jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pedagogisk mappe

Pedagogisk mappe er en organisert dokumentasjon av en fagansatts profesjonelle utvikling og oppnådde kompetanse. Mappen viser den enkeltes individualitet gjennom utvalg av artefakter/ arbeid og refleksjon, den er en dokumentasjon av utvikling og kompetanse. Den vil være en helhetlig presentasjon av en persons profesjonelle dyktighet og er et grunnlag for godkjenning av pedagogisk basiskompetanse.
Innholdet i en pedagogisk mappe (på engelsk Teaching Portfolio) vil være konsentrert rundt fagene du underviser i, hvem du underviser, mål for undervisningen, hvordan dine prinsipper om læring påvirker din undervisning og vurdering av konkrete eksempler. Pedagogiske mapper vil være individuelle og høyst personlige, ingen mapper vil være nøyaktig like. Det skilles mellom en arbeidsmappe og en presentasjonsmappe. Det er de samme betegnelsene som brukes når det gjelder mappevurdering generelt i skole og høyere utdanning. 
Arbeid med pedagogiske mapper skal motivere dem som underviser til å arbeide med teori og har et kollektivt aspekt:

lærere lærer av hverandre
det fremmer studier og anvendelse av teori
det fremmer oppsummering og refleksjon over praksiserfaringer
En pedagogisk mappe som legges frem for andre, er en organisert dokumentasjon av en fagansatts profesjonelle utvikling og oppnådde kompetanse. Mappen viser den enkeltes individualitet gjennom et utvalg av artefakter/arbeider og refleksjon, den er en dokumentasjon på utvikling og kompetanse. Den vil være en helhetlig presentasjon av en persons profesjonelle dyktighet og er et grunnlag for godkjenning av pedagogisk basiskompetanse.
Teknisk Bureau

Teknisk Bureau i Stavanger ble grunnlagt 1893 av Carl Frederik Grove Kielland og Knud Zimmer. Det ble fra starten i 1893 basert på rørleggervirksomhet i forbindelse med vann- og gassforsyninger. 
Elektroavdelingen kom til på et senere tidspunkt og i mange år hadde avdelingen store oppdrag innen skipsbyggingen ved Rosenberg verft, og dette var hovedgrunnen til at Sigval Bergesen d.y. gikk inn i selskapet etter krigen. Svakstrømsavdelingen ble opprettet like etter andre verdenskrig. 
Ventilasjonsavdelingen har i en årrekke vært blant de største i distriktet innen ventilasjon og blikk.
Teknisk Bureau Haugesund AS, omfatter rør, ventilasjon, sterkstøm og svakstrøm. Sammen med kontoret i Odda dekker de Nord-Rogaland, Sunnhordland og Hardanger inklusive Kårstø og Karmøy.
Teknisk Bureau ble fra 1. januar 2009 Apply TB, og en del av Apply Group fra 1. oktober 2009. Apply TB har avdelinger i Stavanger, Haugesund, Sunnhordland og Bergen.
Gydafeltet

Gydafeltet, som også omfatter Gyda Sør, var et oljefelt som ligger sørøst i Nordsjøen, 270 km sørvest for Stavanger. 
Feltet var oppkalt etter dronning Gyda, en av konene til Harald Hårfagre. 
Operatør for feltet var Repsol Norge, tidligere Talisman Energy Norge, som overtok etter BP i 2003.


