jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thuenska huset

Thuenska huset er en bygning i Phoebus-kvartalet nr 10 på Skeppsbron 36 i Stockholm.
På midten av 1600-tallet gikk et smalt smug tvers gjennom kvartalet (Mäster Simon Skräddarens gränd). Den østre delen av kvartalet ble i 1674 kjøpt av handelsmannen Peter (eller Petter) Thuen (1625-1681). Han bygde et hus hvor han utnyttet smugets areal. Bygningen ble tegnet av arkitekt Nicodemus Tessin d.e. og kaltes Thuenska huset. På Södermaln eide han to vindmøller som hadde navn etter ham: Stora och Lilla Tuna.Bygningen ble senere også kalt Hebbeska huset etter Christian Hebbe d.ä. som innvandret til Stockholm fra Greifswald på 1710-tallet og til å begynne med arbeidet hos kjøpmannen Georg Bernhard von Schewen. Etter en tid overtok Hebbe firmaet som ble et av Stockholms ledende handelshus med kontor i eiendommen Skeppsbron 36 som Hebbe kjøpte i 1733. Av Christian Hebbes sønner fortsatte de to eldste å drive forretningen som under resten av 1700-tallet ble kalt handelshuset Chr. Hebbe & söner. En av dem var Simon Bernhard Hebbe som ble rikest og var firmaets hovedperson. Sitt kontor hadde han fortsatt i hovedkontoret på Skeppsbon 36, men som bolig kjøpte han et palass på Riddarholmen som deretter ble kalt Hebbeska palatset.
Sønnen Christian Hebbe d.y. kjøpte på 1760-tallet forgjengeren til nåværende Skeppsbron 18 og sønnen Johan Fredrik Hebbe ervervet etter 1760 ennå et Skeppsbropalats; Skeppsbron 32, også det ble kalt Hebbeska huset.I 1789 solgte Hebbes arvinger huset til firmaets tidligere bokholder Fr. Fabricius som utvidet bygningen med en attikaetasje på 1790-tallet. Den mest prominente eieren mellom byggherren Peter Thuen og familien Hebbe var dronning Christina av Sveriges svenske resident, den lærde dommeren Stiernmarck.
Fasaden er utført i lysrosa puss med horisontale bånd og vertikale pilastre i lysegrått. Fredric Bedoire mener i sin bok Stockholms arkitektur at «…[fasaden] bildar en klassiskt balanserad komposition, [där] harmonin och lättheten i yttermodelleringen fullföljs i en konstfull taklist.»


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ohlmarks, Åke; Vera Siöcrona, Oscar Wieselgren (1953). Boken om Gamla stan: en jubileumsskrift. Stockholm: Förlagsaktiebolaget Boken. Libris 1445167
Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3). Stockholm: Prisma. Libris 7406664. ISBN 91-518-1125-1
Fogelström, Per Anders (1995). Ur det försvunna - stockholmska spår och tecken. Stockholm: Bonniers Förlag. ISBN 91-0-056123-1


== Eksterne lenker ==
(en) Kvarteret Phoebus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tullhuset (Stockholm)

Tullhuset er en bygning på Skeppsbron i sentrale Stockholm. Det ble oppført i 1783-90 av Erik Palmstedt før den svenske tollen. Huset har en stram design med nyantikke form elementer.


== Referanser ==


== Bilder ==
Statsforvaltningen

Statsforvaltningen var fra 1. juli 2013 til 31. mars 2019 en statlig myndighet som lokalt ivaretar en rekke oppgaver som ikke hørte under kommunene eller regionene. Statsforvaltningen hører organisatorisk under Økonomi- og Indenrigsministeriet.
Statsforvaltningen erstattet den 1. juli 2013 de fem regionale statsforvaltningene, som ved strukturreformen i 2007 avløste statsamtene. Forvaltningen har hovedkontor i Aabenraa og har dessuten kontorer i Aarhus, Ringkøbing, Aalborg, Odense, Nykøbing Falster, Ringsted, København og Rønne.


