jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Radio K.A.O.S.

Radio K.A.O.S. er et konseptalbum fra den engelske musikeren Roger Waters, utgitt i juni 1987. Dette er hans andre soloalbum siden han forlot bandet Pink Floyd. 
Albumets historie er om den 23 år gamle Billy fra Wales, som er multihandikappet og sitter i rullestol. Alle tror at han er mentalt vegetativ, men han er egentlig kjempeintelligent, men ute av stand til å uttrykke seg. Billy har en tvillingbror som heter Benny, og som jobber i en kullgruve. Billy bor sammen med broren og hans kone Molly og deres barn. Benny mister jobben i kullgruven på grunn av markedskreftene.
Etter at Benny kommer i klammeri med politiet, tar Billy kontakt med radiostasjonen Radio KAOS i Los Angeles, en radiostasjon han mottar direkte til hodet. Med hjelp av en datamaskin klarer han å kommunisere, og han forteller dem om Benny og hva som har skjedd og hvorfor. Med datamaskinen klarer Billy også å hacke seg inn på en militær-database, noe som skaper en truende situasjon.
Roger Waters benytter historien om Billy og Benny til en politisk kommentar, der han refser Margaret Thatcher og Ronald Reagans markedsliberalistiske holdninger og deres politikk generelt. 


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Roger Waters.

«Radio Waves» – 4:58
«Who Needs Information» – 5:55
«Me or Him» – 5:23
«The Powers That Be» – 4:36
«Sunset Strip» – 4:45
«Home» – 6:00
«Four Minutes» – 4:00
«The Tide Is Turning (After Live Aid)» – 5:43


== Personell ==


== Eksterne lenker ==
(en) Radio K.A.O.S. på Discogs 
(en) Radio K.A.O.S. på MusicBrainz 
(en) Radio K.A.O.S. på Spotify 
(en) Radio K.A.O.S. på AllMusic
Operasjonell leasing

Operasjonell leasing er en leasingform der det er utleieren som har den finansielle risikoen. 
Leasingtakeren disponerer objektet i kontraktens løpetid, men påtar seg ingen forpliktelser utover å betale den avtalte leasingleien. Regnskapsmessig vil leasingleien føres som en kostnad og objektet vil ikke aktiveres i leasingtakerens regnskaper.
Se også finansiell leasing.


== Referanser ==
Birgitte Stærnes

Birgitte Güssow Stærnes (født 12. desember 1970) er en norsk fiolinist fra Kongsberg, mest kjent fra Duo A Corda (1997) med Martin Haug og som kunstnerisk leder for Johan Halvorsen Musikkfest. Hun studerte hos Isaac Shuldman (1983–95) som blant annet lot henne spille med Moskva symfoniorkester såvel som Minsk kammerorkester. Hun debuterte i Universitetets Aula i 1991. 
Stærnes har en mastergrad fra Norges musikkhøgskole (1996). Med Jorunn Marie Bratlie hadde hun debut i Wigmore Hall (2003). Hun spiller på en Lorenzo e Tomasso Carcassi fra Firenze (1741).


== Utmerkelser ==
1. pris i Rotterdam internasjonale fiolinkonkurranse 1989
Yamahaprisen for strykere 1992
Ticonprisen 1997
Statens arbeidsstipend 1998 og 2015


== Utgivelser ==
Christian Sinding: Works for violin and piano (MTG, 1998).  Med Jorunn Marie Bratlie piano
? 2001
Terje Rypdal: Sonata op. 73 og Nimbus op. 76 (MTG, 2002).  Med Bjørn Rabben og Iver Kleive
Sonater av Sergei Prokofiev og Strauss (MTG, 2008).  Med Bratlie ved pianoet.
Duo a Corda, Fuego (MTG, 2001).  Latin- og søramerikansk musikk.
Duo a Corda, Con amore (2003).  Sonater av Beethoven og Anton Diabelli.  Med Per Kristian Skalstad bratsj.
Duo a Corda, Terzetto (MTG, 2005).  Trioer av de Fossa og Paganini.  Med Øystein Birkeland
Duo a Corda, Playera (MTG, 2008).  Mer spansk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Jorunn Marie Bratlie

