jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arena Garibaldi – Stadio Romeo Anconetani

Arena Garibaldi – Stadio Romeo Anconetani, vanligvis bare kalt Arena Garibaldi er et flerbruksstadion i Pisa, Toscana i Italia bygget i 1919.
Arenaen har en kapasitet på 17 000, og blir mest brukt til fotball av den lokale fotballklubben Pisa Calcio.


== Eksterne lenker ==
(en) Stadio Arena Garibaldi - Romeo Anconetani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Seversky XP-41

Seversky XP-41 var et amerikansk jagerfly.
XP-41 ble utviklet etter ønske fra United States Army Air Corps om å utstyre en standard Seversky P-35 med en kraftigere motor. Valget falt på en Pratt & Whitney R-1830-19 stjernemotor utstyrt med en to-trinns mekanisk kompressor.
XP-41 ble levert til evaluering i februar 1939, men USAAC foretrakk den turboladede Seversky AP-4, senere satt i produksjon som Republic P-43 Lancer, og videre utvikling av XP-41 ble stanset.


== Spesifikasjoner ==
Fritjof Krogvold

Fritjof C. Krogvold (født 29. april 1971) er en skateboarder fra Norge, og tidligere president i Norsk organisasjon for rullebrett (NORB), hvor han fremdeles sitter i styret. Han har skatet siden 1985 og deltatt i NORB NM 1990, 1991 og 1996. Han har vært ansvarlig for gjennomføring av åtte NORB NM rundt om i landet. Han har medvirket i flere filmer og TV-innslag om skateboardkultur.  
Han driver i dag selskapet Skatelogic ENK. Krogvold har designet flere skateparker i Norge enn noen annen. Siden midten av 2000-tallet er det hovedsakelig skateparker i betong. Disse finnes i Larvik, Porsgrunn, Nesodden, Lier, Nittedal, Bærum, Lørenskog, Grimstad, Moss, Tønsberg, Biri, Oppegård og Lillehammer kommune. Han har designet parker i innehall i Bærum (ArenaBekkestua), Kristiansand (Visionhallen) og Nesodden (Sagahallen). Han designer skateanlegg med omfattende brukermedvirkning.  
Hans tidligere arbeidsgivere er Playboard, Norges snowboardforbund, Forbrukernes forsikringsklagekontor, NRK Upunkt og Jean TV. Han er nå ansatt i Bærum kommune, ungdom og fritid for kvalitetssikring av rullebrettkultur på Arenabekkestua og Rud Rampland.  
Han var speaker på Quiksilver bowlrider finalen i Malmö de tre årene verdenseliten stilte der. 

Krogvold har også skrevet boken Alt om rullebrett, utgitt på Cappelen Damm i 2011. Boken er en faktaløve for aldersgruppen 8 til 12. Fotograf og samarbeidspartner for prosjektet var Stian Evensen. Boken er også utgitt i Danmark.  


== Eksterne lenker ==
Fritjof Krogvold skatepark design portofolio
Dagsavisen – Vil bygge topp skatepark
Om filmen Brettkontroll
Boken Skating - alt om rullebrett Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine.
Porsgrunn dagblad - Norges råeste skatepark!"
Skateparker i betong - gode råd!
NRK om kortfilmen Fine Fritjof og artige Anton
Heiberg

Heiberg er et norsk og dansk slektsnavn. Forfatteren Johan Sebastian Welhaven, samt tidligere statsminister Jens Stoltenberg, er blant kjente etterkommere av personer i Heibergslekta.


