jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rockmond Dunbar

Rockmond Dunbar (født 11. januar 1973 i Oakland i California) er en amerikansk skuespiller. 
Dunbar er kanskje mest kjent for sin rolle som Benjamin Miles Franklin i serien Prison Break, og Kenny Chadway i den anerkjente TV-serien Soul Food. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rockmond Dunbar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rockmond Dunbar på Internet Movie Database 
(sv) Rockmond Dunbar i Svensk Filmdatabas 
(fr) Rockmond Dunbar på Allociné 
(en) Rockmond Dunbar på AllMovie 
(en) Rockmond Dunbar hos The Movie Database 
(en) Rockmond Dunbar hos Behind The Voice Actors
WiMP

WiMP var en norskutviklet musikkstreamingstjeneste som ble startet av Aspiro og Platekompaniet. Tjenesten gav tilgang til avspilling av over 25 millioner låter. Schibsted meldte interesse for å kjøpe Aspiro i 2012, og per 14. mars 2012 eide Schibsted 74,3 % av aksjene, mens totalbudet på 340 millioner svenske kroner vakte sterk motstand blant mindre aksjonærer. Strømmetjenesten ble i 2015 overtatt av Tidal da Schibsted solgte Aspiro og WiMP til selskapet S. Carter Enterprises, som er eid av rapperen Jay-Z for om lag 438 millioner kroner.


== Funksjonalitet ==
Kopier av musikken ble ikke lagret lokalt, men man hadde tilgang den gjennom såkalt streaming over Internett. Det var også mulig å kjøpe enkeltlåter og album. Den musikken man kjøper lagres lokalt, uten kopisperre.
WiMP tilbød musikk fra de fleste av de store plateselskapene samt en rekke uavhengige mindre selskaper.
Programmet ga mulighet til å søke etter artister, album og låter, og anbefalte relatert musikk. Brukere kunne også opprette egne spillelister som kunne deles med andre.
WiMP lanserte en HiFi-versjon med CD-kvalitet i oktober 2013.I februar 2014 introduserte WiMP også musikkvideoer for Android-klienten, samt et integrert musikkmagasin i spilleren.


== Mobile plattformer ==
WiMP utviklet programvare til iPhone, iPad, Android, Symbian/MeeGo og Windows Phone.


== Kritikk ==
WiMP måtte i 2010 tåle massiv kritikk etter at WiMP/musikkansvarlig i Telenor anonymt gikk til angrep på en journalist som skrev en test av WiMP til iPhone på nettstedet iPod1.no. Under pseudonymet prudent kritiserte Telenor-representanten testen, men de anonyme kommentarene ble senere avdekket og offentliggjort av journalisten som skrev den opprinnelige testen.
Offentliggjøringen førte til omfattende kritikk i det sosiale mediet Twitter og saken ble omtalt som #wimpgate. Norske nettaviser som NRK, Amobil og Adressa og Itavisen plukket også opp historien.


== Mottagelse ==
WiMP scoret bra i tester. VG hevdet WiMP var den beste musikkstreamingtjenesten.WiMP HiFi ble kåret til Årets produkt 2013 av Lyd & Bilde.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Om WiMP». Arkivert fra originalen 2. mai 2009. Besøkt 28. mai 2009. 
Aftenposten: «Råsterk Spotify-utfordrer»
Teknofil: «Sniktitt: Wimp - fremtidens musikkløsning?»
Sniktitt på Wimp - Norges svar på Spotify i VG 13. mai 2009.
Telenor-sjef avslørt i kommentarfelt til Wimp-test på NRK 12. april 2010.
Test av de to musikktjenestene WiMP og Spotify på IDG 10. mars 2010.