Jorunn Marie Bratlie Støylen (født 23. mars 1957) er en norsk pianist og pedagog fra Bærum.
Hun gikk i lære hos Jens Harald Bratlie og Reimar Riefling og
debuterte i Universitetets Aula 1973.  Hun studerte ved Norges musikkhøgskole (1977) og under Karl Engel ved
musikkhøgskolen i Hannover (diplom, 1979).
Hun er førsteamanuensis i klaver ved Norges musikkhøgskole.
Debuterte i Wigmore Hall med Birgitte Stærnes (2004).


== Premier ==
3.-plass i Prinsesse Astrids musikkpris 1985


== Utgivelser ==
The last rose of summer (Lindberg Lyd, 1993).  Med Elisabeth Tandberg.
Finn Arnestad: Chamber interferences (Aurora, 1996).  Med diverse artister.
Christian Sinding: Works for violin and piano (MTG, 1998). Med Birgitte Stærnes fiolin
Agathe Backer Grøndahl (Lindberg Lyd, 1998).  Med Elisabeth Tandberg.
Godt Norsk (Bergen Digital, 2001). Med Ørnulf Boye Hansen.
Sergei Prokofiev og Strauss (MTG, 2008).  Med Birgitte Stærnes
Norske neoklassikere (Euridice, 2008).  Med Tor Espen Aspaas piano, Morten Carlsen bratsj og Svein Bjørkøy sang
Norsk musikk for to klaver (Bergen Digital, 2011). Med Ivar Anton Waagaard.


== Referanser ==
Morten Carlsen

Morten Carlsen (født 1957) er en norsk bratsjist, opprinnelig fra Tromsø.Han studerte med Hatto Beyerle ved Musikkhøgskolen i Wien (1976–82) og avsluttet med diplomeksamen.
Deretter hadde han ledende stillinger i Orchester der Beethovenhalle, Bonn og Radiosinfonieorchester Stuttgart (1984–88).
Tilbake i Oslo, hvor han hadde debutert i Universitetets Aula (1981),
var han nestgruppeleder og fungerte tidvis som solobratsjist i av Oslo Filharmoniske Orkester (1988–94). Han har spilt kammermusikk med ledende europeiske musikere (Thomas Brandis, Enrico Bronzi, Henning Kraggerud, Lars Anders Tomter o.a.) og vært solist med flere norske profesjonelle orkestre. Flere komponister har skrevet verk for ham, bl.a. Wolfgang Plagge og Terje Bjørklund (Bratsjkonsert).
Han er professor ved Norges musikkhøgskole hvor han også underviser fiolin og holder utøverrelaterte forelesninger om temaer som øving, musikalsk meningsdannelse og talentutvikling. Carlsen har også undervist ved flere andre høyere norske musikkutdanningsinstitusjoner.
Han har vært gjestende professor ved en rekke utenlandske læresteder, bl.a. regelmessig ved Universität der Künste, Wien og Paris-konservatoriet. I en årrekke gjestet han også Musikkhøgskolen i Weimar.


== Utgivelser ==
Melankoli (2L, 2001).  Med Sergej Osadchuk og Marianne Beate Kielland.
Vademecum for viola, "Vademecum for violin" (Norsk noteservice).
Norske neoklassikere (Euridice, 2008). Med Tor Espen Aspaas, Jorunn Marie Bratlie  og Svein Bjørkøy.  Resultat av et lengre forskningsprosjekt.
"die siebte himmelsrichtung" (LaWo 2010), verk av Edvin Østergaard med Siri Torjesen, sang og Hans Josef Groh, cello (Spellemannpris for samtidsmusikk 2011).
Å tolke musikk (Universitetsforlaget 2017) sammen med Henrik Holm.


== Referanser ==
Tresckow

Tresckow er en tysk adelsslekt som opprinnelig kommer fra Preussen. Slekten har hatt mange fremstående offiserer. Slekten fører i sitt våpen tre andehoder i skjoldet.
Slekten har ingen kjent forbindelse med den danske og norske slekt Treschow.