== Kjente slektsmedlemmer og etterkommere fra slekten ==
Jens Stoltenberg (1959–), generalsekretær i NATO, tidligere statsminister og leder i Arbeiderpartiet
Fabian Stang (1955–), ordfører i Oslo
Jens Gerhard Heiberg (1939–), norsk representant i IOC og industri- og idrettsleder
Andreas Michael Heiberg (1767–1815), eidsvollsmann, kanselliråd og byfogd i Fredrikstad
Johan Sebastian Welhaven (1807–1873), lyriker og litteraturkritiker
Marie Simonsen (1962–), journalist
Lars Mjøen (1945–), skuespiller
Tanja Heiberg Storm (1946–), diplomat
Jacob Fredrik Heiberg (1757–1820), stamhusbesitter på Ekeberg gård (Oslo) mellom 1786 og 1820.
Kristine Margarethe Heiberg (1757–1847), gift Thoresen og seinere gift Schnitler)  stamhusbesitter på Ekeberg gård mellom 1820 og 1847
Edvard Omsen Heiberg, overrettsassessor, sønn av Edvard Christie H. og Engel Arentz Scheel
Axel Heiberg (1848–1932) var norsk finansmann, konsul, mesén og foreningsgrunnlegger
Gunnar Edvard Rode Heiberg (1857–1929), norsk forfatter
Inge Heiberg (1861–1920) lege og medisinaldirektør i Belgisk Kongo
Hans Heiberg (1904–1978) forfatter og teatersjef
Kirsten Heiberg (1907–1976)  norsk filmstjerne i Tyskland i årene 1938-1954
Edvard Heiberg (1897–1958) norsk arkitekt som flyttet til Danmark
Eivind Heiberg (1870–1939) tidligere administrerende direktør i Norsk Arbeidsgiverforening (1912–1917). Senere leder av Norges Statsbaner, oldefar til statsminister Jens Stoltenberg
Jean Heiberg (1884–1976) norsk kunstmaler
Hjalmar Heiberg (1837–1897) norsk professor i patologi
Thorvald Heiberg (1832–1912) norsk sivilingeniør og Kanaldirektør
Arvid Heiberg (1937–), professor dr. med. og ektemann av Astrid Nøklebye Heiberg
Axel Heiberg Stang (1904 –1974) norsk politiker og statsråd for Nasjonal Samling. Leder for NS Ungdomsfylking, med tittelen «ungdomsfører».


== Slektsvåpen ==
Det kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: I rødt skjold et dødningehode over to krysslagte knokler, alt sølv. Hjelmtegnet er to sølv vesselhorn. Medlemmer av slekten har også brukt varianter av dette slektsvåpenet og andre våpenskjold bl.a. i segl.
Skjoldmerket kjennes allerede fra seglet til Søffren Lauritzsøn (død 1653) og finnes senere brukt av mange slektsmedlemmer, bl.a. i ex libris.
Eidsvollsmannen Andreas Michael Heiberg brukte i seglet sitt på Grunnloven av 17. mai 1814 ikke våpenet, men et monogram med bokstavene AH tett sammenslynget og i skråskrift.


== Slektstre ==


== Litteratur ==
G.F. Heiberg: Slekten Heiberg, Oslo 1941
Hans Cappelen: Norske slektsvåpen, (2. opplag) Oslo 1976
Herman Leopoldus Løvenskiold: Heraldisk nøkkel, Oslo 1978
Harald Nissen og Monica Aase: Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim, Trondheim 1990, side 71.
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, aner og andre slektsopplysninger, samt hans underskrift, bilde og beskrivelse av seglet hans på Grunnloven 17. mai 1814


== Referanser ==
Monfalcone

Monfalcone (lokal dialekt: Mofalcòn) er en by og kommune i provinsen Gorizia i regionen Friuli-Venezia Giulia i Italia og ligger ved Triestebukten.
Byen er et industrisentrum for skipsbygging, flybygging, tekstilindustri, kjemisk industri og oljeraffinering. Byen er blant annet hovedbasen for det store skipsbyggeriet Fincantieri Cantieri Navali Italiani. 


== Geografi ==
Monfalcone er den femte største byen i regionen Friuli-Venezia Giulia og er hovedsenteret i det såkalte Bisiacaria-området. Med de omkringliggende områdene utgjør det urbane området rundt 50 000 innbyggere. Byen ligger mellom Carso-fjellene og Adriaterhavet og er den nordligste havnen i middelhavsområdet. Byen ligger ved utløpet av elvene Isonzo og Timavo (inkl. Reka).


== Historie ==
I området var det en rekke befestede landsbyer allerede før Romertiden, altså fra ca. 1000 f. Kr. Disse landsbyene ble kalt Castellieri. Etter at romerne anla byen Aquileia  i 181 f.Kr., ble det anlagt badebygninger i høydene ved byen, disse ble kalt Insulae Clarae.
Etter Napoleonskrigene ble området en del av Østerrike-Ungarn og var viktig som hovedsetet for skipsbygging for dobbeltmonarkiet. Området lå i frontlinjen for kampene i Italia under første verdenskrig med tilsammen tolv slag som ble utkjempet i området. Først ved fredsslutningen etter første verdenskrig ble området en del av Italia. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Monfalcone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Monfalcone – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Ernest Bai Koroma

Ernest Bai Koroma (født 2. oktober 1953 i Makeni) var president i Sierra Leone fra 2007 til 2018. Koroma representerte partiet All People's Congress (APC).
Koroma arbeidet i forsikringsbransjen.Han vant presidentvalget i 2007 og etterfulgte Ahmad Tejan Kabbah i presidentembetet. I valgkampen la Koroma vekt på kamp mot korrupsjon og misbruk av offentlige midler. Han er tilhenger av markedsøkonomi og ønsket å få utenlandske investeringer som ledd i gjenoppbyggingen av landet etter borgerkrigen. I 2012 vant han presidentvalget på nytt i første runde med Julius Maada Bio som hovedmotstander.


== Referanser ==
Labytnangi

Labytnangi (russisk: Лабытна́нги, khanti: лапыт нангк – oversatt: sju lerker) er en by i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger på venstre bredd av elva Ob, 20 km nordvest for Salekhard. Innbyggertall: 27 304 (folketelling 2002), 31 501 (folketelling 1989).
Bosetningen har vært kjent siden begynnelsen av 1800-tallet. Den fikk status som bymessig bosetning i 1952, og bystatus ble innvilget i 1975.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Labytnangi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Labytnangi på nettstedet til regionen Jamalo-Nenetsk (engelsk)
Gubkinskij

Gubkinskij (russisk: Губкинский) er en by i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger på venstre bredd av elva Pjakupur, rundt 520 km sørøst for Salekhard. Innbyggertall: 20 407 (folketelling 2002), 9 676 (folketelling 1989).
Gubkinskij ble grunnlagt 22. april 1986 som en bosetning i forbindelse med oljeutvinning. Den fikk bystatus i 1997. Den er oppkalt etter den sovjetiske geologen Ivan Gubkin.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gubkinsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Gubkinskij på nettstedet til regionen Jamalo-Nenetsk (engelsk)
Grado

Grado (lokal venetiansk dialekt: Gravo, friulisk: Grau, slovensk: Gradež) er en by i det nordøstlige Italia i regionen Friuli-Venezia Giulia. Byen ligger på en halvøy i Adriaterhavet mellom  Venezia og Trieste. Grado har et areal på 114 km² og en befolkning på 8 691.
Byen var opprinnelig en fiskerby, men er nå vesentlig et feriested.