== Oppgaver ==
Statsforvaltningen ivaretok oppgaver innenfor følgende hovedområder:


=== Tilsyn ===
Tilsyn med landets kommuner og regioner


=== Familierettssaker ===
Bevilling av separasjon og skilsmisse
Saker om Barne- og ektefellebidrag
Saker om foreldremyndighet og samvær
Farskapssaker
Saker om adopsjon
Saker om vergemål
Tilsyn med umyndiges båndlagte midler
Tilsyn med umyndiges drift av egen virksomhet


=== Utlendingssaker ===
Oppholdsbevis til EU-borgere
Oppholdstillatelse til utenlandske adoptivbarn
Innfødsrett til statsborgere fra de øvrige nordiske land


=== Helsevesen ===
Sekretariat for Det psykiatriske Patientklagenævn
Avgjørelse av saker om foreldreuegnethet ved behandling med kunstig befruktning


=== Folkekirken ===
Statsforvaltningens direktør eller visedirektør er samtidig stiftamtmann og utgjør sammen med et stifts biskop stiftsøvrigheten, som ivaretar oppgaver med hensyn til Folkekirkens økonomiske, bygningsmessige og personalmessige forhold


=== Andre oppgaver ===
Ankeinstans vedrørende kommuners behandling av visse byggesaker
Godtgjørelse av visse utgifter i forbindelse med hegnssyn og skelforretninger
Sekretariat for Byfornyelsesnævnet
Kontroll av kandidatanmeldelser og utarbeidelse av kandidatlister ved folketingsvalg
Avgjørelse i visse saker om navngivning og navneendring
Ankeinstans i saker om master til radiokommunikasjon
Ankeinstans i saker om strandinger og strandingsgodsInntil 1. juli 2013 var de regionale statsforvaltningene sekretariat for Det sociale Nævn og Beskæftigelsesankenævnet. Disse nevndene er nå nedlagt og deres saksområder er flyttet til Ankestyrelsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Pollenvepser

Pollenvepser (Masarinae) er en gruppe av vepser som tilhører familien stikkvepser (Vespidae). Ulikt de fleste andre broddvepser mangler de giftbrodd og kan ikke stikke. Når det gjelder levevis ligner de mer på bier enn på andre stikkvepser. De ble tidligere gjerne regnet som en familie for seg, Masaridae. Man kjenner snaut 300 arter, 21 av disse forekommer i Sør- og Mellom-Europa.


== Utseende ==
Middelsstore (gjerne 10–20 mm), lite hårete vepser, vanligvis svarte med gule eller flekker og tverrstriper. De ligner på vepser i underfamiliene Vespinae og Polistinae, men kan kjennes fra disse på at antennene er nokså korte og tydelig klubbeformede, og på at hunnene mangler giftbrodd.


== Levevis ==
Pollenvepsenes levevis er utypisk for stikkvepser i og med at de før opp larvene sine på plantekost (pollen). De mangler bienes pollenkurver og bærer hjem pollenet i magen. I så måte ligner de mer på solitære bier. De er solitære, det vil si at hver hunn har sitt eget bol. Hunnene mangler giftbrodd og kan derfor ikke stikke. Man finner dem gjerne på blomster.


== Utbredelse ==
Pollenvepsene er utbredt i tørre og varme områder over hele verden. Det største artsmangfoldet finnes i det sørlige Afrika, det er også en god del arter i tørre områder av Nord- og Sør-Amerika.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