== Personer ==
Henning von Tresckow (1901–1944), generalmajor og antinazist
Gerd von Tresckow (1899–1944), oberstløytnant og antinazist
Hermann von Tresckow (1818–1900), prøyssisk general
Udo von Tresckow (1808–1885), prøyssisk general
Madelen

Madelen er et skandinavisk kvinnenavn dannet som en alternativ skrivemåte av Madeleine, den franske formen av Magdalena, som er en gresk form av et hebraisk tilnavn som betyr «fra Magdala».


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Madelen  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.


== Annen bruk av navnet ==
S/Y Madelen, trebåt fra 1958 som er i bruk som charterbåt på Oslofjorden


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Madelen
(en) Think Baby Names: Madelen
Antonio Veracini

Antonio Veracini (1659–1733) var en italiensk komponist og en av sin tids mest aktede fiolinister.


== Biografi ==
Veracini var elev av sin far Francesco di Nicolo (1638–1720). Faren introduserte ham for det toskanske hoffet, og i 1682 gikk Antonio i tjeneste hos den toscanske storhertuginnen Vittoria delle Rovere, en post han beholdt til sin død i 1694. Han tilbrakte nesten hele livet i hjembyen, men foretok tre kjente reiser: to ganger var han i Roma hvor han ble kjent med Arcangelo Corelli og i 1720 var han en kort stund i Wien.
Veracini spilte leilighetsvis ved storhertugens hoff, men han ledet først og fremst familiens fiolinskole, som holdt til i Via di Pallazuolo, i en bygning faren hadde arvet. Etter at hans beste elev, nevøen Francesco Maria Veracini, reiste med sin bestefar til Roma, drev Antonio skolen alene.
Bortsett fra den publiserte kammermusikken er alle hans verker tapt, inkludert musikken til de fire kjente oratoriene han komponerte for forskjellige kirker. Familien rådde over en rik instrumentsamling, blant annet tallrike fioliner fra Amati-familien og av Jakob Stainer.


== Musikk ==
Kammermusikk

1692, Sonate à tre, due Violino, e Violone ò Arcileuto col Basso per l'organo op. 1, Florenz, Navesi 1692
Sonate da Chiesa à Violino, e Violoncello, ò Basso op. 2, Amsterdam, Estienne Roger
10 Sonate da camera, à Violino. e Violone, ò Arcileuto, col Basso per il Cemb. op. 3 (consacrate al Serenissimo Principe Gio: Gastone di Toscana), Modena 1696, Fortuniano RosatiOratorier

Il figliuol prodigo, 1693
La caduta de’ Filistei nella morte di Sansone (G.P. Berzini), 1695
I trionfi di Giosuè (Berzini), 1703;
Assalon punito (D. Canavese), 1708


== Litteratur ==
Willi Apel: Studien über die fruhe Violinmusik (IX) : Die italienischen Hauptquellen von 1690 bis 1730.
Paul Brainard: Italienische Violinmusik der Barockzeit (I). Henle,  München 1985
John Walter Hill: Antonio Veracini in context: New perspectives from documents, analysis, and style. I: Early Music. 18. november 1990;  Side 545-562.


== Referanser ==
Lajla Rolstad

Lajla Rolstad (født 11. november 1978) er en norsk forfatter, litteraturviter og filosof. Hun har vokst opp på Lillehammer. Hun har studert filosofi i Essex. Som  litteraturviter har hun skrevet hovedoppgave ved Universitetet i Oslo om Bram Stokers «Dracula».
Rolstads debutroman Nekronauten ble utgitt på Gyldendal i mars 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Gotisk grøss». Dagbladet. 23. mars 2009. Besøkt 25. mars 2009. 
«Lajla Rolstad». Gyldendal Norsk Forlag. Besøkt 25. mars 2009. 
«Reisande i død». Bergens Tidende. Besøkt 25. mars 2009.
Bjarne Tvete

