jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Murray 1 vannkraftverk

Murray 1 vannkraftverk er en vannkraftstasjon i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.
Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 
Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
Tumut 3 vannkraftverk (1974)  – 6 turbiner, effekt 1 500 MWUtbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.


== Eksterne lenker ==
Snowy Hydro - hjemmeside.
Suatralian Bureau of Statistics – The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986.
Murray 2 vannkraftverk

Murray 2 vannkraftverk er en vannkraftstasjon i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 demninger ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.
Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 
Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
Tumut 3 vannkraftverk (1974)  – 6 turbiner, effekt 1 500 MWUtbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.


== Eksterne lenker ==
Snowy Hydro - hjemmeside.
Suatralian Bureau of Statistics – The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986.
Venetisk

Venetisk er et utdødd indoeuropeisk språk som i oldtiden ble snakket i regionen Veneto i den nordøstlige delen av Italia og deler av dagens Slovenia, mellom Posletten og den sørlige utkanten av Alpene.Språket er dokumentert i over 300 korte inskripsjoner som er datert fra 500- til 100-tallet f.Kr. De som snakket venetisk er identifisert med oldtidsfolket kalt Veneti, venetere, av romerne og Enetoi av grekerne. Språket døde ut en gang på 100-tallet f.Kr. da de lokale innbyggerne ble assimilert i den romerske sfære. Inskripsjoner dedikert ofringer til Reitia, en venetisk gudinne, er en av de fremste kildene til kunnskap om språket.Venetisk må ikke bli forveksles med venetiansk, et romanske språk som i dag snakkes i den samme regionen.


== Lingvistisk klassifisering ==
Venetisk er et kentumspråk, det vil si den gren av de indoeuropeiske språk som ble skilt ut ved delingen med satemspråkene. Gruppen innbefatter germansk, keltisk, gresk, italiske og tokariske språk. Inskripsjonene benytter seg av en variasjon av det norditaliske alfabet, tilsvarende til det etruskiske alfabet.
Det nøyaktige slektskapet til venetisk til andre indoeuropeiske språk blir fortsatt undersøkt, men flertallet av forskerne er enige om at venetisk, bortsett fra liburnisk språk, var nærmest til italiske språk, en gruppe som inkluderte latin, oskisk og umbrisk. Venetisk kan også ha vært beslektet til illyriske språk som en gang ble snakket på den vestlige delen av Balkan, skjønt teorien at venetisk og illyrisk var nært beslektet er diskutabelt i nyere forskning. En del viktige paralleller med germanske språk har blitt notert, særlig i pronominal former.Posisjonen til venetisk innenfor indoeuropeiske språk har blitt studert i detaljer av den franske lingvisten Michel Lejeune (1907-2000.


== Språklige stikkprøve ==
En inskripsjonen i venetisk, funnet på en spiker av bronse i Este (Es 45):
Venetisk: Mego donasto śainatei Reitiiai porai Egeotora Aimoi ke louderobos
Latin (ordrett): me donavit sanatrici Reitiae bonae Egetora [pro] Aemo liberis-que
Norsk: Egetora ga meg til Gode Reitia helbrederen på vegne av Aemus og barnaEn annen inskripsjon, funnet på en situla (beholder som en urne eller spann) ved Cadore (Ca 4 Valle):
Venetisk: eik Goltanos doto louderai Kanei
Latin (ordrett): hoc Goltanus dedit liberae Cani
Norsk: Goltanus ofret dette for jomfruen Kanis


== Referanser ==


== Litteratur ==
Mallory, J.P.; Douglas Q. Adams (1997): Encyclopedia of Indo-European Culture. London: Fitzroy Dearborn Publishers. ISBN 978-1-884964-98-5.


== Eksterne lenker ==
«Víteliú: The Languages of Ancient Italy», Språkene i oldtidens Italia
«Venetic inscriptions», venetiske inskripsjoner, ved Adolfo Zavaroni.
Indo-European database: «The Venetic language», ved Cyril Babaev.
Natalija Dobrynska

Natalija Volodymyrivna Dobrynska (ukrainsk: Наталія Володимирівна Добринська; født 29. mai 1982 i Vinnytsia i Ukrainske SSR, Sovjetunionen) er en ukrainsk sjukamputøver. Etter å ha utdannet seg til idrettslærer i hjembyen Vinnitsia flyttet hun i 2003 til Kiev, men konkurrerer fortsatt for sin moderklubb Dynamo Vinnytsia.
Dobrynska vant sjukampen ved OL 2008, 33 poeng foran sin landsmanninne Ljudmila Blonska. Hennes første internasjonale medalje kom i femkamp ved innendørs-VM 2004, og året etter ble det en bronsemedalje under innendørs-EM.
Dobrynska trenes av Dmitrij Poljakov og Michael Medved. 
Dobrynskas to år eldre søster er høydehopperen Viktorja Dobrynska, som har hoppet 1,90. 


