jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kirsty Coventry

Kirsty Leigh Coventry (født 16. september 1983 i Harare i Zimbabwe) er en zimbabwisk politiker og tidligere svømmer.


== Idrettskarriere ==
Under OL 2004 i Athen tok hun tre OL-medaljer: en gull, en sølv og en bronse. Fire år senere, under OL 2008 i Beijing, tok hun ytterligere tre sølvmedaljer og en gullmedalje. Coventry var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.Coventry gikk på Auburn University i Alabama i USA, og deltok i konkurranser for Auburn Universitys svømmerlag. Hun la opp etter OL i 2016. Hun er den eneste fra Zimbabwe som noensinne har vunnet OL-gull.


== Annet ==
I 2012 ble hun valgt inn i IOC. I 2018 ble hun utnevnt til idretts- og barneminister i Zimbabwe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kirsty Coventry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Kirsty Coventry – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kirsty Coventry – Olympics.com 
(en) Kirsty Coventry – Olympic.org 
(en) Kirsty Coventry – Olympedia 
(en) Kirsty Coventry – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kirsty Coventry – Commonwealth Games Federation 
(en) Kirsty Coventry – FINA 
(en) Kirsty Coventry – swimrankings.net 
(en) Kirsty Coventry – TheSports.org
Skriften på veggen

«Skriften på veggen» er et uttrykk som beskriver et ondt varsel om dom eller nederlag. Det har sitt opphav i Bibelen, Daniels bok, der overnaturlig håndskrift med ordene Mene, mene, tekel ufarsin forutsier undergangen til det babylonske rike, men det har blitt et mye brukt uttrykk i språk og litteratur.


== I Daniels bok ==
I Daniels bok 5:1–31 fortelles det at Kong Belsassar under en fest i Babylon benytter de hellige gull- og sølvkarene som var plyndret fra Salomos tempel i Jerusalem av hans forgjenger Nebukadnesar. Ved å bruke disse hellige gjenstandene til vinbeholdere, tilber kongen og hans hoff «guder av gull og sølv, kobber, jern, tre og stein». Straks kommer fingrene fra en menneskehånd til syne og skriver disse ordene på veggen i det kongelige palasset: מנא ,מנא, תקל, ופרסין (Mene, mene, tekel ufarsin). Selv om de vanligvis ikke oversettes, er de kjente arameiske måleenheter eller valuta: Mene, en mina, tekel, en alternativ stavemåte for shekel, peres, en halv mina.
Til tross for flere oppfordringer klarer ingen av spåmennene, åndemanerne, trollmennene eller stjernetyderne ved hoffet å tolke hendelsen. Kongen sender bud på Daniel, en israelitt i fangenskap som var bortført fra Jerusalem, som hadde oppnådd en høy stilling under Nebukadnesar. Når Daniel tyder ordene grunner tolkningen seg på passive verb som har sammenheng med måleenhetene. Daniel avviser tilbud om belønning, og han advarer kongen mot galskapen i hans frekke gudsbespottelse før han leser skriften (vers 25–28).

Dette er det som ble skrevet: ‘mene, mene, tekel ufarsin.‘ Og slik skal ordene tydes: ‘Mene‘ – ’tellet’ har Gud ditt kongedømmes dager og gjort slutt på det. ‘Tekel‘ – ’veid’ er du på vekten og funnet for lett. ‘Peres‘ – ’delt’ er ditt rike og gitt til mederne og perserne.».
«Farsin» er i tillegg et ordspill på perserne.Samme natt ble kong Belsassar drept, og mederen Dareios overtok riket. (Dette svarer til det historisk identifiserbare nederlaget til det babylonske riket som tapte for Persia).


== Senere bruk ==
Uttrykket «skriften på veggen» betyr i dag et ondt varsel om undergang, eller slutten på en organisasjon eller aktivitet. Når noen kan "se skriften på veggen" innebærer det at de har evnen til å forutse (ikke nødvendigvis på overnaturlig vis) en uunngåelig tilbakegang og ende.


== Kilder ==
Towner, W.S. Daniel:Interpretation Commentary Atlanta 1984
Goldingay, J.E. Daniel: Word Biblical Commentary Dallas 1989
 The New Oxford Annotated Bible, Revised Standard Version, Oxford University Press, 1972.


== Eksterne lenker ==
Keyway.ca Arkivert 25. januar 2009 hos Wayback Machine.
Jewish Encyclopedia article
Asker kirkegård

Asker kirkegård ved Asker kirke er fra middelalderen eller tidligere, og gravhauger utenfor er fra vikingtiden og kanskje enda tidligere. Området er på 80 dekar med 8 200 graver. Utvidelser skjedde i 1997 og 2005. Dette var den eneste kirkegården i Asker inntil Østenstad kirkegård ble vigslet i 2008.


== Litteratur ==
Hans Chr. Mamen: Vandringer i de dødes hage. Asker kirkegård. Asker kirkelige fellesråd.


== Eksterne lenker ==
Asker kirkegård på kirken.no
Stalag 330

Stalag 330 var en tysk krigsfangeleir ved Tverrelva i Saga, Alta under andre verdenskrig.
Leiren var i drift i årene fra 1941 til 1945, og fangene var hovedsakelig sovjetere, men det var også serbere og tsjekkere der. På gitte tidspunkt kunne det være over 1 000 krigsfanger i leiren.
Fangen ble satt til bygging av anlegg i regi av okkupantene, snørydding, veiarbeid m.m. Vinterstid ble flere fanger satt til å sage is på Skogvannet like i nærheten til tyskernes fryserier. Galgen ble visstnok flittig brukt. Forholdene beskrives som grufulle, fangene ble drevet hardt med arbeidsdager på opp mot 14 timer, som regel nesten uten mat og pauser. Fangene ble svært dårlig kledt for vinterlige forhold. Kun de aller sterkeste overlevde denne tilværelsen.


== Eksterne lenker ==
M. Solheim: Soviet Prisoners of War in Norway 1941-1945 Arkivert 26. juli 2009 hos Wayback Machine.
Sovjetiske krigsfanger
Foreningen Krigshistorisk Landskap Finnmark
Gbe-språk

Gbe-språk er ei gruppe av rundt tjue beslekta språk som snakkes i et område som strekker seg fra østlige Ghana til vestlige Nigeria. Det totale antallet brukere av gbe-språk ligger mellom fire og åtte millioner. Det mest utbredte gbe-språket er ewe (omtrent 3 millioner brukere i Ghana og Togo), fulgt av fon (1,7 millioner, for det meste i Benin). Gbe-språka tilhører kwa-gruppa av niger-kongofamilien, og deles inn i fem undergreiner: ewe, fon, aja, gen og phla-pherá-språk.
De fleste av gbe-folka kom fra øst til sine nåværende områder i flere migrasjonsbølger mellom 900- og 1400-tallet. Noen av folka som snakker phla-pherá-språk anses imidlertid som urbefolkninga i området som har blanda seg med gbespråklige, og gen-folket er trolige innvandrere fra nord av ga- eller fanti-opphav. På slutten av 1700-tallet ble mange gbespråklige tatt til slaver og flytta til Den nye verden, hvilket gjorde at gbe-språk fikk en rolle i utviklinga av flere karibiske kreolspråk.
Rundt 1840 begynte tyske misjonærer lingvistisk forskning på gbe-språka. På første halvdel av 1900-tallet var Diedrich Hermann Westermann en av de mest produktive bidragsyterne til forskning rundt gbe-språk. Den første interne klassifiseringa av gbe-språka ble publisert i 1988 av H.B. Capo. Denne ble fulgt av en sammenlignende fonologi i 1991. Gbe-språka er tonespråk og isolerende språk, og den grunnleggende ordstillinga er subjekt–verb–objekt.


== Språk ==


=== Geografi og demografi ===
Gbe-språkas område avgrenses i vest av elva Volta i Ghana og i øst av elva Weme i Nigeria. Den nordlige grensa ligger mellom 6 og 8 grader nord, og den sørlige grensa er atlanterhavskysten. Utafor språkområdets grenser snakkes først og fremst andre kwa-språk, utenom i øst og nordøst, der joruba snakkes. I vest snakkes ga, guang og akan. I nord ligger språka adele, aguna, akpafu, lolobi og joruba.
Kilder til totalt antall brukere av gbe-språka varierer veldig. Capo (1988) gir et forsiktig estimat på fire millioner brukere, mens Ethnologues 15. utgave (2005) gir åtte millioner brukere totalt. De mest brukte gbe-språka er ewe (Ghana og Togo) og fon (Benin og østlige Togo) med tre og 1,7 millioner brukere respektivt. Ewe er undervisningsspråk i skoler og universiteter i Ghana, og brukes også i uformell utdanning i Togo. I Benin var aja (740 000 brukere) og fon to av de seks nasjonale språka som ble valgt ut for voksenutdanning av regjeringa i 1992.


=== Klassifisering ===
Joseph Greenberg plasserte gbe-språka i niger-kongospråkas underfamilie kwa-språk. Sjøl om definisjonen av kwa-språk har endra seg i årenes løp har gbe-språka alltid blitt ansett som kwa-språk, og klassifiseres for tiden på følgende måte:
Niger-kongospråk
Atlantiske språk
Voltakongo-språk
Kwa-språk
Vestbreddespråk
Gbe-språkMange av gbe-språka er nært beslekta. Basert på sammenlignende forskning deler Capo (1988) gbe-språka inn i fem større grupper, der hver gruppe er langt fra enhetlig, men består av flere dialektvarianter. Dessuten er grensene mellom gruppene ikke alltid tydelige. De fem større gruppene er:


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Burning Rain

Burning Rain er et amerikansk hard rock band som ble dannet av gitaristen Doug Aldrich og sanger Keith St. John i 1998.


== Medlemmer ==
Doug Aldrich – gitar
Keith St. John – vokal
Ian Mayo – bass


== Diskografi ==
1999 – Burning Rain
2000 – Pleasure to Burn


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Burning Rain på Discogs 
(en) Burning Rain på MusicBrainz 
(en) Burning Rain på Encyclopaedia Metallum 
(en) Burning Rain på Songkick 
(en) Burning Rain MySpace
Marian Godø

Marian Godø (født 1972) er en norsk journalist, forfatter og redaktør.
Hun er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda, og har bakgrunn fra en rekke aviser og magasiner. Hun startet opp jentebladet mag i 1998, og har siden vært redaktør for kjendisbladet D!, reportasjesjef for Se og Hør Weekend og sjefredaktør for Cosmopolitan. Hun har sitt eget konsulentfirma.  
I 2008 ga hun ut Skamløse damer og kunsten å blåse i det som ikke betyr noe (Kagge Forlag).


== Referanser ==
Sønderjysk

Sønderjysk er en dansk dialekt, som snakkes fra den dansk-tyske grensa til Kongeå i Jylland. Sør for grensa snakkes det sønderjysk i noen av sogna langs grensa mellom Flensborg og Nibøl. I 1800 blei dialekten brukt ned til Slesvig by og Slien; før 1700 antagelig ned til Egernførde.
Der er mange lokale varianter; for eksempel er det mulig å høre om en person kommer fra Haderslev eller fra Sønderborg. På Als kalles de lokale variantene under ett for alsisk. På tysk kalles dialekten südjütisch eller plattdänisch (som en parallell til det nordtyske folkespråket, plattysk). Varianten angeldansk blei brukt i Angel i Sydslesvig fram til ca. 1900. 
Ordet jeg er på sønderjysk æ eller a. I utlyd blir b- og g-lyden til f og ch. Dialekten har i likhet med riksdansk to kjønn. Den bestemte artikkelen står foran substantivet som i vestjysk og vestgermansk og er ikke en suffiks som ellers i nordgermansk. Mannen er æ mand og huset er æ hus. Rømø, Als og Sundeved har ikke stød, men i stedet tonelag som norsk og svensk. 
Æ Synnejysk Forening arbeider for å bevare og pleie den sønderjyske dialekten.


== Eksterne lenker ==
Æ Synnejysk Forening
Alsingergildet
Dialektkort
The Saunters

The Saunters var et Shadows-band fra Trondheim.
Bandet ble etablert 1963 og ble oppløst i 1967 
Bandet gjenoppsto ved tusenårsskiftet og spiller sporadisk den dag i dag.


== Medlemmer ==
Torstein Fredriksen (gitar)
Per Gunnar Hansen (trommer)
Hugo Madtzog (vokal)
Jan Arve Nilsen (Bass)
Øystein Mihle ( vokal, gitar)
Kjell Mortensholm (keyboards)


== Tidligere medlemmer ==
Asbjørn Johansen (gitar).
Torbjørn Pluggen Johansen (trommer)
Stein Wangsmo (bassgitar, vokal)
Geir Johansen (gitar, vokal)
Tore Kjell Thorvik (gitar, vokal)
Harald Dietrich (Vokal)
Per Olav Tiller (vokal)
Erling Skjevik (vokal)


== Diskografi ==
1964   Trondhjæm Trondhjæm / Domino - (single)
1964  	Theme from the Saunters / Besame Mucho – (Single)
1964 	Yes / Lucille – (Single)
1965 	Jenkatoget / Serenade ved gassverket – (Single)
1967 	Vi vil ha Tordenskjold hjem / Juliet- (Single)
1966 	Everything's gonna be allright / A summerplace – (Single)
1967 	Marianne (Endless sleep) / Fordi (Because) – (Single)
1983  	Diverse artister – Norsk Rock – (Samlealbum)
2001  	Diverse artister – Norsk Rocks Skattkammer vol 1 – (Samlealbum)
2002      Domino


== Eksterne lenker ==
(en) The Saunters på Discogs
Jack van Gelder

Jack van Gelder (født 27. desember 1950 i Amsterdam) er en nederlandsk kommentator for TV og radio. Hans spesialfelt er fotball. Han har også vært programleder for en rekke nasjonale TV-show.
Gelder begynte å kommentere fotball i 1976, da han begynte å jobbe for selskapet NIS. Der ble han raskt kjent for sin entusiastiske måte å kommentere fotball på. Det mest kjente, var da Nederland møtte Argentina i VM i 1998. Da det sto igjen et minutt, lurte Dennis Bergkamp en argentinsk forsvarer, og dundret ballen i krysset, til ellevill glede fra Gelder. Han svarte med å brøle DENNIS BERGKAMP i over ett minutt.
Han har i tillegg til VM i fotball 1998, kommentert EM i fotball i 2000, 2004 og 2008. Og VM i 1998, 2002 og 2006 for nederlandsk TV.


== Referanser ==
Mahmoud Darwish

Mahmoud Darwish (født 13. mars 1941 i landsbyen Al-Birwa i det vestlige Galilea nær Haifa i Palestina, død 9. august 2008 i Houston i Texas i USA) var en palestinsk dikter og forfatter og blir regnet som palestinernes nasjonalpoet. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Da han var sju år gammel måtte han og familien flykte til Libanon under massefordrivelsen av palestinerne som fulgte av opprettingen av staten Israel. Landsbyen ble utslettet fra kartet. Familien var først flyktninger i Jezzine og så i Damour. Et år senere var han en av de få av flyktningene som klarte å snike seg fra Libanon og inn igjen i landet som nå var blitt Israel.
Familien kom til området rundt Akko og slo seg ned i Deir al-Asad. Darwish fikk høyere skolegang i Kafr Yasif, to kilometer nord for Jadeidi. Han flyttet senere til Haifa.


=== Dikter, politiker ===
Han skrev sin første diktsamling i 1960-årene (den 21. ble publisert i 2008), over tyve diktsamlinger, syv romaner og var redaktør av en lang rekke aviser og tidsskrifter. Han var verdenskjent for sine dikt, som handler om å være statsløs og å ha mistet sitt fedreland.
Mahmoud Darwish satte ord på palestinernes kamp for uavhengighet og erfaring med okkupasjon, eksil samt kamp. Han mottok et stort antall internasjonale priser og er oversatt til 22 språk. 
I 1960-årene meldte Darwish seg inn i det israelske kommunistparti, Rakah, men han er bedre kjent for sitt arbeid i PLO, hvor han i en overgang fungerte som medlem av sentralkomiteen sammen med Yasir Arafat.
I 1988 forfattet Darwish den palestinske uavhengighetserklæringen som ble opplest av Yasir Arafat, da han utropte etableringen av den Palestinske staten. Erklæringen var symbolsk uten konkret betydning.
I 1993 brøt Darwish ut av PLO i protest mot Oslo-avtalen.
I 2007 leste han et dikt, hvor han fordømte rivaliseringen som foregår mellom Al-Fatah og Hamas. Darwish kalte det «et offentlig forsøk på selvmord på gaten».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mahmoud Darwish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (no) Publikasjoner av Mahmoud Darwish i BIBSYS
Fiber Bragg Gitter

Fiber Bragg Gitter (FBG) er en strukturendring i et lite område i en optisk fiber. FBG har til hensikt å reflektere all energi i det innkommende lyset for en bestemt bølgelengde og å tillate resten av lysenergien å fortsette videre gjennom fiberen. Et annet bruksområde for et FBG er som et filter som stopper lys med en bestemt bølgelengde.


== Produksjon ==
Man lager et Bragg Gitter mønster ved å endre brytningsindeksen til kjernen i en optisk fiber. Når denne brytningsindeksen har konstant og jevn sinusstruktur, med en gitt bølgelengde vekslende mellom n2 og n3, vil en innkommende bølge med identisk bølgelengde «stoppe i sinuskurven» og bli reflektert. Når dette området strekker seg over mange bølgelengder, vil opptil 99% av det innkommende lyset bli reflektert tilbake til senderen. Den reflekterte bølgelengden 
  
    
      
        
          λ
          
            B
          
        
      
    
    {\displaystyle \lambda _{B}}
   bestemmes av følgende formel

  
    
      
        
          λ
          
            B
          
        
        =
        2
        ⋅
        
          n
          
            2
          
        
        ⋅
        Λ
      
    
    {\displaystyle \lambda _{B}=2\cdot n_{2}\cdot \Lambda }
  En fiber kan inneholde flere Bragg Gitter mønstre plassert utover i fiberen. Hvis disse mønstrene har forskjellige bølgelengder, vil alle Bragg Gittrene reflektere tilbake hver sin bølgelengde. Men det kan ikke være uendelig mange av disse Bragg gittrene. Så hvis man ønsker en sensor langs hele fiberens lengde bruker man andre systemer, en fellesbetegnelse på disse er Distributed Temperature Sensing (DTS).


=== Interferens ===

En måte å lage et Bragg Gitter mønster i en optisk fiber på er å bestråle en lysfølsom fiber med to like lysstråler fra to forskjellige vinkler, som vist på figuren. Lyset lager da et interferensmønster i brytningsindeksen til fiberkjernen.


== Bruksområde ==


=== Måleinstrument ===
Som måleinstrument er man først og fremst interessert i den reflekterte bølgelengden. Når den optiske fiberen med Bragg Gitteret blir påført ytre påkjenninger, vil man oppnå en liten endring i fiberen og Bragg Gitteret, som igjen påvirker den reflekterte lysbølgen. Så ved å analysere den reflekterte bølgen kan man måle «størrelsen» på de ytre påkjenningene.
Som temperaturmåler er man interessert i å måle den påkjenningen temperaturen påfører fiberen. Den fysiske endringen i brytningsindeksen i en optisk fiber er lineært proporsjonal med temperaturen, og gjør at det blir en litt annen bølgelengde som blir reflektert i Bragg Gitteret. Derfor kan man ved å avlese den reflekterte bølgelengden, regne seg frem til hvilken temperatur som omgir fiberen.
Egill Reimers

Egill Reimers, født 18. juli 1878 i Bergen, død samme sted 11. november 1946, var en av de mest markerte arkitektene i bergensområdet i første halvdel av 1900-tallet. Reimers ble uteksaminert som arkitekt ved Technische Hochschule, München i  1902. Reimers arbeidet først ved Stadtskonduktørens kontor i Bergen, før han i 1904 startet egen praksis. Reimers arbeider spenner fra jugendstil via nyklassisismen til senere funksjonalisme. Gjennom hele produksjonen viser verkene en forankring i byens byggetradisjon.
Bygården i Vetrlidsallmennigen 4 (1904) og Turnhallen (Danseteateret) i Sigurdsgate 6 (1908) har begge et tydelig preg av jugendstil. I 1908 tegnet han sin egen bolig Kirkeveien 6, et tidlig eksempel på den kommende nasjonalromantikken. Villaen i Formanns vei 42 regnes som et fint eksempel på bergensstilen i dette område. Villaen i Øvre Kalfarlien 42 (1915) vokser opp av terrenget og er en forløper til Bergensskolen. Konsertpaleet (1918) var opprinnelig konsertsal med 1200 sitteplasser som ble ombygget til fire kinosaler i 1981. Statsarkivet i Årstadveien 22 (1918–1921) regnes som et av hans hovedverk. Han fikk Houens fonds diplom for Statsarkivet i 1924. Reimers tegnet Historisk Museum (De kulturhistoriske samlingene) etter en reguleringskonkurranse i 1918 og bygget sto ferdig i 1927. For Universitetet i Bergen tegnet han også Geofysisk institutt (1928–51). Andre sentrale bygg av Reimers er tinghuset fra 1928, innviet 1933. I 1930 tegnet Reimers garasjen for brødbilene til Smith Sivertsens bakeri i Håkonsgaten 47a. Dette bygget regnes som det første funksjonalistiske bygg oppført i Bergen.


== OL-deltakelse ==
Reimers ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Arthur Allers, Martin Borthen, Johan Friele, Kaspar Hassel, Christen Wiese, Erik Ørvig, Olaf Ørvig og Thor Ørvig olympisk gull i klassen 12 meter type 1919 med den norske båten «Heira II». Det var kun en båt i denne klassen.


=== OL-medaljer ===
1920  Antwerpen -  Gull i seiling, 12-metersklassen type 1919


== Se også ==
Bergensskolen i arkitektur


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egill Reimers – Olympedia 
(en) Egill Reimers – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Egill Reimers – databaseOlympics.com (arkivert) 
Håkonsgaten 47a
Andrés Segovia

Andrés Torres Segovia, Marqués de Salobreña, (født 21. februar 1893 i Linares i Jaén, død 2. juni 1987 i Madrid) var en spansk klassisk gitarist.
Segovia var en framtredende og toneangivende person innen den klassiske gitarscenen på 1900-tallet; av mange blir han betraktet som den moderne klassiske gitaren far og at uten ham hadde ikke den klassiske gitaren vært anerkjent som et instrument innen klassisk musikk. Han hadde en svært lang karrière og han turnerte fram til han var rundt 75 år.
Segovia ville fremme gitar som et klassisk instrument, ikke bare for populærmusikken og folkemusikken. Han opptrådte første gang for et publikum i 16-årsalderen, og debuterte for alvor i Madrid får år senere, hvor han framførte musikk han hadde transkribert av Francisco Tárrega og Johann Sebastian Bach.
Segovia spilte, i motsetning til hva som den gang var vanlig, ved å bruke fingerneglene til å holde strengene nede, ikke fingertuppene. Dette har senere blitt vanlig. Segovias teknikk og spillestil forbløffet et stadig økende publikum. Etter hvert som dette ble stort, hadde den tids gitarer vanskelig med å nå ut i de store konsertsalene. Dette førte til at Segovia sammen med instrumentmakere utviklet mer lydsterke gitarer, blant annet ved valg av trevirke og ikke minst innføringen av nylonstrenger.