Ordenen vepser, (Hymenoptera)
Gruppen stilkvepser, Apocrita
Gruppen broddvepser, Aculeata
Overfamilien Vespoidea
Familien stikkvepser (Vespidae) (37 norske arter)
Underfamilien pollenvepser, Masarinae – nær 300 kjente arter
Gruppen Gayellini
Gayella
Paramasaris
Gruppen Masarini
Priscomasarina
Priscomasaris
Paragiina
Metaparagia
Paragia
Masarina
Celonites Latreille, 1802
Celonites abbreviatus (Villers, 1789)
Celonites fischeri Spinola, 1838
Celonites mayeti Richards, 1962
Celonites cyprius Saussure, 1854
Celonites hellenicus Gusenleitner, 1997
Celonites rugiceps Bischoff, 1928
Ceramiopsis
Ceramius Latreille, 1810
Ceramius auctus (Fabricius, 1804)
Ceramius bischoffi Richards, 1963
Ceramius bureschi Atanassov, 1938
Ceramius fonscolombei Latreille, 1810
Ceramius hispanicus Dusmet, 1909
Ceramius lusitanicus Klug, 1824
Ceramius tuberculifer Saussure, 1853
Ceramius vechti Richards, 1963
Jugurtia Saussure, 1854
Jugurtia dispar (Dufour, 1851)
Masarina
Masaris
Pseudomasaris
Quartinia André, 1884
Quartinia canariensis Bluethen, 1938
Quartinia cretica Gusenleitner, 1994
Quartinia guichardi Richards, 1969
Quartinia parvula Dusmet, 1909
Quartinia soikai Richards, 1962
Quartinia tenerifina Richards, 1969
Trimeria


== Eksterne lenker ==
(en) Pollenvepser hos Fauna Europaea 
(en) Pollenvepser hos NCBI 
(en) Kategori:Masarinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Masarinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [1]
Nongjia

Nongjia (農家; pinyin: Nóngjiā; «åkerbrukets skole», Schule der Ackerbauern / Landwirtschaftsschule, School of Tillers / Husbandry School) er en av de såkalte ni strømninger innen gammel kinesisk filosofi. Den reflekterer over landbrukets filosofiske spørsmål og om bondestanden. 
Verkene til de forskjellige representanter for denne filosofiske strømning blir presentert i Hanshu yiwenzhi (汉书·艺文志. «Bibliografiske stykker av det tidlige Han-dynastiets historie», til forståelse av den den litteraturkatalog (Hanshu) som redegjør for tankesystemene i før-Qing-tiden. Det eksisterer forøvrig også enkelte spredte og fragmentariske direkte kildetekster.
En viktig eksponent for denne filosofiske skoleretningen var filosofen Xu Xing (許行), som man får innblikk i ved hjelp av teksten Mencius (Bok III (Teng Wen gong), avsnitt A, nr. 4). Teksten handler om prins Wen av Teng  (滕文公; Teng Wen gong). Her gjengis Xu Xings ord til Mencius (孟子) av Chen Xiang (陳相). De lyder omtrent slik:

«En vis fyrste må på samme vis som sitt folk fortjene sin næring veed sinde egne henders arbeid, han må selv tilberede sin egen frokost og sitt aftensmåltiden, og regjere ved siden av. I Teng er det imidlertid statlige låver, forrådshus, skattkammer og kaqsser; det betyr at folket undertrykkes for at man selv nærer seg på dets bekostning – dette kan man ikke kalle visdom. (Fritt etter Richard Wilhelms oversettelse av Mencius III A, 4.)


== Litteratur ==
A. C. Graham: «The Nung-chia 'School of the tillers' and the origins of peasant utopism in China.» i: A.C.Graham: Studies in Chinese Philosophy & Philosophical Literature. National University of Singapore 1986, s. 67-110.