Bjarne Tvete (født 19. april 1907 i Trondheim, død 14. april 1983 samme sted) var en norsk luthersk prest og forfatter av historiske romaner på Rune forlag.
Han tok teologisk embedseksamen i 1932 og praktikum i 1933 og ble ordinert som prest. Han var hjelpeprest i Stadsbygd et års tid før han kom til Nidarosdomen og Vår Frue kirke i Trondheim som vikarprest og lærer. Etter frigjøringen i 1945 ble han konstituert som sogneprest på Hitra og ble sosialkurator for Trøndelag under landssvikoppgjøret. I 1949 ble han hjelpeprest i Grong med bosted i Røyrvik, og i 1959 sogneprest i Namsskogan. I 1964 ble han prost i Namdal prosti, noe han var frem til han avgikk med pensjon.Han giftet seg i 1938 med Else Gøttsche Enger; blant deres barn var Lars Tvete.


== Utgivelser ==
Munkholmen (1946)
Presten Rønne og hans hus (1971).  Om presten i Stadsbygd.
Prosten og hans hus (1972)
Fra Madam Holmbergs vindu (Rune, 1973).  Om Elen Olava Holmberg (1763–1846)
Det siges i byen (Rune, 1974)
Det hendte så mangt (Rune, 1975)
Bak fjellet som stengte (Rune, 1976).  Bygderoman fra Røyrvik og Namsskogan.
Gjensyn med gamle Trondhjem (Rune, 1976)
Oldefars gater (Rune, 1977)
Æ og dæ og vi to (Rune, 1978)
Fru Justitia (Rune, 1979)
Muntre prestehistorier (Rune, 1980)Se også digitaliserte bøker av Bjarne Tvete hos Nasjonalbiblioteket


== Referanser ==
U.K. (band)

U.K. er et tidligere band innenfor sjangeren progressiv rock som ble grunnlagt i 1977 av bandmedlemmene Bill Bruford (kjent fra blant andre Yes, Bruford og King Crimson), Allan Holdsworth (kjent fra blant andre Bruford og Gong), John Wetton (kjent fra blant andre Roxy Music oo King Crimson) samt Eddie Jobson (kjent fra blant andre Curved Air og Roxy Music). Debututgivelsen hvor alle opprinnelige bandmedlemmer deltar kom ut i 1978 og blir ansett for å være en klassiker innenfor sjangeren. UK er i sin alminnelighet karakterisert som en virtuosgruppe, hvor jazzorienterte harmonier, avanserte vokaler og komplekse soloer betegnes som synonymt med gruppen.
Etter debututgivelsen valgte både trommeslager Bill Bruford og gitaristen Allan Holdsworth å forlate bandet på grunn av uenigheter innad. Igjen i bandet var keyboardist og fiolinist Eddie Jobson samt bassist og vokalist John Wetton, som sammen med den nyerverede trommeslageren Terry Bozzio (som blant annet hadde spilt med Frank Zappa) grunnla en ny bandkonstellasjon. I 1979 kom utgivelsen Danger Money, som samme år ble etterfulgt av liveutgivelsen Night after Night som inneholdt innspillinger fra sommerturneen i Japan, i tillegg til sporene «As Long As You Want Me Here» og «Night after Night» som tidligere ikke hadde vært utgitt. Rett etter disse utgivelsene ble gruppen oppløst. Eddie Jobson medvirket siden på Jethro Tull-utgivelsen A (1980), John Wetton grunnla supergruppen Asia mens Terry Bozzio grunnla bandet Missing Persons sammen med sin daværende kone.
I 1997 gikk det rykter om en gjenforening av bandet med Bill Bruford, Eddie Jobson og John Wetton, men planene ble aldri innfridd og prosjektet ble lagt dødt, trolig på grunn av meningsforskjeller mellom personlighetene Jobson og Wetton. I 2008 ble likevel planene gjenopplivet da Eddie Jobson som eneste av de opprinnelige medlemmene grunnla UKZ.


