jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nikolaj Putsjkov

Nikolaj Georgijevitsj Putsjkov (russisk: Николай Георгиевич Пучков; født 30. januar 1930 i Moskva, død 8. august 2005 i St. Petersburg) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Putsjkov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var målvakt på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Putsjkov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og  1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 90 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey som målvakt.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1955  Köln/Düsseldorf/Krefeld -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Putsjkov – Olympics.com 
(en) Nikolaj Putsjkov – Olympic.org 
(en) Nikolaj Putsjkov – Olympedia 
(en) Nikolaj Putsjkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Putsjkov – Eurohockey.com 
(en) Nikolaj Putsjkov – Eliteprospects.com
Nikolaj Sologubov

Nikolaj Mikhajlovitsj Sologubov (russisk: Николай Михайлович Сологубов; født 8. august 1924 i Moskva, død 30. desember 1988 i Moskva) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Sologubov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Sologubov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey og 1963 i Stockholm. Han spilte 91 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 26 mål.
Sologubov var Sovjetunionens flaggbærer under åpningsseremonien 1960 i Squaw Valley.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1963  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1955  Köln/Düsseldorf/Krefeld -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen
1961  Genève/Lausanne -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Sologubov – Olympics.com 
(en) Nikolaj Sologubov – Olympic.org 
(en) Nikolaj Sologubov – Olympedia 
(en) Nikolaj Sologubov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Sologubov – Eurohockey.com 
(en) Nikolaj Sologubov – Eliteprospects.com 
(en) Nikolaj Sologubov – Eliteprospects.com (personale)
Sammenlagtliste menn verdenscupen i skiskyting 2009/10

Sammenlagtliste menn verdenscupen i skiskyting 2009/10


== Referanser ==
Genrikh Sidorenkov

Genrikh Ivanovitsj Sidorenkov (russisk: Генрих Иванович Сидоренков; født 11. august 1931 i Moskva, død 5. januar 1990) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Sidorenkov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Sidorenkov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og  1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 107 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 15 mål.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1960  Squaw Valley -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen
1961  Genève/Lausanne -  Bronse i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Genrikh Sidorenkov – Olympedia 
(en) Genrikh Sidorenkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Genrikh Sidorenkov – Eurohockey.com
Vsevolod Bobrov

Vsevolod Mikhajlovitsj Bobrov (russisk: Всеволод Михайлович Бобров; født 1. desember 1922 i Morsjansk, død 1. juli 1979) var en sovjetisk fotball- og ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Bobrov ble olympisk mester i ishockey i vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Bobrov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og  1956, OL-turneringen i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 59 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 89 mål.
Bobrov ble sovjetisk mester i fotball sju ganger og i ishockey tre ganger. Bobrov var en målscorer utover det vanlige på 130 fotballkamper med CSKA Moskva scoret han 254 mål og han scoret fem mål i OL-turneringen 1952 i fotball.
Bobrov var også en fremgangsrik trener, han vant VM-gull som trener i 1974 og i 1975 med Sovjetunionens herrelandslag i ishockey.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vsevolod Bobrov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vsevolod Bobrov – Olympics.com 
(en) Vsevolod Bobrov – Olympic.org 
(en) Vsevolod Bobrov – Olympedia 
(en) Vsevolod Bobrov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vsevolod Bobrov – FIFA 
(en) Vsevolod Bobrov – Transfermarkt 
(en) Vsevolod Bobrov – Transfermarkt (manager) 
(en) Vsevolod Bobrov – national-football-teams.com 
(en) Vsevolod Bobrov – EU-Football.info Fotball(en) Vsevolod Bobrov på Russian Legends : Russian National Football Team - RussiaTeam.com
(en) Vsevolod Bobrov på Eu-Football.infoIshockey(en) The IIHF 100 Year Anniversary : Top 100 Stories: Story #98 – Vsevolod Bobrov — a two-sport Olympian
Aleksandr Uvarov

Aleksandr Nikolajevitsj Uvarov (russisk: Александр Николаевич Уваров; født mars 1922, død 24. desember 1994) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Uvarov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle de fem kampene sine og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Uvarov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og  i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 59 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 23 mål.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1955  Köln/Düsseldorf/Krefeld -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandr Uvarov – Olympedia 
(en) Aleksandr Uvarov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksandr Uvarov – Eurohockey.com
Jurij Pantjukhov