== Eksterne lenker ==
Mencius III A, 4 (kinesisk og engelsk)
Hanshu

Han Shu (kinesisk: 漢書; pinyin: Hàn Shū; «Det tidlige Han-dynastiets historie») er et kinesisk historisk krønikeverk som tar for seg det tidlige Han-dynastiet og usurpatoren  Wang Mangs periode. Det ble påbegynt år 36 av Ban Biao, fortsatt av hans sønn Ban Gu, og etter sistnevntes henrettelse i år 92 sluttført av hans søster Ban Zhao (ca. år 110).
Etter forbilde fra Shiji er det inndelt i keiserannaler, tabeller, biografier (også med beskrivelse av fremmede folkeslag) og monografier. Det omfatter også arbeider om litteratur og geografi av Ban Gu, og om astronomi av Ban Zhao. Bibliografien i dette verket er den eldste daterte referansen til Konfutses Samtaler.
Bror av historikersøskenparet var general Ban Chao, som i forbindelse med sine erobringstokter nådde helt frem til Kaspihavet. Det er sikkert han som er kilde til det som skrives i Hanshu om de vestlige regioner.
Et neste verk, Hou Hanshu («Det senere Han-dynastiets historie») dekker den østlige Han-perioden 25 til 220, og ble satt sammen på 400-tallet av historikeren Fan Ye (398–445).


== Noen engelske oversettelser ==
(Homer H. Dubs): The History of the Former Han Dynasty. Oversatt av Homer H. Dubs, bind I-III. 1938-1955.
Hulsewé, A. F. P. & Loewe, M. A. N. (1979): China in Central Asia: The Early Stage 125 BC – AD 23: an annotated translation of chapters 61 and 96 of the History of the Former Han Dynasty. E. J. Brill, Leiden.
Watson, Burton (1974): Courtier and Commoner in Ancient China. Selections from the History of the Former Han. Columbia University Press, New York. (En oversettelse av kapitlene 54,63,65,67,68,71,74,78,92, og 97).


== Referanser ==


== Se også ==
Hanshus litteraturkatalog (Hanshu yiwenzhi)
Tenmasen

Tenmasen er betegnelsen på mindre båter som frakte gods og personer på korte avstander i Japan, muligens tatt fra landbaserte godstransport mellom stasjoner i Edo-perioden 1603-1868. De tradisjonelle båtene av typen tenmasen bygd i tre er ikke lenge alminnelig i dagens japanske elvene.


== Konstruksjonen ==
Båttypen kunne også være mye større, men som lektere under slep på de japanske elvene. De minste ble normalt staket framover i trange kanaler av besetningen på båtripene som hadde fått brede essinger for at man skulle uhindret bevege seg fra baugen til akter. Lasten ble losset på det åpne lasterommet i båten som holdes sammen med bjelker mellom ripebordene. 
Som et elvefartøy har båttypen flatt bunn og butt neseseksjon. Bunnen som besto av flere planker ble festet til bordgangene med søm som så ble beskyttet med overdekkende plater av kobber. Bunnen på lasterommet som hadde tilsvarende spanter under bjelkene, ble beskyttet av langsgående bordplanker fra forut til akterover. Det inneste ripebordet ble overlappet av en ekstra bordgang for å styrke essingen, men også for bedre stivhet i båtskroget.
En tenmasen båt normalt har en lengde på rundt 6 meter.


== Eksterne lenker ==
Douglas Brooks`s tenmasen-prosjektet
Brandstodsbolagets hus

Brandstodsbolagets hus er en bygning på Skeppsbron 20 i Gamla stan i det sentrale Stockholm fra 1901.
Huset er tegnet av arkitekt Isak Gustaf Clason. For å gjøre plass til den nye bygningen ble en eldre bolig bygninger trukket ned, tegnet av slottsarkitekten Nicodemus Tessin den eldre i 1674. Clason var inspirert av Tessin da han utformet den nye bygningen som bærer klare likhetstrekk med den svenske arkitektur fra slutten av 1600-tallet. Blant de aktuelle leietakere er Filippinenes ambassade.