== Priser og mottakelser ==
Han ble 24. juni 1981 adlet av kong Juan Carlos for sine bidrag til kunst og musikk, og fikk adelstittelen Marqués de Salobreña.
Han mottok en rekke internasjonale priser, blant andre:

1985 – Ernst von Siemens' musikkpris
1986 – Grammy Award
1974 – Léonie Sonnings musikkpris


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrés Segovia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andrés Segovia på Internet Movie Database 
(en) Andrés Segovia hos The Movie Database 
(en) Andrés Segovia på Discogs 
(en) Andrés Segovia på MusicBrainz 
(en) Andrés Segovia på Spotify 
(en) Andrés Segovia på Songkick 
(en) Andrés Segovia på Last.fm 
(en) Andrés Segovia på AllMusic 
Segoviamuseet
Bergensskolen i arkitektur

Bergensskolen var en retning i norsk arkitektur fra ca. 1910 frem til annen verdenskrig. Skolen videreførte ideer fra den engelske Arts- and Craftsbevegelsen. Ved hjelp av oppmåling av eldre bygg og restaureringsarbeider skaffet arkitektene seg kunnskap om eldre byggeskikk og om håndverkets betydning for kvaliteten. Ut fra kunnskapen om lokal byggeskikk og lokale håndverkstradisjoner fornyet de den vestnorske byggeskikken. 


== Arkitektursyn ==
Bergensskolen bygger på Arts- and Craftsideologiens oppfatninger om det intime forholdet mellom arkitektur og omgivelser, bruk av regionale materialer og tradisjonelt håndverk. Det skapende håndverk ble ansett som kunst og arkitekten hadde en kunstnerisk oppgave. Bergensskolen var en reaksjon mot funksjonalismen og deres ikonoklastiske, historiefiendtlige syn på arkitekturen. Bergensskolen representerte den regionale byggeskikkens kamp mot internasjonal stilarkitektur, håndverkstradisjonenes kamp mot industriell masseproduksjon og den skapende arkitekts kamp mot ingeniørens og entreprenørens innflytelse.


== Arkitektene ==
Mange av arkitektene i Bergensskolen ble født i tiåret før eller like rundt århundreskiftet. Skolens faddere var arkitektene Einar Oscar Schou, Egill Reimers og Ole Landmark. Andre sentrale medlemmer var Frederik Konow Lund, Per Grieg, Kristian Bjerknes, Hans Wichmann Rohde, Johan Lindstrøm, Andres Nortvedt og Ludolf Eide Parr. Mange av arkitektene var sosialt engasjert, arbeidet for Fortidsminneforeningen og med restaurering av eldre arkitektur.


== Verk ==
Bergensskolen blir ofte forbundet med eneboliger i tre og gråstein. Rommene i disse boligene var som regel svært nøkterne, men også preget av et utsøkt håndverk. 


=== Monumentalbygg ===

		
		


== Litteratur ==
Ahmer, Carolyn; Bergenskolen, som et nasjonalt fenomen — og et bidrag til den internasjonale Arts and Crafts-bevegelsen, Doktoravhandling NTNU 2004:89
Trond Indahl: «Den hjemlige tone. Bergensarkitekturen 1905-40». I: Trond Indahl, Åse Moe Torvanger, Erlend Hofstad og Espen Valand Stange: Hus i Bergen. Særpreg i arkitekturen. Bergen, Vigmostad & Bjørke, 2005, ss. 93-139. ISBN 82-419-0367-7