== Historikk ==
Gydafeltet ble oppdaget i 1980. Utbyggingen ble vedtatt i Stortinget 2. juni 1987. Plattformen ble installert i 1989. Produksjonen startet 21. juni 1990. 
Feltet er bygget ut med en kombinert bolig-, bore- og prosessplattform, der understellet er av typen jacket. Vanndypet er 66m. Understellet er bygget av Aker Verdal og dekket av Kværner Egersund. Jacketen veier ca. 13.000 tonn og dekket ca. 16.000 tonn. Det er også en havbunnsramme under jacketen.
Gass importeres med rørledning fra Ekofisk (2/4J), og injiseres i reservoaret for å øke trykket, for å gjøre det lettere å få ut oljen. Oljen eksporteres i rør til Ulafeltet, og derfra videre til Ekofisk.
Den hadde opprinnelig en designlevetid på 20 år (det vil si 2010). De har fått forlenget levetiden inntil 2030 av Petroleumstilsynet. I 2016 leverte operatøren avslutningsplanen, som innebærer nedstengning av produksjonen i 2018, og fjerning av anlegget de påfølgende årene.
1. november 2002 var det en dødsulykke i forbindelse med en løfteoperasjon på rørdekket. En person ble klemt eller truffet av en konteiner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Faktaheftet om norsk petroleumsverksemd for 2007 Olje- og energidepartementet i samarbeid med Oljedirektoratet
Gyda på Norsk Oljemuseum sitt petroleumskart
Gydafeltet – Konsekvensutredning (1987)
Tordisfeltet

Tordisfeltet er et oljefelt på Tampenområdet i Nordsjøen. Feltet ligger mellom Snorrefeltet og Gullfaksfeltet. Siden juni 1994 har oljeplattformen Gullfaks C mottatt og håndtert olje fra Tordisfeltet. I tillegg til hovedstrukturen Tordis, består feltet av strukturene Tordis Øst (1998), Borg (1999) og Tordis Sørøst (2001). Utvinningen av petroleum skjer med installasjoner på havbunnen. Det er bygget ut med en sentral havbunnsmanifold som er knyttet til Gullfaks C. Til denne manifolden er det knyttet syv separate satellittbrønner og to havbunnsrammer. Brønnstrømmen blir overført til Gullfaks C i to rørledninger. Vann til vanninjeksjon kommer i en rørledning fra Gullfaks C. Statoil er operatør for feltet, som ble bygget ut av det tidligere norske oljeselskapet Saga Petroleum.


== Kilder ==
Olje- og energidepartementet: Fakta norsk petroleumsverksemd 2005. Nettversjon
Fakta om Tordis hos Statoil
Tordisfeltet - Petroleumskartet, Norsk Oljemuseum
Tordis feltet Konsekvensutredning Saga 1991 Oljedirektoratet
Fakta om Tordisfeltet Oljedirektoratet
Tyrihans (andre betydninger)

Tyrihans er opprinnelig navnet på en norsk eventyrfigur, men har blitt brukt i en rekke andre sammenhenger, blant annet som navn på følgende:

Tyrihans (vittighetsblad)
Tyrihansfeltet
TyrihansprisenTyrihans er også navnet på flere norske småbedrifter, blant annet tekstilbedriften Tyrihans på Nordstrand utenfor Oslo. Det er også navnet på en rekke norske barnehager og på produkter, deriiblant en hyttetype.
Tyrihans (vittighetsblad)

Tyrihans var et norsk vittighetsblad som utkom fra 1881 til 1958. Da det opphørte var Tyrihans det siste av vittighetsbladene fra storhetstiden på 1880- og 1890-tallet. Fra 1892 til århundreskiftet var Holger Sinding redaktør.


== Billedtrykk og utgivelser ==
I starten ble tegningene for det meste gjengitt i xylografisk utførelse, så kom rasterpapiret og sinkklisjeene til å overta. I 1890-årene ble det også vanlig å trykke omslaget i farger, og etter århundreskiftet å legge til en eller et par farger, f.eks. rødt og gult, som sammen kunne gi en nyanse av oransje.
Bladet utkom ikke i årene 1905 til 1911. Da det gjenoppsto i 1912 var det med ny årgangsbetegnelse (dvs. som ny rekke 1/1912), var det Kunstforlaget Munin som sto for utgivelsene. Helst siden starten utkom før jul en særskilt «Tyrihans Aarsrevy» med de beste sakene fra året som gikk.


== Illustratører ==
En rekke kjente illustratører har tegnet for bladet, blant annet Gustav Lærum, Olaf Gulbransson, Ragnvald Blix (som også var redaktør Tyrihans i 1901), Jan Lunde og Fredrik Stabel.
I 1898 tegnet Jacob Sømme (1862-1940) en reklameplakat for skjemtebladet. Utgiver var Hagen & Kornmann.