== Litteratur ==
Andersson, Henrik O.; Bedoire, Fredric (1977) [1973]. Stockholms byggnader: en bok om arkitektur och stadsbild i Stockholm (3 utg.). Stockholm: Bokförlaget Prisma. ISBN 91-518-1125-1. Libris: 7406664. 
Eriksson, Eva (2001). Den moderna staden tar form: arkitektur och debatt 1910–1935. Stockholm: Ordfront. ISBN 91-7324-768-5. Libris: 8373844.
Isak Gustaf Clason

Isak Gustav Clason  (født 30. juli 1856 i Falun, død 10. juli 1930 i Rättvik)  var en svensk arkitekt og professor. Han fikk sitt gjennombrudd rundt 1890. Han kom til å fornye den svenske arkitektur ved å velge ekte materialer som stein i fasadene i stedet for gips. Han tegnet rundt århundreskiftet mange overdådige hus i Stockholm, blant annet langs paradegaten Strandvägen i Östermalm. Han stod også for ombyggingen av  Tyresö slott i nyskapt 1600-tallsstil.
Den norske arktitekten Rudolf Emanuel Jacobsen studerte under Clason og var en tid hans assistent. 


== Bygninger ==
Nordiska museet 1888-1907
Östermalms Saluhall 1885-89
Skeppsbron 20 1901
Mårbacka 1921-23


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==
Taraibune

Taraibune som også er kjent som «tønnebåt», er en av de meste originale kuriositeter som finnes blant båttypene i Japan. Den er populært kalt «hangiri» som betyr halv tønne på japansk.
Den finnes stort sett på lukket farvann på øya Sado langs Echigo-kysten mot Japanhavet hvor det finnes store forekomster av fiske meget nær strendene som for øvrigt var meget steinete. Skalldyr og sjøgress langs strendene var vanskelig å komme til med vanlige båter. I 1880-årene ble det funnet på at man skulle gjøre om baljer som var tatt med av svømmere og kvinnelige fiskere, til båter.
Kvinner og menn fra seks landsbyer på Ogi-halvøya av Sado, hadde helt fram til nylig benyttet båttypen som kunne varieres i størrelse. Fremdrift var med paddelåre eller en liten påhengsmotor. Paddelåren kunne man vrikke med for å komme videre på vannet. Når fiskeren skulle fange fisk, ble det gjerne brukt spyd. Fiskeren ser gjennom en treboks med glass ned på bunnen for å fange skalldyr og fisk. Sjøgress som forresten var en viktig produkt i Japan i mange århundrer, ble også høstet med disse tønnebåtene.
I nyere tid hadde båttypen nesten gått i glemsel, men lokalsamfunnet fortsetter med å videreutvikle taraibunen inn i større turistbåter med plass for to til fire passasjerer som kan kikket på sjøbunnen gjennom et glass montert i bunnen. Påhengsmotoren ble bare brukt av én landsby på deres taraibune båtene som ble sterkt lakkert. Paddelåren ble brukt for å holde båten på stø kurs under kjøring.
Som en velegnet båttype for bruk i lukket farvann med steinede omgivelser har den også kommet til Shukunegi på Sawasaki-kysten.


== Konstruksjonen ==
Praktisk talt er denne båten ikke mer enn en oval tønne med åpen topp og lukket bunn satt sammen av planker kalt «staver» som ble bearbeidet til å ha kurver, som deretter ble hamret sammen med små båtsøm av bambus og så satt på den ferdige bunnen. Deretter satt man på flettede bambus i to eller flere «bånder» for å holde sammen båten. Taraibunen er en meget enkel, men gjennomtenkte konstruksjon med plankene tatt fra det japanske sedertreet og mindre emner fra bambusen i tykke stykker som kalles madake. 
Det som er essensielt for båten, er tønnebåndene av fire 45 fot lange striper bambus som flettes inn i hverandre og hamres på plassen. Mot toppen ble diameteren større. På utsiden montert man et tønnebånd med en åpning å stikke paddelåren ned i for å vrikke seg fram.
Den amerikanske båtbyggeren Douglas Brooks som hadde interesserte seg for de tradisjonelle japanske båtene kalt wasen, skulle arbeide for å redde den enestående japanske båttypen etter å ha tatt kontakt med den siste taraibune-byggeren Koichi Fuji. Fuji hadde ikke disipler som kunne overta virksomheten, og endt opp med å lære bort hans ekspertise til Brooks før sin død. Brooks bygget sin første taraibune hjemme i USA. Den var 4 fot lang, 5 fot bred og 1,5 fot dypt i oval form.
Disse bygget på Sado-øya var 1,8 meter lang, 1,4 meter bred og 50 centimeter dypt.