== Historie ==
I Romertiden var byen kjent som ad Aquae Gradatae og var den første havnen for båter som skulle reise opp over Natissa-elven (Natisone) på vei opp mot Aquileia. 
På grunn av nærheten til Aquileia, flyktet mange hit i de siste årene av Vestromerriket, da dette var et mer beskyttet område for invasjoner fra øst. I 452 oppholdt biskopen av Aquileia, Nicetas seg her en kort periode, og på denne tiden ble den første katedralen i byen påbegynt. Grado var da hovedhavnen for patriarkatets flåte.
I 568, etter Langobardernes invasjon, ble patriarkatet i Aquileia flyttet hit av patriarken Paulinus. Senere ble det valgt to patriarker, hvor patriarken i Grado utøvet sin jurisdiksjon langs kysten og lagunen rundt Venezia, mens den i Aquileia, senere flyttet til Cividale del Friuli, hadde sin jurisdiksjon på fastlandet. En lang disputt mellom disse fulgte og i 993 erobret patriarken i Aquileia, Popo, Grado, men han var ikke i stand til å holde på denne. Saken ble løst i 1027 da paven erklærte at patriarken i Aquileia hadde overhøyhet over hele området.
I 1451 ble patriarkatet overført til Venezia av pave Nikolas V, og Gado ble etter hvert redusert til en landsby. Byen ble plyndret av engelskmenn i 1810 og av franskmennene i 1812. Etter Napoleonskrigene ble området en del av Østerrike-Ungarn og ble ikke en del av Italia før ved fredsslutningen etter første verdenskrig.

		
		


== Referanser ==
<refferences />


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Grado, Italy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Grado, Italy – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Otto Lous Mohr

Otto Lous Mohr (født 8. mars 1886, død 23. juni 1967) var en norsk lege og universitetsrektor. 
Han var elev ved Kongsgaard skole i Stavanger.
Lous Mohr tok medisinsk embetseksamen i 1917, og ble professor i anatomi i 1919. I 1946 ble han valgt som rektor ved Universitetet i Oslo, en stilling han hadde til 1952. 
Han var formann i NRKs styre fra 1945 til 1957. Gift med Tove Mohr, bror til maleren Hugo Lous Mohr, og onkel til Jan Mohr.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Politiske taler av Otto Lous Mohr, virksommeord.uib.no
Stabelavløpning

Stabelavløpningen er navnet på seremoniellet knyttet til å sjøsette et skip.
Historisk ble skip bygd på et sted hvor det befant seg en bedding. Denne var ofte i friluft, men kunne også være under tak i strandkanten. Kjølen ble lagt i en renne som skrådde mot og ned i sjøen, og skroget ble bygget og utstyrt så langt det lot seg gjøre før det skulle ut i vannet. Renna ble da smurt med grønnsåpe eller annet glatt materiale.
Dagen for stabelavløpning ble skroget utstyrt med flagg og lignende pynt, der kunne være musikk og i det hele ble nabolaget feststemt før der kanskje ble holdt en tale eller to. Så kom tiden for å kappe festet. (Skroget var forsvarlig belagt med lange trosser for at det ikke skulle reke for langt.) Oftest gikk det greit, og skroget kom seg vel ut og fløt som det skulle uten større lekkasjer. En sjelden gang kunne det gå riktig ille, og overtunge skrog kunne kapseise. Seremonien kunne fortsette med dåp av det nye skipet.
I dag blir mange av de største skipsskrogene bygd i seksjoner som etterhvert blir samlet og satt sammen på ett sted. Store skrog kan også bli sjøsatt med bredsiden til. Stabelavløpning blir dermed en affære som gjerne sløyfes, mens skipet blir døpt når det er driftsklart for rederen.


== Avledet uttrykk ==
Fra sitt maritime opphav brukes uttrykket «gå av stabelen» i betydningen finne sted / foregå / bli arrangert i en rekke sammenhenger der skip, båter og vann ikke er involvert. På Wikipedia på norsk finnes uttrykket i artikler om for eksempel skirenn og boksekamper - altså begivenheter som foregår med fast grunn under føttene og som har lite med skipsbygging og sjøsetting å gjøre.
Aschehoug (slekt)

Aschehoug er en norsk slekt som i stammer fra Jacob Nielsen Smebøl fra Ås. Navnet Aschehoug har sin opprinnelse fra gården Askehaug i Nordby sogn i Ås kommune. Navnet ble tatt i bruk av lensmann i Ås Halvor Balterzen (1726–1792) som overtok gården gjennom sitt ekteskap. Slektsnavnet forbindes i dag først og fremst med forlaget Aschehoug.