== Diskografi ==
1978 – U.K.
1979 – Danger Money
1979 – Night After Night
1999 – Concert Classics, Vol. 4 (Liveopptak fra 1978)


== Eksterne lenker ==
(en) UK på Discogs 
(en) UK på MusicBrainz 
(en) UK på Spotify 
(en) UK på Songkick 
(en) UK på Last.fm 
(en) UK på Genius — sangtekster 
(en) UK på AllMusic
Anders Johan Stavseng

Anders Johan Stavseng (født 7. februar 1977) jobber som journalist i ukebladet Se og Hør. Han har medvirket i en rekke saker som har ført til oppmerksomhet rundt ukebladet. 
Blant annet skrev han saken som fikk Prinsesse Martha Louise til å klage Se og Hør inn til Pressens faglige utvalg for Maud Angelica-bilder og han sto bak den omtalte Julebukk-saken.
Stavseng ble høsten 2006 saksøkt etter at Lars Lillo-Stenberg og skuespillerkona Andrine Sæther anmeldte Se og Hør for brudd på privatlivets fred i forbindelse med at bladet tok bilder av parets vielse og trykket disse. Den 23. november fastslo Oslo tingrett at bladet hadde krenket privatlivets fred og tilkjente paret tilsammen 150 000 kroner i erstatning, og paret ble også tilkjent saksomkostninger. Dommen ble anket til Borgarting lagmannsrett av Se og Hør, også her fikk paret medhold og ble tilkjent samme erstatning som i tingretten. Se og Hør anket dommen inn for Høyesterett, og ble her frifunnet.24. juli 2007 påstod Stavseng at Prinsesse Martha Louise hadde overnaturlige evner, helbredet med healing og at hun hadde startet engleskolen Astarte Education.
Stavseng startet som journalist i magasinet Blikk i 2000 og har jobbet i Se og Hør fra 2001.


== Referanser ==
Linn Mevold

Linn Mevold (født 10. juni 1978 på Gossen i Aukra) er en norsk journalist knyttet til mange års oppdrag for NRK.
Mevold er utdannet ved Mediehøgskolen Gimlekollen. Hun jobbet i Romsdals Budstikke i 1997 og NRK Sørlandet i 1998. Hun har senere arbeidet som reporter, programleder og vaktsjef i NRK Hordaland. og også i  Dagsrevyen  (NRK1), Norgesglasset i NRK P1, Kaliber i NRK P3, Pokerfjes på NRK2, Norge i dag på NRK1 og Sveip på NRK2.
Fra 2011 til 2016 var hun kommunikasjonssjef i Sjømannskirken. Hun var partner og kommunikasjonsrådgiver i NOR PR i perioden 2016-2019. Frem til 2021 var hun kommunikasjonssjef i Bergen og Omegn Boligbyggelag. Mevold er nå byråleder for innhold i byråfellesskapet Apriil.  


== Referanser ==
Munkehaugen kultursenter

Munkehaugen Kultursenter er et internasjonalt kultursenter i Arendal, med tilhold i en eldre skolebygning på Munkehaugen i Munkegaten. 


== Historie ==
Kultursenteret ble opprettet offisielt 24. februar 1989 som en privat stiftelse under navnet Stiftelsen Gamle Byen Skole Internasjonale Kultursenter. Senteret byttet navn til Arendal Internasjonale Kultursenter i 1991. Senteret har som formål å være et kulturmøtested for hele befolkningen i Arendal, og satser blant annet på å fremme kontakten mellom de ulike brukergruppene. Senterets hjerte er Kafe Munken, som serverer rimelig mat og også har en scene for teater, kabareter og konserter. 