== Meritter ==
VM innendørs 2012 i Istanbul: Gull i femkamp
Décastar 2011: Gull i sjukamp
VM 2011 i Daegu: Nr. 4 i sjukamp
Décastar 2010: Gull i sjukamp
EM 2010 i Barcelona: Sølv i sjukamp
VM innendørs 2010 i Doha: Sølv i femkamp
VM 2009 i Berlin: Nr. 4 i sjukamp
OL 2008 i Beijing: Gull i sjukamp
VM innendørs 2008 i Valencia: Nr. 4 i femkamp
VM 2007 i Osaka: Nr. 8 i sjukamp
EM innendørs 2007 Birmingham: Nr. 5 i femkamp
EM 2006 i Göteborg: Nr. 6 i sjukamp
VM 2005 i Helsingfors Nr. 9 i sjukamp
EM innendørs 2005 i Madrid: Bronse i femkamp
OL 2004 i Athen: Nr. 8 i sjukamp
VM innendørs 2004 i Budapest: Sølv i femkamp
Universiaden 2003 i Daegu: Nr. 12 i sjukamp
U-VM 1999 i Bydgoszcz: Nr. 8 i kulestøt


== Personlige rekorder ==
200 meter:  24,39 (+0.1) Beijing 15. august 2008
800 meter: 2.12,96  Götzis 31. mai 2009
100 meter hekk: 13,44 (0,0) 15. august 2008
Høydehopp: 1,86 Göteborg 7. august 2006
Lengdehopp: 6,63 (+0,3) Beijing 16. august 2008
Kulestøt: 17,29 Beijing 15. august 2008
Spydkast: 48,60 Beijing 16. august 2008
Syvkamp: 6 733 poeng Beijing 15-16. august 2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Natalja Dobrynska – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Natalja Dobrynska – Olympics.com 
(en) Natalja Dobrynska – Olympic.org 
(en) Natalja Dobrynska – Olympedia 
(en) Natalja Dobrynska – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Natalja Dobrynska – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Natalja Dobrynska – World Athletics
Niagara vannkraftverk

Robert Moses Niagara vannkraftverk er et vannkraftverk som ligger i Niagara River i delstaten New York i USA, nær grensen til Canada. Vannkraftverket er ikke en tradisjonell demning i elva, det er en oppdemming av et reservoar som får sitt vann fra Niagara-elva via en underjordisk tunnel, fra et sted ovenfor Niagara Falls. På andre siden av reservoaret står det en annen dam som regulerer et høyereliggende reservoar, og pumpeverk kan flytte vann opp i dette reservoaret. Regulering av vannmengde mellom reservoarene påvirker kraftproduksjonen, slik at man kan avveie hensynene mellom kraftbehov og behovet for vannmengde i den severdige Niagara-fossen. 
Det er en installert effekt på 2 400 MW, maksimalt 2 515 MW. I alt har Niagarafallene installert produksjonseffekt i to anlegg på ti lsammen 2 755 MW, hvorav Robert Moses Niagara vannkraftverk står for 80 % av kapasiteten. Anlegget ble bygget for å erstatte Schoellkopf vannkraftverk, som sto i Niagara Falls og kollapset 7. juni 1956.  
På canadisk side i vassfaret står Sir Adam Beck vannkraftverk, et pumpekraftverk med en kapasitet på inntil 1600 MW.


== Eksterne lenker ==
Federal Regulatory Energy Commission - «Environmental Final Environmental Impact Statement of Niagara Project», 2006.
Environmental Protection Agency – oppsummering av miljøanalyse for anlegget, 2006.
John Day-demningen

John Day-demningen er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Oregon i USA, på grensen til staten Washington like der hvor elva John Day River kommer inn fra sør. Demningen spenner hele Columbia-elva, og ligger 45 km øst for byen The Dalles, Oregon. Anlegget har sluse for skip og laksetrapper. Demningen er 56 m høy og 2 327 m lang. Slusen har en vertikal løfteevne på 110 fot (32 m), som gjør den til en av USAs høyeste sluser.
Vannkraftverket har 16 turbiner. Det er en installert effekt på 2 160 MW, maksimalt 2 480 MW. Anleggsarbeidene startet i 1958, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1971. Dammen demmer opp Umatillasjøen, et kunstig reservoar som er 177 km langt. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Day Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
US Army Corps of Engineers – «John Day Dam», hjemmeside.
LaShawn Merritt

LaShawn Merritt (født 26. juli 1986 i Portsmouth i Virginia) er en amerikansk friidrettsutøver (sprinter). 
Merritt fikk sitt gjennombrudd under junior-VM 2004, der han vant tre gull (400 meter pluss stafettene (4 x 100 meter og 4 x 400 meter). Under innendørs-VM 2006 var han med på det amerikanske laget som vant gull på 4 x 400 meter. Under VM i Osaka 2007 tok han sølv med personlig rekord på 43,96, etter  Jeremy Wariner. Merritt var også med på stafettlaget som vant gull på 4 x 400 meter. 
I 2008 utfordret han for alvor Wariner på spesialdistansen 400 meter. Han innledet året med å vinne Golden League-stevnet i Berlin. Under OL i Beijing tok han også gull på 400 meter etter å ha satt personlig rekord med 43,75 i finalen. Han ble dobbelt gullvinner, da han også var med på USAs lag på 4 x 400 meter. Han avsluttet året ved å vinne IAAF World Athletics Final i Stuttgart, igjen foran Wariner.
Under VM 2009 i Berlin forsvarte han tittelen på 400 meter. Han ble også USA-mester utendørs på samme distanse dette året, da han tangerte sin egen årsbestenotering på 44,50. 
Den 22. april 2010 ble det offentliggjort at han hadde testet positivt på tre dopingtester fra oktober 2009 til januar 2010. Han testet positivt på stoffet dehydroepiandrosteron, noe han hevdet han hadde fått i seg via et penisforstørrende medikament han hadde kjøpt. Han ble utestengt i to år, for det han selv omtalte som en «dum, umoden og egoistisk tabbe».IOC har også avklart at han ikke vil kunne delta ved sommer-OL 2012, fordi utøvere som blir utestengt for seks måneder eller mer ikke får delta i neste OL etter at utestengelsen er avsluttet.Han tok gull under Sommer-OL 2016.


== Personlige rekorder ==
200 meter: 19,98, Carson, 20. mai 2007
400 meter: 43,75, Beijing, 21. august 2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) LaShawn Merritt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) LaShawn Merritt – Olympedia 
(en) LaShawn Merritt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) LaShawn Merritt – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) LaShawn Merritt – USAs olympiske komité 
(en) LaShawn Merritt – World Athletics 
(en) LaShawn Merritt – Diamond League 
(en) LaShawn Merritt – USATF 
(en) LaShawn Merritt – Track and Field Statistics
Dalles-demningen

Dalles-demningen (engelsk: The Dalles Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Oregon i USA, på grensen til staten Washington. Demningen spenner hele Columbia-elva, og ligger 3 km øst for byen The Dalles, Oregon, og 40 km vest for John Day-demningen. 

 
Anlegget har sluse for skip og laksetrapper. Demningen er 79 m høy og 2 705 m lang. 
Vannkraftverket har 22 turbiner. Det er en installert effekt på 2 038 MW, maksimalt utnyttet produksjonsnivå er 1 780 MW. Anleggsarbeidene startet i 1952, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1959, da anlegget ble åpnet av visepresident Richard Nixon. Demningen demmer opp Celilosjøen, et kunstig reservoar som er 39 km langt og strekker seg opp til John Day-demningen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Dalles Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
US Army Corps of Engineers – «The Dalles Dam», hjemmeside.
Rocky Reach-demningen

Rocky Reach-demningen (engelsk: Rocky Reach Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Washington i USA, 11 km ovenfor byen Wenatchee. I elveløpet ligger anlegget 346 km nedenfor grensen til Canada, og 761 km ovenfor Columbia-elvas utløp i Stillehavet i Oregon.
Vannkraftverket har elleve turbiner. Det er en installert effekt på 1 300 MW. Anleggsarbeidene startet i 1956, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1962. Demningen demmer opp Entiatsjøen, et kunstig reservoar som er 70 km langt. 
Chelan County Public Utility District (PUD) eier tre vannkraftverk i denne seksjonen av Columbia-elva:

Rocky Reach-demningen (1962) – Elleve generatorer, effekt 1 300 MW
Rock Island-demningen (1933, 1953) – Nitten generatorer, effekt 624 MW
Lake Chelan-demningen (1927) – To generatorer, effekt 48 MW


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rocky Reach Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Anleggets hjemmeside.
Rock Island-demningen

Rock Island-demningen (engelsk: Rock Island Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i delstaten Washington i USA, ved byen Rock Island i Chelan County. Det er det eldste vannkraftverket på Columbia-elva, og ble utvidet i 1953 for å gi kraft til aluminiumselskapet Alcoa. I elveløpet ligger anlegget 370 km nedenfor grensen til Canada, og 740 km ovenfor Columbia-elvas utløp i Stillehavet i Oregon. Lengre oppe i elva ligger Rocky Reach-demningen.
Vannkraftverket har 19 turbiner. Det er en installert effekt på 624 MW. Demningen med kraftverk stod ferdig i 1933, og ble utvidet i 1953. 
Chelan County Public Utility District (PUD) eier tre vannkraftverk i denne seksjonen av Columbia-elva:

Rocky Reach-demningen (1962) – Elleve generatorer, effekt 1 300 MW
Rock Island-demningen (1933, 1953) – Nitten generatorer, effekt 624 MW
Lake Chelan-demningen (1927) – To generatorer, effekt 48 MW


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rock Island Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Anleggets hjemmeside.
Lake Chelan-demningen

Lake Chelan-demningen (engelsk: Lake Chelan Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Chelan River, ei sideelv til Columbia River i staten Washington i USA, 50 km (32 miles) nord for byen Wenatchee i Chelan County. Det er det eldste vannkraftverket på Columbia-elva, og ble ferdigstilt i 1927. I elveløpet ligger anlegget ca. 306 km nedenfor grensen til Canada, og ca.  801 km ovenfor Columbia-elvas utløp i Stillehavet i Oregon. Om lag 40 km (25 miles) lengre nede i elva ligger Rocky Reach-demningen.
Vannkraftverket har to turbiner. Det er en installert effekt på 48 MW. Anlegget demmer opp den kunstige Chelansjøen (Lake Chelan), som er 77 km (50 miles) lang. Første oppdemming av Chelan-elva her skjedde i 1892. Dammen idag er ca. 15 meter høy og om lag 150 m lang.
Chelan County Public Utility District (PUD) eier tre vannkraftverk i denne seksjonen av Columbia-elva:

Rocky Reach-demningen (1962) – elleve generatorer, effekt 1 300 MW
Rock Island-demningen (1933, 1953) – 19 generatorer, effekt 624 MW
Lake Chelan-demningen (1927) – to generatorer, effekt 48 MW


== Eksterne lenker ==
(en) Lake Chelan Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Anleggets hjemmeside.
Aubert Côté

Aubert Côté (født 22. mars 1880 i Montréal, død 27. mars 1938) var en canadisk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Côté vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i fristil i vektklassen bantamvekt. Han tapte semifinalen til gullvinneren George Mehnert.    


== OL-medaljer ==
1908  London -  Bronse bryting, bantamvekt fri stil


== Eksterne lenker ==
(en) Aubert Côté – Olympedia 
(en) Aubert Côté – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aubert Côté – FILA
Solskinnskroken (Oslo)

Solskinnskroken (3–15D, 4–38) er en vei på Smestad i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Heggelibakken.
Veien var tidligere en del av Solskinnsveien (på den andre siden av Ring 3) og fikk sitt nåværende navn i 1996.
Veien har villabebyggelse. Husene i nr. 18–36 står på et område der det var tennisbaner frem til 1988.


== Kilder ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Solskinnskroken». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 526-527. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
Mauritz Andersson

Mauritz Olof Andersson (født 22. september 1886, død 1. november 1971) var en svensk bryter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.
Andersson vant en olympisk sølvmedalje  i bryting under OL 1908 i London. Han kom på andreplass i vektklassen mellomvekt gresk-romersk stil bak sin landsmann Frithiof Mårtensson.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Sølv bryting, mellomvekt gresk-romersk stil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mauritz Andersson – Olympedia 
(en) Mauritz Andersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mauritz Andersson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Mauritz Andersson – Sveriges olympiske komité 
(en) Mauritz Andersson – FILA
Sante Ceccherini

Sante Lorenzo Minotti Ceccherini (født 15. november 1863, død 9. august i 1932) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Ceccherini vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. De andre på laget var Marcello Bertinetti, Riccardo Nowak, Alessandro Pirzio Biroli og Abelardo Olivier.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Sølv i fekting, sabel lagkonkurranse  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sante Ceccherini – Olympedia 
(en) Sante Ceccherini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sante Ceccherini – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Sante Ceccherini – Italias olympiske komité
Kristin Otto

Kristin Otto (født 7. februar, 1966 i Leipzig) er en tidligere østtysk svømmer som vant seks gullmedaljer under sommer-OL 1988 i Seoul, Sør-Korea; 50 m og 100 m frisvømming, 100 m butterfly, 100 m ryggsvømming, 4x100 m frivømming stafett og 4x100 m medley stafett. Hun har også syv gullmedaljer og to sølvmedaljer fra langbane-VM 1982 i Guayaquil og langbane-VM 1986 i Madrid, samt syv gullmedaljer og en sølvmedalje fra langbane-EM i 1983, i Roma, og 1987 i Strasbourg.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Gull i svømming, 50 meter fri damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 100 meter fri damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 100 meter butterfly damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 100 meter rygg damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 4 x 100 m fri damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 4 x 100 m medley damer  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristin Otto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kristin Otto på Internet Movie Database 
(de) Kristin Otto – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kristin Otto – Olympics.com 
(en) Kristin Otto – Olympic.org 
(en) Kristin Otto – Olympedia 
(en) Kristin Otto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kristin Otto – Swimming Hall of Fame
Katrin Meißner

Katrin Meißner (født 17. januar 1973 i Berlin) er en tidligere østtysk svømmer som under sommer-OL 1988 i Seoul, Sør-Koreavar med på å vinne gullmedalje på 4x100 m medley og 4x100 m frisvømming stafett, for Øst-Tyskland. I tillegg vant hun en individuell bronsemedalje på 50 m frisvømming. Hun har også en gullmedalje og fem sølvmedaljer fra kortbane- og langbane-VM, samt fem gullmedaljer og fire sølvmedaljer fra kortbane- og langbane-EM.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Gull i svømming, 4 x 100 m fri damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Gull i svømming, 4 x 100 m medley damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Bronse i svømming, 50 meter fri damer  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Katrin Meißner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Katrin Meißner – Olympics.com 
(en) Katrin Meißner – Olympic.org 
(en) Katrin Meißner – Olympedia 
(en) Katrin Meißner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Katrin Meißner – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Katrin Meißner – FINA 
(en) Katrin Meißner – swimrankings.net
Max Poll

Max Fernand Leon Poll (født 21. juli 1908, død 13. mars 1991) var en belgisk iktyolog.
Han spesialiserte seg på ciklider.
I årene 1946 og 1947 organiserte han en ekspedisjon til Tanganyikasjøen.
Han har beskrevet flere arter av Pseudocrenilabrinae, blant annet Lamprologus signatus, Løvehodeciklide (Steatocranus casuarius), Prinsessen av Burundi (Neolamprologus brichardi) og Prinsessen av Zambia (Neolamprologus pulcher).
Oppkalt etter ham er arter og grupper som Etmopterus polli Bigelow, Schroeder & Springer, 1953, Merluccius polli Cadenat, 1950, Pollichthys Grey, 1959 og Polyipnus polli Schultz, 1961.


== Referanser ==
Hay River

Hay River er en by i Nordvestterritoriene i Canada. Den ligger ved sørbredden av Store Slavesjø, ved munningen av elva Hay, som den også er oppkalt etter. 
Byen består av to deler, gamlebyen ved innsjøbredden og den nye byen rundt 5 kilometer sørvest for denne, med byens lufthavn mellom dem. Hay River hadde i 2006 et innbyggertall på 3 648, og er den nest største byen i Nordvestterritoriene, etter Yellowknife.
Den første faste bosetningen på stedet fant sted på 1890-tallet. Hay River fikk bystatus 16. juni 1964. 
Byen er et trafikknutepunkt i regionen. Den er det nordlige endepunktet for jernbanen i Canada, og er utgangspunktet for båttransporten på Mackenzie-elva. Byen var på slutten av 1940-tallet den første i Nordvestterritoriene som fikk veiforbindelse til resten av Canada, da den nåværende Mackenzie Highway ble bygget fra Grimshaw i Alberta. Hay River lufthavn har faste flyruter til Yellowknife.


== Eksterne lenker ==
Hay Rivers nettsted