Jurij Borisovitsj Pantjukhov (russisk Юрий Борисович Пантюхов; født 15. mars 1931 i Moskva, død 22. oktober 1981) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Pantjukhov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Pantjukhov ble verdensmester i ishockey i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 68 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 32 mål.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jurij Pantjukhov – Olympedia 
(en) Jurij Pantjukhov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jurij Pantjukhov – Eurohockey.com 
(en) Jurij Pantjukhov – Eliteprospects.com
Pavel Nakhimov

Pavel Stepanovitsj Nakhimov (russisk: Павел Степанович Нахимов; født 23. junijul./ 5. juli 1802greg. i Gorodok - en landsby nær byen Vjasma i guvernementet Smolensk i Russland, død 30. junijul./ 12. juli 1855greg. i Sevastopol) var en russisk sjøoffiser. Han er en av de mest berømte admiralene i historien til den russiske marinen, og er best kjent som sjef for både de sjømilitære og landstyrkene under den russiske beleiringen av Sevastopol under Krimkrigen. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Nakhimov var sønn av en russisk pensjonert major. I 1815 begynte han på marinekademiet i St. Petersburg. 


=== Karriere ===
Han gjorde sin aller første sjøreise i 1817 om bord på fregatten «Feniks» som blant annet reiste utenfor kysten av Sverige og Danmark. Kort tid senere ble han forfremmet til underoffiser. I februar 1818 gikk han opp til eksamen for å begynne som sjøkadett og han ble nesten umiddelbart tildelt en plass i den russiske Østersjøflåten. 
I begynnelsen av hans sjømilitære karriere var Nakhimovs erfaring begrenset kun til reiser i Østersjøen og en mer omfattende tur fra den russiske havnebyen Arkhangelsk til marinebasen Kronstadt som lå nær byen St. Petersburg. Hans militære gjennombrudd kom i mars 1822 da han ble tildelt ansvaret fregatten «Kreiser» som var en del av en ekspedisjon som var ledet av kjente russiske oppdageren Mikhail Lazarev som allerede hadde gjennomført flere ulike reiser over det meste av verden. 
I løpet av verdensomseilingen med fregatten Kreiser som tok tre år ble Nakhimov forfremmet til graden løytnant. På slutten av denne ekspedisjonen mottok han sin første pris, nemlig St. Vladimir IV-ordenen. Han returnerte etter ekspedisjonen til sitt hjemland og slo seg ned i Smolensk og i løpet av sin tid borte fra den russiske flåten ble han forelsket i en jødisk kvinne ved navn Aesjya. Hun var av fransk og ukrainsk avstamning og var mye yngre enn det han var. Han giftet seg med henne i løpet av sommeren 1825. 
I 1825 ble Nakhimov tildelt styringen av krigsskipet «Azov» med over 70 kanoner som gjorde sin jomfrutur fra Arkhangelsk til Kronstadt høsten 1826. Det var på denne turen han fikk nyheten om at hans kone var gravid med det som senere skulle vise seg å være tvillingjenter som ble hetende Natalja og Olga. 
Under Krimkrigen utmerket Nakhimov seg ved å tilintetgjøre store deler av den osmanske flåten ved Sinope i 1853. Han har senere beskrevet det som hans fineste time da han under beleiringen av Sevastopol forsvarte byen og dets havn mot osmanene fra en base for den russiske Svartehavsflåten. Han ble utnevnt til admiral på grunn av dette slaget, men han ble dødelig såret i hodet av en skarpskytter kort tid senere og døde av skadene to dager etterpå. 
Nakhimov ble gravlagt i St. Vladimir-katedralen i Sevastopol sammen med flere andre russiske offiserer. Det ble også reist et monument til hans minne. Han ble tildelt flere æresbevisninger posthumt. Nakhimov-ordenen ble bevart som en av de høyeste militære dekorasjoner i Sovjetunionen. I Sovjetunionen ble Nakhimov sjøskole introdusert for tenåringer og ble oppkalt etter den berømte admiralen.


== Referanser ==
Bergsche Maas

Bergsche Maas (også Bergse Maas) er en 24,5 km lang kanal i Noord-Brabant i Nederland. Siden 1904 har den vært fortsettelsen av Maas fra Well og til Geertruidenberg, som kanalen har fått navnet sitt av. Bergsche Maas er den sørlige grensen til øyen Land van Heusden en Altena.