== Brukere ==
Arendal figurdukketeater
X-pec kontor mediaverksted
Diverse band (øvingslokaler)
Brukerstyrt senter – Arendal


== Bygget ==
Kultursenteret holder til i en bygning i Munkegaten 4 som kalles Byen gamle skole. Bygningen ble oppført som  Arendals nye almueskole i 1872.
Skolebygningen er tegnet av arkitekt Nestor Georgius (1844 – 1904), født i Christiania og deltok i gjenoppbyggingen av Arendal etter brannen i 1868. I Arendal tegnet han blant annet bedehuset, Thommesengården på Friholmen og Grand Hotell på Langbryggen.
Skolebygningen på Munkehaugen avløste en eldre skolebygning i Blødekjær, og har hatt flere offisielle navn: Arendal almueskole, Arendal folkeskole, Arendal skole. Folkeskolen ble i 1964 flyttet til Stinta. Deretter ble bygningen brukt til realskole og handelsskole. Handelsskolen ble nedlagt i 1985, og bygget ble tilbakeført til Arendal kommune. I 1986 fikk flere organisasjoner i Arendal tilgang til bygget, og i 23. november 1987 vedtok Arendal bystyre en ny kommuneplan hvor huset blir satt av for kulturelle formål.


== Arkivet ==
Arkivet etter Arendal internasjonale kultursenter befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, saksarkiv, prosjektdokumentasjon, fotoprosjekt, avisutklipp og arkiv knyttet til drift av Kafe Munken. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(no) Arkiv etter Munkehaugen kultursenter på Arkivportalen
Extreme

Extreme er et amerikansk hard rock-band, startet av Gary Cherone, Peter Hunt, Hal Lebeaux, Paul Mangone og Paul Geary i 1985. Extreme hadde i 1991 suksess med låten «Get the Funk Out» og balladen «More Than Words» som kom på 1.-plass på Billboard Hot 100 i USA. 
Bandet består per 2010 av Cherone, Pat Badger, Kevin Figueiredo og Nuno Bettencourt.
Etter at vokalisten Gary Cherone forlot bandet i 1996 til fordel for Van Halen, ble bandet oppløst. I 2004 ga bandet en rekke gjenforeningskonserter. Dette førte senere til flere turneer og omsider et nytt album, Saudades de Rock i 2008. Bandet ga i mai 2010 ut konsertalbumet Take Us Alive.


== Diskografi ==
1989 Extreme
1990 Pornograffitti
1992 III Sides to Every Story
1992 Remixes & B-Sides
1995 Waiting for the Punchline
2000 The Best of Extreme – An Accidental Collocation of Atoms? (samlealbum)
2002 The Collection (samlealbum)
2008 Saudades de Rock
2010 Take Us Alive (konsertalbum)


== Eksterne lenker ==
(en) Extreme på Internet Movie Database 
(en) Extreme på Apple Music 
(en) Extreme på Discogs 
(en) Extreme på MusicBrainz 
(en) Extreme på Spotify 
(en) Extreme på Songkick 
(en) Extreme på Last.fm 
(en) Extreme på Genius — sangtekster 
(en) Extreme på AllMusic
Fransk vedder

Fransk vedder er en kaninrase som har vært kjent siden 1600-1700-tallet. Den har karakteristiske hengeører, som sannsynligvis har fremkommet gjennom en eller flere mutasjoner. Rasen har antageligvis oppstått i Frankrike. Den første egentlige beskrivelse av fransk vedder finnes i en bok. Første gang fransk vedder ble stilt ut var i 1863. Ved denne utstillingen i Boulogneskogen i Paris var 19 av de 42 kaninene veddere.


== Rasebeskrivelse ==
Ører er øverst oppe på hodet sitter to kraftige øreknuter, som er bekledd med lange hår. Fra øreknutene henger, sett fra side, ørene rett ned ved hver side med lydåpninger innover. Sett foran, henger ørene i en svak innadvendt bue. Ørene er rødformede ved roten og de bretter seg ut i en godt avrundet skjeform. Ørene er svære og de er godt behåret. Lengden på ørene skal være minst 36 cm fra spiss til spiss. Ørelengden skal være i stil med kroppstørrelsen. Hodet til hannen en meget kort og kraftig med bøyde neserygg, bre panne og fyldige kinn. Hunnens hode er noe lengre og smalere, men selv her gjelder det at jo kortere, bedre og mer avrundet hodet er desto bedre er hodeformen.