== Kjente medlemmer ==
Thorkild Aschehoug
Torkel Halvorsen Aschehoug
Hieronymus Aschehoug
Halvard Aschehoug
Marit Aschehoug
Dina Aschehoug


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haagen Krog Steffens (1911). Norske Slægter 1912. [Kristiania]: Gyldendalske Boghandel. 


== Eksterne lenker ==
(en) Aschehoug family – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Enth E Nd / Frgt/10

«Enth E Nd / Frgt/10» er den andre singelen fra Linkin Parks album Reanimation som kom i 2002. Mike Shinoda, som laget dette studioalbumet, fikk mye støtte fra hiphop-fans for det, selv om bare musikkvideoen til «Pts.Of.Athrty» ble vist på TV. 


== Låtene ==
«Enth E Nd»Sangen har ingen vokaler fra Chester Bennington, men av KutMasta Kurt og Motion Man. Sangen kom på 32.-plass sammen med Frgt/10 på Australian Single Charts i 2002.

«Frgt/10»Her er det The Alchemist og Chali 2na som står for vokalen.


== Musikere ==
I tillegg til Linkin Parks faste musikere Chester Bennington – vokal, Rob Bourdon – trommer, Brad Delson – gitarer og bass, Joseph Hahn – opptak og sampling, Mike Shinoda – emcee, vokal og sampling og  Dave «Phoenix» Farrell – bass, fiolin og cello, deltok KutMasta Kurt og Motion Man på «Enth E Nd» og The Alchemist og Chali 2na på «Frgt/10».


== Format og sporliste ==


=== CD Single sporliste ===
«Enth E Nd» (4:01)
«Enth E Nd» (Instrumental) (4:01)
«Frgt/10» (3:38)
«Frgt/10» (Instrumental) (3:38)


=== Vinyl sporliste ===
Side A

«Enth E Nd» (4:01)
«Enth E Nd» (Instrumental) (4:01)


=== Side B ===
«Frgt/10» (3:38)
«Frgt/10» (Instrumental) (3:38)
Diyala (provins)

Diyala er en irakisk provins som strekker seg øst for Bagdad fram til den iranske grensen. 
En stor del av provinsen er nedslagsfelt til elva Diyala som er en av Tigris sine viktigste sideelver. God tilgang på vann gjør landbruk til provinsens viktigste næringsvei, i hovedsak produksjon av Dadler. Diyala er også kjent som Midtøstens «appelsinhovedstad». 
Hamrinfjellene ligger også i provinsen.
Provinsen har blandet befolkning av kurdere, araber og turkmenere. Kurdisk peshmerga-milits  har siden 2003 kontrollert de nordøstlige delene rundt byen Khanaqin, som inngår i de områdene den kurdiske regionen  gjør krav på.


== Distrikter ==

Provinsen Diyala består av seks distrikter:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Diyala Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pinåsløpet

Pinåsløpet er et norsk motbakkeløp. Det ble startet av Ole Wiik i 2002. Arrangørlag er Svarstad IL og Lardal o-lag. Pinåsløpet går i seks kilometer fra Dalen over Pinås og tilbake. Stigning på 300 meter hvor toppen er på Pinås 367 moh. 
I Pinåsløpet i 2008, som ble arrangert 23. august, deltok langrennseliten med Odd-Bjørn Hjelmeset, Tore Ruud Hofstad, Anders Aukland, Jørgen Aukland, Ella Gjømle og Kristin Størmer Steira. Anders Aukland fra Oseberg skilag og Kristin Størmer Steira fra IL Forsøk vant eliteklassene dette året og satte nye løyperekorder, Aukland med 30.23 minutter, og Størmer Steira med 34.40 minutter.