== Eksterne lenker ==
(en) WiMP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maltakonferansen

Maltakonferansen fant sted fra 2. til 3. desember 1989, få uker etter Berlinmurens fall, mellom USAs president George H.W. Bush og Sovjetunionen leder Mikhail Gorbatsjov. Hensikten med møtet var å diskutere de hurtige endringene som skjedde i Europa etter jernteppet ble løftet. USA tilbød Sovjet støtte, og innpass i internasjonale handelsfora, til støtte for perestrojka og glasnost politikken, og i bytte mot kommende reformer i Sovjet. En større nedrustningsavtale ble også diskutert.
Møtet resulterte ikke i noen avtaler, men blir regnet som viktig i forbindelse med Sovjetunionens fall, og la grunnlaget for senere avtaler.  Det fant sted på det sovjetiske cruiseskipet SS Maxim Gorkiy, som lå ankret opp utenfor havnen i Marsaxlokk på Malta.
Møtet var en oppfølger til et møte i New York i desember 1988, hvor blant andre også daværende president Ronald Reagan deltok.


== Andre deltakere ==
De andre deltakerne på Maltakonferansen var:
Sovjetunionens delegasjon

Sergei F. Akhromeyev, forsvarsminister
Alexander Bessmertnykh, statsråd i utenriksdepartementet
Anatoly I. Dobrynin, Sovjetunionens USA–ambassadør fra 1962 til 1986
Eduard Shevardnadze, utenriksminister
Aleksandr Jakovlev, sjefsideolog for Sovjetunionens kommunistiske parti (CPSU), formann for Sentralkomiteens råd for internasjonal politikk og Gorbatsjovs nærmeste rådgiverUSAs delegasjon

James Baker, USAs utenriksminister
Robert Blackwill, som hadde titlene Special Assistant to the President for National Security Affairs, og Senior Director for European and Soviet Affairs ved USAs nasjonale sikkerhetsråd
Jack F. Matlock, Jr., USAs ambassadør i Sovjetunionen
Condoleezza Rice, daværende direktør for sovjetiske og øst–europeiske saker ved USAs nasjonale sikkerhetsråd
Brent Scowcroft, nasjonal sikkerhetsrådgiver
Raymond Seitz, statssekretær i utenriksdepartementet for europeiske og Canadiske saker
John H. Sununu, stabssjef ved Det hvite hus
Margaret Tutwiler, statssekretær og talsperson ved utenriksdepartementet
Paul Wolfowitz, statssekretær ved forsvarsdepartementet
Robert Zoellick, rådgiver ved forsvarsdepartementet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Woodrow Wilson International Center for Scholars: arkivsøk (utskrifter fra samtalene på konferansen)
Mixed-Up Confusion

Mixed-Up Confusion er en sang skrevet og spilt inn av Bob Dylan.
Den ble spilt inn den 14. november 1962 og var ment som hans første singel og inkluderingen på The Freewheelin' Bob Dylan (den ble ikke med på albumet, men utgitt som singel). Ifølge et intervju gjort med Dylan, som finnes i heftet til Biograph, så skrev han sangen i en drosje på vei til Columbia Studios for innspilling.
Sangen ble utgitt som single i 1962, og kom ikke med på noen album før Biograph i 1985.
Verdt å merke ved denne sangen er at Dylan spiller med et (elektrisk) band, noe som resultererte i en sang veldig ulik resten av albumet den ble spilt inn for å være med på.


== Referanser ==
Trager, Oliver. Keys to the Rain: The Ultimate Bob Dylan Encyclopedia ISBN 0-8230-7974-0