Halsen er meget kort og kraftig. Inntrykket er at hode sitter direkte på kroppen. Hakepose skal ikke hanner ha på grunn av da kan det komme såkalt hakeskjegg. Hunnene kan ha en liten hakepose. Hos eldre dyr kan hunnene ha ganske stor hakepose, ved bedømmelsen skal dyret sitte i oppreist stilling. Brystet er meget bredt og fast.

Ryggen er bredt og kraftig med godt muskulatur. Rygglinjen går fra nakken til krysset i en meget svak bue. Derifra i en jevn bue som slutter ved haleroten. Frambeina en meget kraftige, de er også korte og rette de er også bredt adskilte noe som gjør at kaninen får en lav kroppsstilling, og de bærer kroppen fritt oppe fra underlaget. Skulderbladene sitter tett inntil kroppen. Kanin skal stå på labbene. Bakbeina er meget kraftige og skal bæres parallelt med kroppen. Lårene er kraftige og muskuløse uten fremtredende bein og med innsidene tett inntil kroppen. Halen er normalt utviklet, den er også rikt behåret og skal ligge inntil kroppen.


== Se også ==
Liste over kaninraser
Lop Rabbit Club of America


== Eksterne lenker ==
(en) French Lop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tom Bergeron

Tom Bergeron (født 6. mai 1955 i Haverhill i Massachusetts) er en amerikansk TV-programleder. Bergeron var programleder for det amerikanske TV-programmet America's Funniest Home Videos, der han i 2015 sluttet etter 15 sesonger.


== Filmografi ==
1994 : Breakfast Time (TV-serie, 1 episode)
1996 : Fox After Breakfast (TV-serie, 1 episode)
2002 : The 4th Annual Family Television Awards (TV)
2005 : Dancing with the Stars (TV)


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Bergeron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tom Bergeron på Internet Movie Database 
(fr) Tom Bergeron på Allociné 
(en) Tom Bergeron hos The Movie Database
Chr. Nielsen & Co

Chr. Nielsen & Co A/S var et norsk rederi tilholdende i Larvik. Firmaet ble etablert i 1869 under navnet Nielsen & Hesselberg av konsul Christian Nielsen og kaptein Nils Hesselberg.
Allerede i 1880-årene engasjerte firmaet seg i den nordnorske hvalfangsten gjennom etableringen av Laurvigs Interessentskab for Hvalfangst med Chr. Nielsen som disponent. Selskapet anla en landstasjon på Svartnes ved Vardø, og drev fangst her frem til forbudet i 1904. Nielsen startet da fangst ved Shetland og Svalbard.
I 1909 ble Hvalfangstselskapet Ocean A/S etablert med Chr. Nielsen & Co som disponent. Selskapet fikk lisens til å anlegge landstasjonen Ocean Harbour i New Fortuna Bay på Sør-Georgia, og transportskipet «Ocean» ble innkjøpt. Allerede første år ble det oppnådd godt resultat, og året etter ble Hvalfangerselskabet Norge A/S etablert med det flytende kokeriet «Solstreif» for fangst ved Sør-Shetlandsøyene.
I 1911/12 etablerte Chr. Nielsen & Co ytterligere tre hvalfangstselskap, nå for fangst ved Australia og New Zealand: A/S Spermacet, Western Australia Whaling Company og New Zealand Whaling Company. Ved Christian Nielsens død i 1914 kontrollerte rederiet 4 landstasjoner, 5 kokerier og 21 hvalbåter.
I 1928 ble rederiet engasjert i pelagisk hvalfangst gjennom etableringen av Hvalfangerselskapet Atlas A/S med kokeriet «Solglimt». Atlas ble i 1930 slått sammen med A/S Odd etter at A/S Thor Dahl hadde overtatt disponeringen av selskapet.


== Eksterne lenker ==
Chr. Nielsen & Co A/S. Larvik Arkivert 4. desember 2011 hos Wayback Machine. lardex.net
Kaskelotten: «Fra langt nord, til langt syd!» Østfold hvalfangerklubb