== Vinnere ==
I 2011 løp O-B. Hjelmeseth i eliteklassen og T. Bereket i klassen 21–34 år.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Galileo Galilei internasjonale lufthavn

Galileo Galilei internasjonale lufthavn (IATA: PSA, ICAO: LIRP) er en flyplass som ligger i Pisa i Italia. Den er en av to flyplasser i Toscana, sammen med Peretola lufthavn i Firenze. Flyplassen er oppkalt etter den italienske filosofen, fysikeren og astronomen Galileo Galilei, som kom fra Pisa. Flyplassen ligger i bydelen San Giusto, mindre enn 2 km unna sentralstasjonen, relativt nær sentrum.
Det går både tog og busser til sentralstasjonen i byen; det finnes også buss- og togforbindelser til og fra Santa Maria Novella Station i Firenze.
I tillegg til å betjene sivil trafikk, brukes flyplassen også av Aeronautica Militare (Det italienske luftforsvaret) og er base for transportfly av typen C-130 Hercules og Alenia C-27J Spartan. 


== Selskaper og reisemål ==
Aerocondor (Elba Island)
Air France (Paris-Charles de Gaulle)
Alitalia (Milano-Malpensa, Roma-Fiumicino)
British Airways (London-Gatwick)
Delta Air Lines (New York-JFK)
easyJet (Berlin-Schönefeld, Bristol, London-Gatwick, London-Luton, Paris-Orly)
Finnair (Helsingfors)
Iberia
Iberia flys av Air Nostrum (Madrid)
Jet2.com (Belfast-International, Edinburgh, Leeds/Bradford, Manchester, Newcastle)
Lufthansa
Lufthansa Regional flys av Air Dolomiti (München)
Norwegian Air Shuttle (Oslo)
Ryanair (Alghero, Alicante, Billund, Birmingham,  Bournemouth, Brussel-Charleroi, Constanţa, Dublin, East Midlands, Edinburgh, Eindhoven, Girona, Glasgow-Prestwick, Frankfurt-Hahn, Lamezia, Liverpool, London-Stansted, Hamburg-Lübeck, Malta, Paris-Beauvais, Porto, Sandefjord, Sevilla, Stockholm-Skavsta, Trapani, Valencia)
Thomsonfly (Coventry, Doncaster-Sheffield, Manchester)
transavia.com (Amsterdam)
TUIfly (Hannover, Köln/Bonn, Stuttgart)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Pisa International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flyplassinformasjon om LIRP hos World Aero Data
Vertical launching system

Vertical launching system (VLS) er et missil-avfyringssystem som blir brukt ombord på ubåter og overflateskip i flere mariner rundt om i verden. Systemet er utviklet fra avfyringssystemene for ballistiske missiler ombord på ubåter (SSBN). Flere av systemene kan brukes med en rekke forskjellige missiler. Det amerikanske Mk 41 VLS, som er montert i de norske fregattene i Fridtjof Nansen-klassen, kan brukes med blant annet RIM-162 ESSM Evolved Sea Sparrow Missil, RIM-66 Standard, RIM-161 Standard missile 3 og Tomahawk kryssermissil.
Noen systemer, som Mk 41 VLS og Mk 57 VLS, er «hot launch»-systemer. Det vil si at motoren på missilet blir startet mens det står i utskytningsrøret. «Cold launch»-systemer fungerer slik at missilet blir skutt ut av røret før motoren starter.