== Referanser ==
Tyrihansfeltet

Tyrihansfeltet er et norsk oljefelt i blokk 6407/1 på Haltenbanken i Norskehavet. Feltet ligger på ca. 270 meters dyp og består av forekomstene Tyrihans Sør, som ble oppdaget i 1983, og Tyrihans Nord, som ble oppdaget i 1984. Feltet inneholder kondensat, NGL og gass. Produksjonen startet 8. juli 2009 og feltet er ventet å produsere til 2029.
Tyrihans  er bygget ut med fem havbunnsrammer som er tilknyttet Kristin-plattformen på Kristinfeltet gjennom en 43 km lang rørledning. Her blir gassen sendt sammen med gass fra Kristin til Kårstø. Kondensat og olje blir sammen med produksjonen fra Kristinfeltet stabilisert og sendt gjennom en rørledning til Åsgard C for videre transport med tankskip. Operatør er oljeselskapet Statoil, som har en eierandel på 58,83 prosent.


== Referanser ==


== Kilder ==
Statoils faktaside om utbyggingen av olje- og gassfeltet Tyrihans
oljefakta.no om Tyrihans
Yes We Can

Yes we can er en Emmy-vinnende musikkvideo inspirert av Barack Obamas tale etter nominasjonsvalget i New Hampshire. 
Sangen ble utgitt den 2. februar 2008 av musikkartisten will.i.am fra bandet Black Eyed Peas. Sangen ble og utgitt på nettstedet YouTube under brukernavnet «Wecan08». 
Sangens tekst er omtrent de samme nøyaktige ordene som kom fra Obamas tale. Barack Obamas valgkampanje hadde ingen innvirkning på denne sangen. Musikkvideoen ble filmet i svart / hvitt mens et bilde av Barack Obama blir spilt samtidig som diverse kjente personer synger Obamas «Yes we can»-tale; med en gitarmelodi i bakgrunnen. 
Sangen ble produsert av will.i.am og redigert av Jesse Dylan, Bob Dylans sønn. Musikkvideoen som senere ble klassifisert som «briliant», hadde sin premiere på det internasjonale nyhetsprogrammet «ABC News Now's». Senere fikk videoen støtte av Barack Obamas valgkampanje.
Etter den originale lanseringen på nettstedet YouTube hadde videoen mottatt en rekke tilbakemeldinger og videoer fra andre YouTube brukere. Etter 27. mars hadde videoen blitt sett mer enn 17 millioner ganger på YouTube og andre nettsteder. Videoen gjorde også at will.i.am vant prisen for årets beste artist på prisutdelingen «The Webby Awards».


== Gjesteopptredener ==
Følgende kjente personer har deltatt i videoen og sangen:

will.i.am
Scarlett Johansson
Kareem Abdul-Jabbar
Common
John Legend
Bryan Greenberg
Kate Walsh
Tatyana Ali
Harold Perrineau, Jr.
Aisha Tyler
Samuel Page
Enrique Murciano 
Maya Rubin
Esthero
Scarlett Johansson
Eric Balfour
Nicole Scherzinger
Taryn Manning
Amber Valletta 
Auden McCaw
Kelly Hu
Adam Rodriguez
Eric Christian Olsen
Sarah Wright
Shoshannah Stern
Ed Kowalczyk
Fonzworth Bentley
Amaury Nolasco
Hill Harper
Nick Cannon
Herbie Hancock
Johnathon Schaech
Austin Nichols
Tracee Ellis Ross
Fred Goldring
Anson Mount
Alfonso Ribeiro
Cliff Collins
Vera Farmiga


== Parodier ==
Det er laget enkelte parodier på videoen som for eksempel filmen «No you can't», og filmen «Yes I can» laget av det amerikanske TV-programmet MADtv.


== We Are The Ones ==
Den 29. februar 2008 ble en ny video til støtte for Obama utgitt av will.i.am, med tittelen «We Are The Ones». Videoen inneholdt i stil med «Yes we can» innspill fra kjente personer, men denne gangen ble videoen basert på menneskenes egne meninger og oppfatninger om Obama med en linje nevnt av Obama på slutten. 


== Gjesteopptredener ==
Zoe Kravitz
Jessica Alba
Adrianne Palicki
Andres Levin
Ryan Phillippe
Susanna Hoffs
Jackson Roach
Regina King
Kate Del Castillo
Kerry Washington
Will.i.am
Tichina Arnold
Taboo
Ryan Key of Yellowcard
Malcolm Jamal Warner
Troy Garity
Freddy Rodriguez
John Leguizamo
Nate Parker
Jesse Plemons
Macy Gray
Cheryl James
Tyrese Gibson
Eric Mabius
George Lopez
Luis Guzmán
Ryan Key
Anna David
Noah Segan
Omar Benson Miller
Benjamin McKenzie
Duomo di Milano

Duomo di Milano er en katedral i Milano. Katedralen ble påbegynt i 1386 og innviet i 1418, men ble ikke fullført før i 1965. Fasaden ble fullført i 1813 i gotisk stil. Katedralen har rundt 3 500 skulpturer og statuer i fasaden. Disse forestiller helgener, dyr og monstre. Den største statuen befinner seg på toppen av det høyeste spiret, og er en 4 meter høy, gullbelagt statue av jomfru Maria, kalt La Madonnina.


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Duomo (Milan) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Duomo (Milan) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Okinawa Churaumi-akvariet

Okinawa Churaumi-akvariet (沖縄美ら海水族館, Okinawa Churaumi Suizokukan) i Okinawa i Japan er et av verdens største offentlige akvarier.
Hovedkaret inneholder 7500 kubikkmeter med vann. Det har et 8,2 meter høyt akrylvindu som spenner 22,5 meter i bredden og er listet i Guinness rekordbok som verdens største akvarievindu.
Hvalhai og djevelskate er to av de mange artene som huses i hovedakvariet.


== Eksterne lenker ==
(zh-Hant) Offisielt nettsted 
(ja) Offisiell blogg 
(en) Okinawa Churaumi Aquarium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Frostbite Engine

Frostbite Engine er en spillmotor for førsteperson skytespill utviklet av EA Games Digital Illusions CE, skaperne av Battlefield serien. Den første versjonen av motoren, Frostbite 1.0, var designet bare til Xbox 360 og PlayStation 3. Etter Frostbite 1.5, har motoren også blitt laget for Windows-plattformen.
DICE har brukt begge versjonene av motoren for krigsspillene Battlefield: Bad Company, Battlefield 1943 og Battlefield: Bad Company 2. Frostbite 1.5 blir også brukt for multiplayer-delen av Medal of Honor som DICE utvikler (Singleplayer-delen blir utviklet av et annet EA-studio med Unreal Engine 3). Den neste generasjonen av motoren, Frostbite 2, blir brukt i Battlefield 3. Frostbite er også kjent for å kunne ødelegge 90 % av alt innhold i spillet.


== Versjoner ==


=== Frostbite 1.0 ===
Frostbite gjorde sin inntreden i 2008 med Battlefield: Bad Company. Den har HDR-lyd, som justerer forskjellige typer lyd, høyde og lar deg høre viktige lyder klart selv om det er annet støy omkring. (For eksempel er skyting alltid høyere enn musikken i spillet, og musikken blir dempet mens skudd blir avfyrt.) Den har også Destruction 1.0, som lar spilleren ødelegge forskjellige ting, som vegger, tak, busker og så videre.


=== Frostbite 1.5 ===
Den neste generasjonen av Frostbite som fikk sin introduksjon i Battlefield 1943. Den har forbedret alle ødeleggelsesmulighetene med Destruction 2.0, som lar spilleren ødelegge eller rive hele bygninger i stedet for bare vegger. I 2010 utga DICE Battlefield: Bad Company 2 med denne versjonen av motoren, som var det første spillet som fikk Frostbite Engine til Windows-plattformen. Flerspillerdelen av Medal of Honor kommer også til å bruke motoren, men uten ødeleggelsesmulighetene.