== Eksterne lenker ==
Tønnebåtene fra Sado øya
Douglas Brooks`s taraibune-prosjektet
Douglas Brooks og Taraibune
Går tilbake i tiden på Sado-øya
Tradisjoner med båtene fra Sado-øya
Sado
Borrelås

Borrelås er en festemekanisme som brukes for å lukke og holde sammen klesplagg, sko, vesker, remmer og annet. Låsen består av to flate stykker som er laget av plast og sydd eller limt til hver sin del av det som skal låses sammen: det ene stykket består av ørsmå, tettsittende, fleksible plastkroker («hankjønn»), det andre er et ullent motstykke med tilsvarende løkkeformede plasttråder og hemper («hunkjønn»). Når delene blir presset sammen, huker krokene seg fast i ullen slik at forbindelsen blir fast, men tøyelig. Borrelåsen åpnes ved at stykkene rykkes fra hverandre igjen.
Borrelåsene er enklere å håndtere enn knapper, hekter, glidelåser og lisser, og brukes derfor ofte på ytterklær og sko for barn. Borrelås brukes også ofte for å stramme til fritidsplagg omkring hals, armer og bein. Tidligere var det gjerne trykknapper på slike klesplagg.
Låsemekanismen er oppkalt etter kurvplanten borre (arctium) der de modne fruktene har pigger som lett huker seg fast i dyrepels og ullklær.


== Historikk ==
Handelsnavnet på den mest kjente varianten av borrelås er velcro. Oppfinneren, en sveitser ved navn George de Mestral, satte ordet sammen av velour («fløyel») og crochet («krok»). Han ble i 1941 interessert i hvordan enkelte frø stadig festet seg på klær og dyrepels, og så at frøene var piggete, men med kroker i stedet for spisser. For eksempel ender kurvdekkbladene på fruktene på borre i en skarp krokspiss som hekter seg fast i dyr og mennesker som går forbi slik at plantefrøene spres. 
Patentet ble innvilget i 1955, men ble til å begynne med ikke særlig velsett, siden de første materialene ga dårlig virkning.


== Bruk ==
I dag finnes borrelåser på klesplagg, skotøy, vesker, tasker og annet der det er bra å ha en god kopling som er lett å åpne og lukke og som kan tilpasses litt i lengde eller vinkel. Borrelåsstrimler fås kjøpt i metervis i et utall farger, og kan syes fast eller tapes/limes. Det vanligste materialet for borrelåser er nylon og polyester. Spesialversjoner med teflon, polyester og glass blir brukt i romfart.
Borrelåser er lette å feste og åpne, noe som gjør dem vanskelige å bruke på steder med høy strekkbelastning. Skofabrikanter har derfor gjerne ført en festestrimmel gjennom et firkantet «øye» eller en smygstol, og lagt strimmelen tilbake derfra før borrelåsfestet. Det meste av belastningen vil da ikke dra direkte på borrelåsen, slik at den holder lukkingen. Intensiv langvarig bruk vil likevel etterhvert slite ut festeevnen, slik at låsen kan bli upålitelig. Hannkjønnsdelen av borrelåsen kan dessuten slite på andre tøydeler med ullen overflate, for eksempel ved maskinvask.


== Se også ==
Trykknapp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Velcro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Om oppfinneren George de Mestral
«DigitaltMuseum: Søk:  'borrelås'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.
Fylkesfugl

Fylkesfugl er en art av fugl som er (folke)valgt eller utpekt (av lokale myndigheter) som et fylkes representative fugleart, som oftest med bakgrunn i forekomsten i det aktuelle fylket.
Fylkesfugler velges ofte på bakgrunn av en avstemning i media, og typisk i samarbeid med Norsk Ornitologisk Forening (NOF) eller et av deres lokallag. I 2011 hadde åtte fylker valgt fylkesfugl. Senere har Nordland, Troms og Sogn og Fjordane kommet til.