== Eksterne lenker ==
Sangteksten
Mikroinjeksjon

Mikroinjeksjon er en bioteknologisk metode for å overføre genmaterialet, det vil si DNA. Metoden går ut på å sprøyte inn DNA i andre celler ved hjelp av et tynt glassrør. Det tynne glassrøret stikkes først inn i en celle (eventuelt kjernen), og en sprøyter det genetiske materialet direkte inn. Ofte holdes også den største cellen eller kjernen i ro ved bruk av et glassrør. 
Mikroinjeksjon brukes både i forbindelse med produksjon av planter som er bærer av egne og andres gener (transgene planter), og ved styrt overføring av gener til befruktede egg for å lage dyr med blandete gener (transgene dyr). Dette skjer hos pattedyr ved at man henter ut befruktede egg fra hunnindividet. Dette skjer tidlig, og må skje før sædcellen og eggcellen sine cellekjerner har smeltet sammen. Altså før det kan dannes en zygote. 
Ønsket DNA-fragment sprøytes inn i en av kjernene før kjønnscellene smelter sammen og danner en zygote, og fosterutviklingen tar til. Den modifiserte eggcellen settes så inn i et hunnindivid, en rugemor eller en donormor, for videre utvikling. Denne prosessen har en del usikkerhet ved seg. For det første er det langt fra alle de modifiserte eggcellene som vil ta opp og uttrykke det overførte DNA-et. For det andre så vet man heller ikke hvor i genomet det nye DNA-fragmentet blir satt inn. Disse problemene løser man ved å ha en høy produksjon av avkom og en positiv seleksjon for dem som uttrykker genet. Det betyr at en del zygoter forkastes. Hos enkelte arter må de fødes før man finner ut hvem av dem som har blitt til fra en modifisert eggcelle, og som da vil uttrykke genet. Dermed er det også enkelte etiske utfordringer knyttet til bruken av mikroinjeksjon.
Weiyangpalasset

Weiyangpalasset (kinesisk: 未央宮, pinyin: Weiyanggong, «palasset uten ende») var et keiserlig palass bygget i begynnelsen av Han-dynastiet (ca. 200 f.Kr.) i Kinas daværende hovedstad Chang'an (nåværende Xi'an). Det er nå nesten intet mer å se; det er imidlertid et viktig arkeologisk sted.
Det ligger i det som i dag er bydistriktet Weiyang i Xi'an.
Palasset ble bygd under ledelse av embedsmannen Xiao He. 
Det kom til å bli benyttet under en lang rekke dynastier under nærmere 1 000 år og var med et areal av drøyt 4,8 km² (2 150 ganger 2 250 meter) det største palasskompleks som verden noensinne har skuet — 6,7 ganger så stort som Den forbudte by i Beijing, 11 ganger så stort som Vatikanstaten.


== Referanser ==
Howard Jones

John Howard Jones (født 23. februar 1955 i Southampton, Hampshire) er en engelsk sanger og låtskriver, best kjent for sin synthpopmusikk fra 1980-tallet.
Jones fikk kontrakt med WEA i Storbritannia og Elektra Records i USA sommeren 1983. Den første singlen, New Song,  ble utgitt i september samme år og kom på en 5.-plass på UK Singles Chart, og på 27.-plass på US Billboard Hot 100. Han hadde fire hits til i løpet av 12 måneder, «What Is Love?», «Hide and Seek», «Pearl in the Shell» og «Like to Get to Know You Well» som var fra EP-en The 12" Album som besto av 12" mikser. Debutalbumet Human's Lib gikk til topps på UK Albums Chart, fikk flere gode plasseringer internasjonalt og solgte til gullplate og platinaplate i flere land. Oppfølgeralbumet, Dream into Action, kom i 1985, og nådde en 2.-plass i Storbritannia og ble en internasjonal hit med blant annet en 10.-plass i USA, og ble Jones sitt mest suksessfulle album.
Han ga ut flere album og gikk etter hvert fra synthpop over til mer ren pop, noe som slo ut negativt på platesalget.


== Diskografi ==
Human's Lib (1984).
The 12-inch album (1984).
Dream into Action (1985).
Action replay (1986).
One to One (1986).
Cross That Line (1989).
In the running (1992).
Best of (1993).
Live Acoustic America (1996).
Angels & Lovers (1997).
People (1998).
Perform '00 (2000).
Perform '01 (2001).
Metamorphosis (2001).
Greatests Hits (2002).
The essential (2002).
The very Best of Howard Jones (2003).
Live: Peaceful Tour (2004).
Revolution in the heart (2005).
Piano Solos Vol. 2 – For Friends & Loved Ones (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Howard Jones (musician born 1955) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Howard Jones på Internet Movie Database 
(en) Howard Jones hos The Movie Database 
(en) Howard Jones på Apple Music 
(en) Howard Jones på Discogs 
(en) Howard Jones på MusicBrainz 
(en) Howard Jones på Spotify 
(en) Howard Jones på Songkick 
(en) Howard Jones på Last.fm 
(en) Howard Jones på Genius — sangtekster 
(en) Howard Jones på AllMusic 
Howard Jones på Twitter 
Howard Jones på Facebook 
Howard Jones på YouTube
Nik Kershaw

Nicholas «Nik» David Kershaw (født 1. mars 1958 i Bristol) er en engelsk sanger og låtskriver. 
Kershaw vokste opp i Ipswich i Suffolk. Hans far spilte fløyte, og moren var operasanger. Kershaw var med i flere undergrunnsband fra Ipswich, men etter at det siste bandet han var med i, Fusion, ble splittet, begynte han fra 1982 sin egen fulltidssolokarriere.
I juli 1985 var Kershaw med på Live Aid på Wembley Stadium, der han spilte foran 72 000 mennesker og ble TV-overført til 100 land. Han beskrev dette som en skremmende opplevelse. Opptredenen her ga ham en opptur i artistkarrièren, men den gikk snart nedover igjen.
Han hadde flere synthpop-hits på 1980-tallet, inkludert «I Won't Let the Sun Go Down on Me», «Wouldn't It Be Good» og «The Riddle».
Utover 1990-tallet og 2000-tallet skrev og produserte Kershaw plater for andre band og artister, og han lagde filmmusikk til flere filmer.


== Personlig ==
Kershaw var gift med Sheri Kershaw fra 1983 til 2003. De har tre barn sammen, hvorav den ene sønnen er født med Downs syndrom. Kershaw giftet seg på nytt i 2009, med Sarah, og har ett barn med henne.


== Diskografi ==
1984 – Human Racing
1984 – The Riddle
1986 – Radio Musicola
1989 – The Works
1991 – Wouldn't It Be Good
1999 – 15 Minutes
2002 – To Be Frank
2006 – You've Got to Laugh
2010 – No Frills
2012 – Ei8ht


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nik Kershaw – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nik Kershaw på Internet Movie Database 
(en) Nik Kershaw hos The Movie Database 
(en) Nik Kershaw på Apple Music 
(en) Nik Kershaw på Discogs 
(en) Nik Kershaw på MusicBrainz 
(en) Nik Kershaw på Spotify 
(en) Nik Kershaw på Songkick 
(en) Nik Kershaw på Genius — sangtekster 
(en) Nik Kershaw på AllMusic 
Nik Kershaw på Twitter 
Nik Kershaw på Twitter 
Nik Kershaw på Facebook 
Nik Kershaw på Instagram
Ryszard Siwiec

Ryszard Siwiec (født 1909, død 12. september 1968) var en polsk revisor, lærer og motstandsmann som ble den første person som brente seg selv til døde i protest mot den sovjetiske invasjonen i Tsjekkoslovakia i 1968. Han gjorde dette i Warszawa under en nasjonal høstfest 8. september på stadionet Dziesięciolecia Stadium. Han døde av skadene fire dager senere. Hans selvmord ble bevitnet av rundt 100 000 tilskuere, inkludert det nasjonale lederskap og utenlandske diplomater som hadde blitt invitert til festivalen som en del av et stort propagandaarrangement.[1]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ryszard Siwiec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ryszard Siwiec på Internet Movie Database 
(en) Article about dissident protest under communism
De tolv metallfigurer

De tolv metallfigurer (kinesisk: 十二金人, pinyin: Shi'er jinren), i blant bare metallfigurene (金人, jinren) var tolv gigantiske metallstatuer av Qin-dynastiets første keiser støpt  etter at han hadde knust de rivaliserende kinesiske statene i 221 f.Kr. Statuene ble til ved at de beseirede statenes våpen ble smeltet ned. Statuene ble oppstilt i det keiserlige palass Efang, (阿房宮; ē-fáng gōng) i Xianyang, straks utenfor dagens Xi'an i Shaanxiprovinsen i Kina. Sima Qian skriver i Shiji at statuene veide 1 000 dan her.Ved slutten av Han-dynastiet, i år 190, lot Dong Zhuo smelte ned ni av statuene for å omgjøre dem til mynt.


== Referanser ==
Hushukulturen

Hushukulturen (kinesisk: 湖熟文化; pinyin: Húshú Wénhuà) var en bronsealderkultur i Sørøstkina. Det navnegivende funnet ble gjort i 1951 i storkommunen Hushu (湖熟镇) i Jiangning i den kinesiske provins Jiangsu. Kulturen var utbredt rundt Chang Jiangs nedre løp i provinsene Jiangsu og Anhui. Dens tid var samtidig med de mer nordlige Shang- og Zhou-tidene i Zhongyuanområdet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Zhongguo da baike quanshu: Kaoguxue. Beijing: Zhongguo da baike quanshu chubanshe, 1986


== Eksterne lenker ==
Hushu wenhua
Richard Halliburton

Richard Halliburton (født 9. januar 1900 i Brownsville, Tennessee, antatt død etter 24. mars 1939) var en amerikansk eventyrer og forfatter. Han er best kjent for å ha svømt i gjennom panamakanalen og betalt den laveste tollsatsen i kanalens historie, kun 36 cents. Hans siste og fatale eventyr var da han prøve å seile djunken Sea Dragon over Stillehavet fra Hongkong til Golden Gate International Exposition i San Francisco.


== Referanser ==
Songs from Tsongas

Songs from Tsongas er en DVD-utgivelse fra det engelske progressiv rock-bandet Yes som inneholder opptak av hele konserten i Tsongas Arena i Lowell i Massachusetts 15. mai 2004. Denne konserten var en del av bandets 35-årsjubileumsturné.
Spillelisten inneholder sanger fra hele karrieren til Yes, inkludert «klassikere» fra 1970-årene, hits fra 1980-årene og nye sanger fra 1990- og 2000-årene. Denne utgivelsen inneholder også det første offisielle konsertopptaket av låten «Mind Drive» som første gang ble utgitt på albumet Keys to Ascension i 1996. 


== Sporliste ==


=== DVD 1 ===
«Firebird Suite»
«Going For The One»
«Alan White solo / Sweet Dreams»
«I've Seen All Good People»
«Mind Drive (parts 1 & 2)»
«South Side of the Sky»
«Turn of The Century»
«My Eyes» (uttdrag fra «Foot Prints») / «Mind Drive (Part 3)»
«Yours Is No Disgrace»


=== DVD 2 ===
«The Meeting Room/The Meeting» (akustisk)
«Long Distance Runaround» (akustisk)
«Wondrous Stories» (akustisk)
«Time Is Time» (akustisk)
«Roundabout» (akustisk)
«Show Me» (akustisk)
«Owner of a Lonely Heart» (akustisk)
«Second Initial» (Steve Howe solo, akustisk)
«Rhythm of Love»
«And You And I»
«Ritual»
«Every Little Thing»
«Starship Trooper»Bonusmateriale: Intervju med Roger Dean.