=== Frostbite 2 ===
Den neste versjonen av Frostbite ble introdusert i Battlefield 3. DICE har sagt at denne versjonen er designet til å ta full utnyttelse av DirectX 11-APIet. Helt siden de første versjonene av DirectX 11 har DICE jobbet med å få Frostbite 2.0-motoren til å utnytte DX11 fullt.


=== Frostbite 3 ===
Frostbite 3 ble fra 2015 kalt bare «Frostbite», og introduserte et vær-system, fysisk basert gjengiving (PBR), samt støtte for forskjellige utviklingsmetoder. Destruction 4.0 forbedret ødeleggelsesmulighetene i spill i forholdt til forgjengerne. Battlefield 4 og Dragon Age 3 bruker Frostbite 3.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Oda Nobunaga

Oda Nobunaga (japansk: 織田 信長, født 23. juni 1534 i Nagoya-borg i Owari, død 21. juni 1582 i Honnō-ji i Kyoto) var en viktig daimyō i sengoku-perioden («de krigende staters tid») i Japan. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var sønn av Oda Nobuhide, en av tre stedfortredende shugo som styrte områder i provinsen Owari. Moren hans var Dota Gozen. Oda fikk barndomsnavnet Kippōshi, og han ble kjent for sin bisarre oppførsel gjennom barndommen og de tidligere tenårene. Oda Nohubide døde uventet i 1551, og det er blitt sagt at Oda Nobunaga kastet seremoniell røkelse ved alteret under begravelsen hans. Nobunaga var livsarving etter Nohubide, men det kom en arvekrise med Oda-klanen. Nobunaga bestemte seg for å samle tusen menn og undertrykte familiemedlemmer som var fiendtlige mot styre hans og hans allierte. Nobunaga tok kontroll over familiens landområder og tjenere etter faren døde. 


=== Daimyo ===
Etter at faren døde i 1551, begynte Oda et liv bestående av kontinuerlig krig for å erobre nye områder. I 1560 vant han et slag ved Okehazama mot en hær som var over 10 ganger så stor som hans egen. Nobunaga er kjent for å være den første som brukte musketten effektivt i det japanske militære. I denne perioden krevde det en enorm taktisk overlegenhet grunnet pil og buen sin overlegenhet. 
Før han døde i 1582 hadde Oda erobret omtrent en tredjedel av Japans daimyōer. Målet hans var å forene Japan til en helhetlig nasjon og ideologien hans ble ført videre av Toyotomi Hideyoshi og Tokugawa Ieyasu. I motsetning til disse var han noenlunde tolerant overfor kristendommen, men arbeidet for et mer sekularisert Japan. Mange av slagene hans var ikke bare for å sikre flere provinser under Oda-klanen sitt banner, men også for å minske makten og innflytelsen som buddhistmunkene hadde.Nobunaga ble etterhvert viden beryktet for brutal undertrykkelse av sine mest innbitte motstandere, som eliminerte dem som nektet å samarbeide eller gi etter for hans krav. Han var både en dyktig forretningsmann og økonomisk reformator, som la strategier på både mikro- og makroøkonomiske plan.Han begikk selvmord for å unngå å bli tatt til fange da Akechi Mitsuhide gikk til opprør mot ham.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lamers, Jeroen: Japonius Tyrannus: The Japanese Warlord Oda Nobunaga Reconsidered (Bibliotheek / Belgisch Historich Instituut Te Rome). Hotei Publishing, 2001. ISBN 90-74822-22-3
Kuno Knöbl: Die Samurai
Oda Nobunaga | Facts,     Biography, Significance, & Death | Britannica
Kunimitsu Takahashi

Kunimitsu Takahashi (født 29. januar, 1940 - 16. mars, 2022) er en tidligere japansk motorsykkel- og Formel 1-fører. Han kjørte først og fremst motorsykkel, men gikk over til firehjul i 1965 og kjørte ett Formel 1-løp. Han var med og organiserte Super GT fra 1993 til 2007.


== Motorsykkel ==
I 1961 ble Takahashi den første japanske vinneren av et motorsykkelløp i 250cc-klassen, med en seier for Honda på Hockenheimring. Han vant samme år et løp i 125cc-klassen, og i 1962 fikk han to seiere. Han kom på fjerdeplass sammenlagt i 250-klassen i 1961 og fjerdeplass i 125-klassen i 1962, begge gangene for Honda. I 1962 på Isle of Man TT ble han hardt skadd og byttet til firehjul i 1965.


== Formel 1 ==
Han deltok i ett Formel 1-løp. Det var Japan Grand Prix 1977, den 23. oktober. Han kjørte en privat Tyrrell som Kazuyoshi Hoshino hadde brukt i det samme løpet året før. Takahashi kom på en 9.-plass, over tre runder bak vinneren som var James Hunt.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kunimitsu Takahashi – Driver Database 
(en) Kunimitsu Takahashi – MotoGP
Biogradska Gora

Biogradska Gora (norsk: Biogradfjellene) er et lite fjell- og skogsområde og en nasjonalpark i det sentral-nordlige Montenegro, i Kolašin kommune. Biogradska skogsområde og nasjonalpark ligger i fjellrekken Bjelasica som strekker seg over de 5 nordøstlige kommunene i landet.
Biogradska Gora ligger oppe i fjellene mellom elvene Lim og Tara. Midt i parken ligger Biogradsjøen på 1.094 meters høyde, som er 800 meter lang og 250 meter bred.
Biogradska Gora nasjonalpark har et areal på 54 km².
Jodi Gordon

Jodi Gordon (født 1. februar 1985) er en australsk skuespiller og tidligere modell. Fra 2005 og til 2010 framstilte hun figuren «Martha MacKenzie» i den australske såpeoperaen Home and Away. Gordon vant prisen Logie-prisen for «mest populære nye kvinnelige talent i 2006». Hun deltok i den åttende sesongen av det australske TV-programmet Dancing with the Stars og hadde sin debut i en spillefilm med The Cup (2011), skjønt hun hadde en mindre rollen i filmen Suburbia året forut.


== Liv og karriere ==


=== Første år ===
Da hun var 8 år, flyttet familien til forskjellige plasser nedover kysten fra Mackay til Sydney. Hun spilte nettball fra hun var 12 til hun var 16 år.


=== Karriere ===
Da hun var 13 år vant Jodi Gordon en modellkonkurranse og fikk en kontrakt med Vivien's Modeling Agency. Modellkarrieren førte henne til byer og land som Japan, London og Milano. Etter at hun hadde arbeidet som modell i London i to måneder tok hun sjansen på å reise gjennom flere land i Europa.
I 2004 forberedte Gordon seg på å flytte til New York, men mens gikk hun på audition for rollen «Martha MacKenzie» i den australske såpeoperaen Home and Away som hun fikk. Rollen ga henne Logie-prisen i 2006 som mest populære nye talent.


=== Personlig liv ===
Familien hennes består av mor, far og den eldre broren Ben. Hennes far er opprinnelig fra New Zealand. Den 4. mars 2007 omkom hennes kjæreste gjennom to år, Chris Burkhardt, av leukemi i en alder av 23 år. Hun giftet seg i 2012 med den australske rugbyspilleren Braith Anasta. De har en datter ved navn Aleeia.


== Filmografi ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jodi Gordon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jodi Gordon på Internet Movie Database 
(fr) Jodi Gordon på Allociné 
(en) Jodi Gordon på AllMovie
Georgia Aquarium

Georgia Aquarium i Atlanta, Georgia er verdens største akvarium, med mer enn 30 000 kubikkmeter vann og mer enn 100 000 dyr tilhørende 500 ulike arter. 
Akvariet ble åpnet for allmennheten 21. november 2005. Publikumstilstrømningen har vært langt større enn man hadde regnet med selv om billetten er relativt dyr. 1. mars 2006 tok akvariet imot sin besøkende nummer én million. Det første året ble det solgt 290 000 årspass. For å unngå at bare besøkende med årspass slapp inn ble denne billettypen avviklet.


== Samlingen ==
Akvariet inneholder mellom 100 000 og 120 000 fisker og andre vanndyr. Fiskene ble fraktet fra Taiwan i 42 store tanker.
De fire mest kjente skapningene i akvariet er fire hvalhaier. Disse holdes i et 23 500 kubikkmeters kar. 
Akvariet har også fem hvithvaler som er ca. 3 meter lange.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Georgia Aquarium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Georgia Aquarium – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Google Earth – 3D modell
Merete Johnson

Merete Johnson (født 5. juni 1949 i Oslo) er en tidligere norsk politiker (Høyre). Hun var blant annet samferdselsbyråd i Oslo i 1988, byråd for bydelene 1988-89, finansbyråd 1989-90 og byråd for teknisk sektor 1990-92.
Johnson ble valgt inn i Oslo bystyre i 1979, og var med i formannskapet i perioden 1983-87. Hun var medlem i Oslo skolestyre fra 1975, og var leder fra 1982 til 1987. Johnson var vararepresentant nr. 5 på Stortinget for Oslo 1981-85.
Johnson har hatt en lang rekke verv i Høyre, blant annet andre nestleder i Oslo Høyre 1982-87 og varamedlem i Høyres sentralstyre 1988-90.
Johnson var senere økonomisjef i Bydel Romsås 1992-94, administrasjonssjef i Bydel Romsås 1994-97, konsernbudsjettsjef i Byrådsavdeling for finans 1997-2003 og kommunaldirektør i byrådsavdeling for finans- og utvikling i Oslo kommune 2003-08. Hun gikk av som kommunaldirektør i 2008 etter store overskridelser i forbindelse med en IKT-reform i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Merete Johnson på Internet Movie Database 
(no) Merete Johnson hos Stortinget 
(no) Merete Johnson hos Norsk senter for forskningsdata
Noe å skjule

Noe å skjule (originaltittel: Something to Hide) er en britisk krimthriller- og dramafilm fra 1972 med Peter Finch i hovedroller. Andre sentrale roller spilles av Shelley Winters, Colin Blakely, John Stride og Linda Hayden. Regi er ved Alastair Reid.
Filmen er i USA kjent under tittelen Shattered.


== Handling ==
Harry Field (Finch) lever et tilsynelatende sorgløst liv som kommuneansatt på den britiske ferieøya Isle of Wight. Døren til en verden av mareritt åpnes imidlertid da han lar en ung fortapt kvinnelig haiker (Linda Hayden) få sitte på. Problemene tårner seg for alvor opp da han lar henne bo hjemme hos ham. Hun viser seg å være gravid og Harry gjør alt for å skjule sin nye beboer overfor naboene. I tillegg til å holde fødselen til den unge piken hemmelig strir han også med å holde en annen mørk hemmelighet skjult for omgivelsen.


== Om filmen ==
Den amerikanske versjonen som er kjent under tittelen Shattered er syv minutter kortere enn den originale versjonen.

I NorgeFilmen gikk ikke på kino i Norge, men ble utgitt på video rundt 1981 av VCL.

TriviaFilmen er innspilt på Isle of Wight i England.


== I rollene ==
(utvalg)

Peter Finch ...  Harry Field
Shelley Winters ...  Gabriella
Colin Blakely ...  Blagdon
John Stride ...  Sergeant Tom Winnington
Linda Hayden ...  Lorelei
Harold Goldblatt ...  Dibbick
Rosemarie Dunham ...  Elsie
Helen Fraser ...  Miss Bunyan
Jack Shepherd ...  Joe Pepper
Graham Crowden ...  Lay Preacher


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Noe å skjule på Internet Movie Database 
(sv) Noe å skjule i Svensk Filmdatabas 
(fr) Noe å skjule på Allociné 
(nl) Noe å skjule på MovieMeter 
(en) Noe å skjule på AllMovie 
(en) Noe å skjule på Rotten Tomatoes