== Referanser ==


== Se også ==
Guided missile launching system
Tarko-Sale

Tarko-Sale (russisk: Та́рко-Сале́) er en by i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger ved elva Pjakupur, 4 km ovenfor samløpet med sideelva Ajvasedapur, rundt 550 km sørøst for Salekhard. Innbyggertall: 20 023 (est.2007), 18 517 (folketelling 2002), 17 400 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt i 1932, og den er dermed en av de eldste byene i regionen. Den fikk status som bymessig bosetning i 1976, og bystatus ble innvilget 23. mars 2004. Bynavnet er avledet av det nenetsiske Talka-Salja, som betyr «bosetningen mellom elvene».
Tarko-Sales hovednæringsvei er utvinning og bearbeiding av naturgass. Flere gasselskaper er lokalisert i byen, blant annet en avdeling av Novatek, og byens viktigste virksomhet, Purneftegazgeologija
Det ligger et lokalhistorisk museum i byen.


== Eksterne lenker ==
Nettsted om byen (russisk)
Tarko-Sale på MojGorod (russisk)
Marianne Sand

Marianne Sand (født 1977) er en norsk skuespiller og regissør fra Bærum.  
I årene 1998–2001 studerte hun ved Academy of Live & Recorded Arts (ALRA) i London.  
Hun jobber som skuespiller og regissør med base i Stockholm.


== Filmografi (utvalg) ==
2020 Atlantic Crossing (TV-serie)
2015 Jordskott (TV-serie)
2014 Äkta människor 2 (TV-serie)
2013 Hotel Cæsar (TV-serie)
2012 Arne Dahl: Europa Blues (TV-serie)
2012 Jordskott (TV-serie)
2009 Beck – I stormens öga
2009 Sammen
2008 Lost in memories
2007 Himmelblå (TV-serie)
2006 Drømmen om Norge (TV-serie)
2005 Nathalia (TV-serie)
2001 Lonely hearts
2000 Da jeg traf Jesus ... med sprettert


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marianne Sand på Internet Movie Database 
(en) Marianne Sand hos The Movie Database
Muravlenko

Muravlenko (russisk: Муравленко) er en by i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger rundt 480 km sørøst for Salekhard. Innbyggertall: 37 073 (est. 2007), 35 926 (folketelling 2002).
Byen ble grunnlagt i 1984 som bosetningen Muravlenkovskij (russisk: Муравленковский), i forbindelse med utbygging av oljefelt i området. Den fikk innvilget bystatus 6. august 1990.
Muravlenko er en typisk oljeby, hvor selskapet Gazprom neft har en stor virksomhet.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Muravlenko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Informasjon om Muravlenko på nettstedet til regionen Jamalo-Nenetsk (engelsk)
Asker prosti

Asker prosti er et prosti i Oslo bispedømme, som dekker de ti kirkesoknene i Asker kommune. Prostekontoret er samlokalisert med Asker kirkelige fellesråd i Kirkelia 5 i Asker, ved Asker kirke.


== Opprettelse og utvidelse ==
Ved delingen av Asker og Bærum prosti fra 1. januar 2002 ble Asker eget prosti i Oslo bispedømme. Begivenheten ble markert med felles gudstjeneste i Asker kirke, der biskop Gunnar Stålsett forrettet. 
Som et resultat av kommunesammenslåingen mellom Asker, Røyken og Hurum kommuner 1. januar 2020, ble kirkene i den nye kommunen Asker slått sammen til et nytt stort Asker prosti. Søndag 5. januar 2020 ble utvidelsen av prostiet høytidelig feiret med en felles festgudstjeneste i Spikkestad kirke- og kultursenter. Ved kommunesammenslåingen ble det avdekket at det var et betydelig etterslep på vedlikeholdet av flere av kirkene i det nye prostiet.


== Proster i Asker prosti ==
Sokneprest Øyvind Backer ble prostiets første prost. Berit Øksnes overtok i 2010, og ble i 2019 etterfulgt av Tor Øystein Vaaland. Fra 2022 har Øyvind Stabrun vært prost. Han kom fra stillingen som prost i Groruddalen prosti.


== Kirker i Asker prosti ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Asker kirkelige fellesråd på kirken.no
Prosten i Asker på kirken.no
Kirkene i Asker prosti på kirken.no