== Personell ==
Jon Anderson:  vokal, gitar, keyboard, perkusjon
Steve Howe:  gitarer, mandolin, vokal
Rick Wakeman:  keyboard, synthesizere
Chris Squire:  bass, munnspill
Alan White:  trommer, perkusjon


== Eksterne lenker ==
(en) Songs from Tsongas på Internet Movie Database 
(en) Songs from Tsongas på Discogs 
(en) Songs from Tsongas på MusicBrainz
Roundabout

«Roundabout» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt på deres album Fragile i 1971. Sangen ble skrevet av Jon Anderson og Steve Howe, og en redigert versjon ble utgitt som singel i 1972, og en konsertversjon ble utgitt som singel i 1973. Den er en av Yes' best kjente sanger, og også den sangen som har blitt fremført oftest under bandets konserter. Sangen er 8 minutter og 30 sekunder lang. En redigert versjon på 3 minutter og 27 sekunder ble utgitt som singel, og kom på 13.-plass på Billboard Hot 100 i USA i 1971. 


== Struktur ==
Sangen åpner med et baklengs opptak av et piano, som punkteres av et kort tema spilt på akustisk gitar med en oktav-harmonisk teknikk i en slags barokk-stil. Dette repeteres, før gitaren avslutter det korte åpningstemaet og introduserer hovedtemaet sammen med resten av instrumentene. Sangen følger hovedsakelig konvensjonell rock-stil, med visse unntak. 


== Konsertfremføringer ==
Yes har spilt «Roundabout» under nærmest samtlige konserter siden utgivelsen i 1971. På 1970-tallet ble det fremført en versjon der åpningstemaet ble spilt på elektrisk gitar, og ettersom de tekniske mulighetene for bedre lyd under konserter for akustiske instrumenter bedret seg på 1980-tallet, ble det fremført versjoner tett opptil originalinnspillingen. På midten av 2000-tallet fremførte Yes sangen i en akustisk blues/jazz-versjon.
Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Roundabout»:

Yessongs – innspilt i 1972 (elektrisk gitar på åpningstemaet)
The Word Is Live – innspilt i 1979
Keys to Ascension – innspilt i 1996 (nærmest identisk med originalinnspillingen)
House of Yes: Live from House of Blues – innspilt i 1999
Live at Montreux 2003 – innspilt i 2003
Symphonic Live – innspilt i 2001
Songs from Tsongas – DVD innspilt i 2004 (akustisk blues/jazz-versjon)
Union Live – innspilt i 1991, utgitt i 2011
In the Present – Live from Lyon fra bandets konsert i Lyon 1. desember 2009, utgitt i 2011


== Versjon på ny-utgivelse fra 2003 ==
På ny-utgivelsen av albumet Fragile fra 2003 finnes et «bonus-spor» med en alternativ miks av sangen. Denne versjonen er meget lik den ferdige og kjente versjonen, og varer i 8 minutter og 35 sekunder.


== Personell ==
På originalinnspillingen fra 1971 medvirker:

Jon Anderson: vokal
Steve Howe: akustisk gitar, elektrisk gitar og vokal
Chris Squire: bass
Rick Wakeman: Hammondorgel og Mellotron
Bill Bruford: trommer, perkusjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roundabout på Discogs 
(en) Roundabout på MusicBrainz 
(en) Roundabout på MusicBrainz
Sophie Monk

Sophie Charlene Akland Monk (født 14. desember 1979) er en australsk sangerinne og skuespillerinne.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Monk ble født i England, men hennes foreldre flyttet til Australia og Gold Coast i Queensland. Hun var en periode medlem av den kvinnelige popgruppen Bardot, og har siden gjort solokarriere med utgivelsen av albumet Calendar Girl. Hun har også spilt i filmer som Date Movie (2006), Click (2006) og Sex and Death 101 (2007).


=== Karriere ===
Hennes profesjonelle karriere innenfor musikk begynte i 1999 da hun svarte på en annonse hvor det ble søkt etter jenter med erfaring fra sang og dans. Dette var rekruttering til den australske TV-serien Popstars, et program med mål om å skape en ny vellykket jentegruppe. Etter mange runder med sang og dans ble Monk valgt som medlem av gruppen som ble kalt Bardot.
Kort tid etter at medlemmene i Bardot skilte lag, begynte Monk å arbeide for sin solokarriere. Hun reiste utenlands for å arbeide med kjente produsenter, og dette resulterte oktober 2002 i hennes første solosingel Inside Outside. I mai 2003 lanserte Sophie Monk  sitt første soloalbum Calendar Girl, som overrasket mange ved å være en blanding mellom moderne pop og dance, og også klassisk opera, ettersom Monk hadde fått undervisning i klassisk sang.
Sophie Monk har siden etablert seg i Hollywood, selv om de fleste av hennes roller har vært forholdsvis beskjedne. I februar 2006 spilte hun i sin første rolle i en spillefilm som den flørtende og forførende Andy i komedien Date Movie. I juni 2006 var hun aktuell med filmen Click, en fortelling om en universell fjernkontroll. Monk spiller en liten rolle i denne filmen som Stacey, en sekretær som er en flørtende bimbo.


== Diskografi ==


=== Album ===
Calendar Girl (2003)


=== Singler ===
Inside Outside (2002)
Get the Music On (2003)
One Breath Away (2003)


== Filmografi ==
Popstars (TV-serie) (2000) … selv
The Mystery of Natalie Wood (2004) (TV-film) … Marilyn Monroe
Pool Guys (2005) (TV-film) … Janet
London (2005) … Lauren
Date Movie (2006) … Andy
Click (2006) … Stacey
Entourage (TV-serie) (2007) … Juliette
Sex and Death 101 (2007) … Cynthia Rose
Spring Breakdown (2009) … Mason
The Hills Run Red (2009) … Alexa
Life Blood (2009) … Brooke
Hard Breakers (2010) … Lindsay Greene
The Legend of Awesomest Maximus (2011) … Princess Ellen
Spring Break '83 (2013) … Brittney


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sophie Monk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sophie Monk på Internet Movie Database 
(sv) Sophie Monk i Svensk Filmdatabas 
(da) Sophie Monk på Filmdatabasen 
(fr) Sophie Monk på Allociné 
(en) Sophie Monk på AllMovie 
(en) Sophie Monk hos The Movie Database 
(en) Sophie Monk på Discogs 
(en) Sophie Monk på MusicBrainz 
(en) Sophie Monk på Spotify 
(en) Sophie Monk på Last.fm 
(en) Sophie Monk på Genius — sangtekster 
Sophie Monk på Twitter 
Sophie Monk på Facebook 
Sophie Monk på Instagram
Forbrukersamfunn

Forbrukersamfunn er et uttrykk som oftest brukes for å beskrive samspillet mellom enkeltindivid (forbruker) og samfunn i en vekstøkonomi. Uttrykket brukes både i positiv og negativ betydning.


== Økonomi ==
Innen mikroøkonomi brukes begrepet vanligvis for å beskrive fremming av forbrukeres interesser. Samfunnet er avhengig av forbruk, og med grunnlag i denne avhengigheten tilskrives den enkelte forbruker påvirkningskraft, og i noen tilfeller rettigheter. Grunnleggende refererer dette til teorien om at forbrukernes valg bestemmer samfunnets økonomiske struktur.Makroøkonomisk brukes begrepet normalt som en referanse til tesen om at økt forbruk er økonomisk og samfunnsmessig ønskelig.


== Kritisk teori ==
Innen kritisk teori brukes begrepet ofte for å beskrive et samfunn hvor materielt forbruk har tatt over for andre verdier som sentralt lykkebærende element. Dette verdiskiftet beskrives som ødeleggende både for enkeltindividet og for samfunnet i sin helhet, både på et psykisk og fysisk plan.  Noe av denne kritikken kan ses igjen i fremveksten av bevegelser som Simple living og Buy nothing day.


== Miljøvern ==
Miljøbevegelsen har alltid stått for en skarp kritikk av forbrukersamfunnet, og med Brundtlandkommisjonens introduksjon av begrepet bærekraftig utvikling i 1987 fikk miljøvernbevegelsenes synspunkter også mer gehør innen økonomisk planlegging.


== Referanser ==


== Se også ==
Jean Baudrillard
Situasjonisme