== Beskrivelse ==

I tidsrommet 1273 til 1904 gikk hovedløpet til Maas gjennom det som idag er Afgedamde Maas til Woudrichem der den sammen med Waal (hovedløpet til Rhinen) dannet Merwede. Stor vannføring i Waal førte imidlertid ofte til store oversvømmelser, og det ble i 1883 ved lov, Maasmondwet, besluttet å konstruere Bergsche Maas. Mellom 1888 og 1904, under ledelse av ingeniøren Cornelis Lely, ble Maas sperret av ved Andel og vannet ledet ned den nygravde Bergsche Maas til elven Amer ved Geertruidenberg og videre til Hollandsch Diep. Det tidligere løpet til Mass ble Afgedamde Maas («Oppdemde Maas»). 
Det nye Mass-løpet følger omtrent et enda eldre (pre 1273) elveløp, som den parallelløpende elven Oude Maasje («Gamle lille Maas») nok er restene av. De små landsbyene Gansoijen og Hagoort måtte forlates som følge av byggingen av Bergsche Maas.
Vest for stedet Heusden starter kanalen Heusdensch Kanaal som forbinder Afgedamde Maas med Maas. I sør munner elven Donge ut i Bergsche Maas ved Geertruidenberg. Over Bergsche Maas er det to broer, Keizersveer ved Raamdonksveer og en ved Heusden. Ellers går det ferjer ved Dussen, Drongelen og Herpt.


== Eksterne lenker ==
Aktuell informasjon – Rijkswaterstaat (nederlandsk)
Aleksej Gurysjev

Aleksej Mikhajlovitsj Gurysjev (russisk: Алексей Михайлович Гурышев; født 14. mars 1925 i Moskva, død 16. desember 1983) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Gurysjev ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Gurysjev ble verdensmester i ishockey i to ganger, 1954 i Stockholm og 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 92 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 71 mål i perioden 1954 og 1959.
Gurysjev ble sovjetisk mester i ishockey fire ganger og han var toppscorer fem sesonger, 1949, 1953, 1955, 1957 og 1958. Han scoret 379 mål på 300 kamper.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1955  Krefeld/Düsseldorf/Köln -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksej Gurysjev – Olympedia 
(en) Aleksej Gurysjev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksej Gurysjev – Eurohockey.com 
(en) Aleksej Gurysjev – Eliteprospects.com
Nikolaj Khlystov

Nikolaj Pavlovitsj Khlystov (russisk Николай Павлович Хлыстов; født 10. november 1932 i Moskva, død 14. februar 1999) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Khlystov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Khlystov ble verdensmester i ishockey i to ganger, 1954 i Stockholm og 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 81 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 18 mål.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen
1955  Krefeld/Düsseldorf/Köln -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1957  Moskva -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen
1958  Oslo -  Sølv i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Khlystov – Olympedia 
(en) Nikolaj Khlystov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Khlystov – Eurohockey.com 
(en) Nikolaj Khlystov – Eliteprospects.com
Viktor Nikiforov

Viktor Vasiljevitsj Nikiforov (russisk: Виктор Васильевич Никифоров; født 4. desember 1931 i Moskva, død 3. april 1989) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Nikiforov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.
Nikiforov ble verdensmester i ishockey 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 9 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 4 mål.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1954  Stockholm -  Gull i ishockey  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Viktor Nikiforov – Olympedia 
(en) Viktor Nikiforov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Viktor Nikiforov – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Viktor Nikiforov – Eurohockey.com 
(en) Viktor Nikiforov – Eliteprospects.com
Oskisk