== Fylkesfugler i Norge ==
Aust-Agder, svarttrost, Turdus merula
Buskerud, blåmeis, Cyanistes caeruleus
Finnmark, rype, Lagopus sp.
Hedmark, lerkefalk, Falco subbuteo
Hordaland, hvitryggspett, Dendrocopus leucotos
Rogaland, vipe, Vanellus vanellus
Sogn og Fjordane, gjerdesmett, Troglodytes troglodytes
Telemark, linerle, Motacilla alba
Troms, kjøttmeis, Parus major
Trøndelag, havørn, Haliaeetus albicilla
Nordland, ærfugl, Somateria mollissima


== Se også ==
nasjonalfugl
Norges nasjonalfugl
verdens nasjonalfugler
nasjonalfugler i Afrika
nasjonalfugler i Amerika
nasjonalfugler i Asia
nasjonalfugler i Europa
nasjonalfugler i Oseania
Norges nasjonalhund
Norges nasjonalblomst
norske fylkesblomster
norske kommuneblomster


== Referanser ==
Kunståret 1933

Kunståret 1933 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1933.


== Hendelser ==
Bauhaus stenges.
Black Mountain College blir grunnlagt av John Andrew Rice.
Veggmaleriet Man at the Crossroads av Diego Rivera – fjernes fra Rockefeller Center i New York City da den inneholder et portrett av Lenin.
Käthe Kollwitz tvinges av NSDAP til trekke seg fra kunstakademiet.
Ben Nicholson gifter seg med Barbara Hepworth.
Nasjonalsosialistene arrangerer bokbål i 22 universitetsbyer i Tyskland


== Verk ==


=== Malerier ===
L'Énigme de Guillaume Tell – Salvador Dalí
Operarios – Tarsila do Amaral


=== Skulpturer ===
Horse – John Skeaping – en skulptur skåret ut av mahogny og pynkado – opprinnelig i Whipsnade Zoo, men nå i Tate Gallery.


== Priser ==
Archibaldprisen: Charles Wheeler får pris for sitt verk Ambrose Pratt.
Eckersbergmedaljen
Oluf Høst, maler
Arno Malinowski, designer, skulptør, keramiker
Siegfred Neuhaus, maler
Prix de Rome, maleri: Daniel Boza
Wynneprisen: Lyndon Dadswell for Youth (bronse)


== Fødsler ==
Alderen på levende personer født i 1933 er enten: 89 eller 90 år.


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1933 in art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nesheim skole (Arendal)

Nesheim skole var en offentlig skole med klassetrinn 1-7 i Arendal kommune.
Skolen ligger på Nesheim i Austre Moland, ved Longum og Longumvannet. Skolen har skolefritidsordning (SFO).
12. desember 2013 vedtok bystyret i Arendal med 20 mot 19 stemmer å legge ned skolen. Høyre, KrF, Venstre og Pensjonistpartiet stemte for nedleggelse. Løddesøl skole ble også vedtatt nedlagt i samme bystyremøte. Vedtaket ble senere omgjort med like knapp margin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
John Johnsen

Se annet sted for John Johnsen (fotballspiller)John Haakon Johnsen (født 5. januar 1892 i Oslo, død 24. august 1984 samme sted) var en  norsk svømmer som konkurrerte for Kristiania Idrætsforening.
Han deltok under Sommer-OL 1912. I 400–meter fristil kom han til semifinalen, før han ble eliminert. Han deltok også i 100–meter fristil, 1500–meter fristil og 100–meter rygg, men kom ikke lenger videre fra førsterunden i noen av disse. 
I nasjonal sammenheng ble det 32 individuelle norske mesterskap for senior i tiden 1911–1922.  22 av disse var i frisvømming. Dermed vant han kongepokalen fem ganger i 1912, 1913, 1915, 1916 og i 1918.Han fikk også norgesmesterskap i vannpolo.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Johnsen – Olympedia 
(en) John Johnsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)