Oskisk var et indoeuropeisk språk innenfor den sabelliske gruppen av italiske språk og som i dag er utdødd, antagelig en gang rundt 100 e.Kr. Oskisk er kjent fra innskrifter fra begynnelsen av 400-tallet f.Kr. og ble talt av samnittene i datidens områder Samnium, Campania, Lucania og Abruzzo. De viktigste oskiske innskriftene er Tabula Bantina og Cippus Abellanus, sistnevnte fra byen Abella. Oskisk ble skrevet med det latinske alfabetet, det greske alfabetet samt ulike varianter av det gammelitaliske alfabetet. Både i fonetikk, ordformer og vokabular, skjønt ikke i den grad i syntaksen skilte oskisk seg fra latin, som ble det dominerende språket på Den italienske halvøya eller Appenninerhalvøya. 
Oskisk hadde dog mye til felles med latin, men det var også mange påfallende forskjeller, og mange felles ordgrupper i latin var fraværende og representert av fullstendig andre former i oskisk. For eksempel var latinske volo, velle, volui, og andre slike former fra urindoeuropeiske rot *wel («å ville») representert med ord avledet fra *gher («å begjære»): oskisk herest («han ønsker, begjærer», norsk tilsvarighet «higer, lengter») i motsetning til latinske vult. Latinske locus («sted») var fraværende og representert av hapax slaagid («sted»), noe den italienske lingvisten Alberto Manco har referert til som en lokal bevart toponymi.Oskisk er betraktet som det mest konservative av alle kjente italiske språk, og blant de attesterte indoeuropeiske språkene er det i konkurranse med kun gresk i bibeholdelse av nedarvet vokalisk system med diftongene (tvelydene) intakt.


== Eksempel på en oskisk tekst (Cippus Abellanus) ==
ekkum
svaí píd herieset
trííbarak
avúm tereí púd
liímítúm
pernúm púís
herekleís fíísnú mefiíst,ú
 ehtrad feíhúss pús
herekleís fíísnam amfr 
et, pert víam pússtíst 
paí íp íst, pústin slagím
senateís suveís tangi
núd tríbarakavúm lí
kítud. íním íúk tríba
rakkiuf pam núvlanús 
tríbarakattuset íúk trí
barakkiuf íním úíttiuf 
abellanúm estud. avt
púst feíhúís pús físnam am
fret, eíseí tereí nep abel
lanús nep núvlanús pídum
tríbarakattíns. avt the 
savrúm púd eseí tereí íst,
pún patensíns, múíníkad tan 
ginúd patensíns, íním píd eíseí 
thesavreí púkkapíd eestit 
aíttíúm alttram alttrús
herríns. avt anter slagím 
abellanam íním núvlanam 
súllad víú uruvú íst . edú  
eísaí víaí mefiaí teremen 
niú staíet. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Buck, Carl Darling (1904): A Grammar of Oscan and Umbrian. With a Collection of Inscriptions and a Glossary. I gjenopptrykk av Evolution Publishing, 2005
Salvucci, Claudio R. (1999): A Vocabulary of Oscan. Evolution Publishing.
Grimaldiordenen

Grimaldiordenen (fransk: Ordre de Grimaldi) er en monegaskisk orden innstiftet 18. november 1954 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av fyrsten. Den ble oppkalt etter det regjerende dynasti i Monaco, Huset Grimaldi. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Grimaldiordenen rangerer som nummer tre i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden og Kroneordenen, men foran Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er stormester.  


== Inndeling ==
Grimaldiordenen er inndelt i fem grader:

Storkors (Grand-Croix)
Storoffiser (Grand Officier)
Kommandør (Commandeur)
Offiser (Officier)
Ridder (Chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Grimaldiordenen består av et hvitemaljert kors med utbuede armer som har kuler i korsendene. Korset er i sølv for laveste grad, i gull for de fire høyere grader. Midtmedaljongen er viser et ryttersegl med Grimaldivåpenet og med omskriften «RAINIER GRIMALDI PRINCE DE MONACO» (Rainier Grimaldi fyrste av Monaco). Reversen  bærer årstallet 1950 og innskriften «PRINCIPAUTÉ DE MONACO» (Fyrstedømmet Monaco). Over korset står en krone i gull med oppheng for båndet gjennom rikseplet. Ordensbåndet erhvitt med smale røde striper nær kantene. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg. Ordenstegnet er i utforming lik for de forskjellige grader, men er av ulik størrelse og er opphengt i bånd med forskjellig utforming.
Ordensstjernen er i sølv og har seksten stråler utformet som fasetterte romber. Den bærer Midtmedaljongen fra ordenskorset. 
I anledning Rainier IIIs femtiårsjubileum som regjerende fyrste ble det laget et ordenskjede for stormesteren. Kjedet har medaljonger med samme seglavbildning som i midtmedaljongen i ordenstegnet. Det sentrale leddet, der ordenstegnet er opphengt, er utformet som Rainiers kronede monogram.  Kjedet ble gitt fyrsten i gave av hans undersåtter.


== Kilder ==
Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 675–679


== Eksterne lenker ==
Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco