jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Afrikalekene

De panafrikanske leker, også kalt afrikalekene eller allafrikanske leker, er en regional multisportkonkurranse som avholdes hvert fjerde år. De organiseres av Association of National Olympic Committees of Africa (ANOCA). Alle deltakende nasjoner må være fra det afrikanske kontinentet. 
De første panafrikanske leker ble arrangert i 1965 i Brazzaville i Kongo. Den internasjonale olympiske komité, IOC, anerkjente offisielt lekene som en kontinental flersportkonkurranse, sammen med Panamerikanske leker og Asialekene.


== Historie ==
Den moderne olympiadens far, Pierre de Coubertin, hadde ideen til de panafrikanske leker allerede i 1920. Kolonimaktene som hadde kolonisert Afrika i denne perioden var skeptisk til denne ideen, fordi de var redde for at det samlende aspektet ved sport ville bidra til at afrikanske land ville kreve sin uavhengighet. 
Det ble gjort forsøk på å arrangere slike leker i Alger i Algerie i 1925 og i Alexandria i Egypt i 1928, men til tross for en betydelig innsats fra arrangørene ble det ikke noe av lekene. IOCs første afrikanske medlem, den greskfødte egyptiske sprinteren Angelo Bolanaki, donerte penger til å bygge et stadion, men det skulle likevel ta tre årtier før lekene var i gang. 
Tidlig på 60-tallet organiserte fransktalende afrikanske land Vennskapslekene (Friendship Games). Lekene ble avholdt på Madagaskar i 1960, deretter Elfenbenskysten i 1961. De tredje lekene skulle avholdes i Senegal i 1963. Men, før disse lekene var ferdig planlagt møttes de afrikanske Ungdoms- og sportsministerne i Paris i 1962, der de døpte om lekene til Panafrikanske leker (Pan African Games). Lekene ble offisielt anerkjent av IOC som likeverdig med andre kontinentale leker, som Asialekene og de Panamerikanske leker
I juli 1965 ble de første lekene arrangert i Brazzaville i Kongo. Ca 2.500 utøvere fra 30 land deltok. Egypt vant medaljefordelingen sammenlagt. 
I 1966 ble SCSA (Supreme Council of Sport in Africa) dannet i Bamako; denne står som ansvarlig organisasjon for alle panafrikanske leker. De andre lekene ble tildelt Mali i 1969, men et militærkupp gjorde at lekene måtte kanselleres. Lagos i Nigeria overtok som arrangør i 1971, og de ble endelig arrangert i 1973 etter biafrakrigen. 
I 1977 ble de tredje lekene planlagt å arrangeres i Algerie, men av tekniske årsaker ble de utsatt et år, og ble arrangert i 1978. Også senere leker ble utsatt; de fjerde lekene skulle arrangeres i Kenya i 1983, men ble først utsatt til 1985, og ble til slutt arrangert i Nairobi i 1987. 
Siden dette har de fulgt en fireårssyklus, på samme måte som de olympiske leker. 


== Vertsbyer ==


== Medaljeoversikt ==
Samlet medaljeoversikt etter lekene 2007:


== Se også ==
Asialekene
Panamerikanske leker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) African Games – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Medaljevinnere
Hans Johan Frederik Berg

Hans Johan Frederik Berg (født 24. desember 1813, død 25. september 1874) var en norsk maler.  Han arbeidet som portrettmaler og med akvareller, men i samtiden var han mest kjent som kopist. 
H.J.F. Berg var født på handelsstedet Kopardal på Løkta i nåværende Dønna kommune, der faren Anders Berg var handelsmann. Moren Susanne Meldal Berhof døde tidlig og faren giftet seg igjen med en datter av biskop Mathias Bonsak Krogh.  
I 1835 begynte han å utdanne seg til kunstner, først ved Den Kongelige Tegne- og Kunstskole i Christiania, senere ved kunstakademiet i København.  I 1838 vendte han tilbake til Christiania og etablerte seg som portrettmaler.  Blant personene han portretterte var Amalie Sofie Bekkevold, som var ektefellen til Henrik Wergeland, fiolinisten Ole Bull, godseier Isak Coldevin og ektefellen hans. Men etterhvert tok fotografiapparatet vekk grunnlaget for en levevei som portrettmaler, og han reiste utenlands for å utvikle seg som kunstner.
På 1850-tallet hadde Berg kopiert bilder av de store mestrene.  Han reiste omkring på kjente kunstmuseer og kopierte Rembrandt, Peter Paul Rubens m.fl. Kopiene ble stilt ut i Stockholm i 1857 og i Christiania i 1861. I 1863 kom han til London for å lære om akvarellmaling.  På 1870-tallet malte han en serie bilder som skildret samisk miljø.  


== Referanser ==


== Kilder ==
Falahat, Ann 2007: «Hans Johan Frederik Berg. Akvarellist, kopist og orientalist» (s. 9-49). I: Anne Aaserud og Knut Ljøgodt (red.): Fra Nesna til Nilen. Akvareller fra Hans Johan Frederik Bergs reiser. Tromsø: Nordnorsk Kunstmuseum. ISBN 978-82-91834-31-3
Falahat, Ann 2008: «Akvarellmaleren Hans Johan Frederik Berg (1813-1874). Fra Nesna til Nilen" (s. 11-15). I: Peter Christen Asbjørnsen: Erindringer fra Egypt 1849 - 1850. Med akvareller av Hans Johan Frederik Berg. Oslo: Juletræet 2008, Asbjørnsenselskapets årsskrift nr. 1. ISBN 978-82-997953-0-2
Laumann, Svein: «Akvarellmaleren fra Helgeland Hans Johan Fredrik Berg» i Årbok for Helgeland 1998/99 ISBN 82-7866-007-7
Ljøgodt, Knut 2007: «Katalog» (s. 50-88). I: Anne Aaserud og Knut Ljøgodt (red.): Fra Nesna til Nilen. Akvareller fra Hans Johan Frederik Bergs reiser. Tromsø: Nordnorsk Kunstmuseum. ISBN 978-82-91834-31-3
Akio Fukuda

Akio Fukuda (福田昭夫, født 17. april 1948) er en japansk politiker som representerer Det demokratiske partiet i Japan, og er medlem av Representantenes hus i Japans riksdag (nasjonale lovgivende forsamling). Han er født i Imaichi, Tochigi og utdannet ved Tohoku-universitetet. Han ble medlem av regjeringen i  Imaichi i 1971 og ble ordfører i byen i 1991, og tjenestegjorde i tre perioder som ordfører. Han ble valgt til  guvernør i Tochigi i 2000, men ble ikke  gjenvalgt  i 2004. I 2005 ble han valgt til Representantenes hus for første gang.


== Referanser ==


== Kilder ==
«政治家情報 〜福田 昭夫〜». www.senkyo.janjan.jp (japansk). Arkivert fra originalen 25. oktober 2007. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Akio Fukuda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons    japansk
Simeiz

‎Simeiz (ukrainsk: Сімеїз – Simejiz, russisk: Симеиз – Simeiz, krimtatarisk: Simeiz) er en by på Krim i Ukraina. Byen ligger ved Svartehavet, i sørhellingen av Krimfjellene, 18 kilometer vest for Jalta. Den viktigste næringsveien er turisme. I 2001 hadde byen 3501 innbyggere.


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Se også ==
Simeiz-observatoriet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Simeiz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Simeiz – Climbing/Topo (PL)
Imaichi

Imaichi (今市市;-shi) var en by i prefekturet Tochigi, Japan. Den 20. mars 2006 ble Imaichi slått sammen med  byen Nikkō. Rådhuset i Imaichi fungerer nå som Nikkōs rådhus.
I 2003 hadde byen en befolkning på 62 517 og tetthet på 256,72 personer per km². Det totale arealet var 243,52 km²{{}}. 
Byen ble grunnlagt 31. mars 1954.
Akio Fukuda ble ordfører i byen i 1991, og tjenestegjorde i tre perioder som ordfører.
Krimfjellene

Krimfjellene (russisk: Крымские Горы – Krymskije Gory, ukrainsk: Кримські Гори – Krymski Hory, krimtatarisk: Qırım dağları) er en fjellkjede som løper parallelt med sørøstkysten av Krim i Ukraina. Fjellene ligger mellom åtte og 13 km fra havet. I vest faller fjellene bratt mot Svartehavet, mens de i øst gradvis glir over i et steppe-landskap. Den høyeste toppen er Roman-Kosj med 1545 meter over havet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Crimean Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Krimfjellene Arkivert 22. februar 2020 hos Wayback Machine.
DS «Tromøsund»

DS «Tromøsund» var et norsk kystruteskip som tilhørte Arendals Dampskibsselskab.
30. august 1927 ble skipet bestilt av Arendals Dampskibsselskab i Arendal for bygging ved Nylands Verksted, Oslo (byggenr.291). Det ble levert 18. juni 1928, og ble benyttet som hurtigrutebåt Kristiansand-Oslo. Kom senere inn i kystruten Oslo-Bergen. Hun gikk i kystrutefart frem til 1943.


== Andre verdenskrig ==
15. mars 1942 hadde Kompani Linge-agenter med kaptein Odd Starheim i spissen lykkes å kapre kystruteskipet DS «Galtesund» som også tilhørte Arendals Dampskibsselskab. De førte dette til Skottland, hvor det ble satt inn i alliert krigstjeneste.
28. februar 1943 ble DS «Tromøsund» kapret av Kompani Linge medlemmer, også denne aksjonen var ledet av 25 år gamle kaptein Starheim. Grunnlaget for kapringen var en mislykket aksjon (Operasjon Carhampton) i Norge hvor Starheim og 41 mann ble satt i land av minesveiperen «Bodø» nær Flekkefjord. Gruppen besto av 30 mann fra Kompani Linge og elleve fra marinen, og hadde til hensikt å kapre tyske skip ved Abelsnes i nærheten av Flekkefjord, men det kom til trefninger med tyske styrker og gruppen måtte flykte oppover Setesdalen og ble liggende der utover vinteren. Man måtte finne en måte å komme seg tilbake til England og man bestemte seg for å dele gruppen i to. En dro til Egersund, stjal et skip og dro over Nordsjøen. Den andre (ledet av Starheim) skulle kapre et kystruteskip og ta dette over. Gruppen fra Kompani Linge gikk til aksjon mot «Tromøsund» under anløp i Rekefjord, mens skipet gikk i kystruten Oslo-Bergen. Men kapringen gikk ikke upåaktet hen og det kom til skuddveksling med tyske soldater ved kaien, slik at tyske myndigheter umiddelbart fikk vite om kapringsaksjonen. Etter at de passasjerene som ville hadde gått i land, satte «Tromøysund» kursen til havs i sterk nordvest kuling og tung sjø på vei mot Skottland.
Skipet var i kontakt med britiske fly fra Coastal Command 1. mars 1943. Senere på dagen ble hun bombet i senk av tyske fly. Alle ombord omkom, to passasjerer, 26 besetningsmedlemmer, ni norske Kompani Linge-medlemmer, og seks fra den norske marinen. Flyene skal også ha senket to livbåter, hver med åtte personer ombord. Da britiske krigsskip kom til stede, fant man bare vrakgods. Sjøkaptein Rasmus Jacobsen fra Arendal (kaptein på «Tromøsund»), og Starheim drev senere i land ved Tjörn i Bohuslän, Sverige, og en livbåt drev senere i land på Jyllands vestkyst i Danmark.

Omkomne fra Kaptein LingeKaptein Odd Starheim (Farsund)
Fenrik Hans Jacob Winge (Farsund)
Fenrik Rolf Johan Olsen (Grimstad)
Fenrik Frank Jørgen Marthinsen (Stokke)
Sersjant Peder Kristian Gangeskar (Oslo)
Korporal Harald Kristoffersen (Oslo)
Korporal Olav Nesje (Ålesund)
Mandor Andreas Barsten (Ålesund)
Edmund Bunch (Jeløy)


== Referanser ==


== Kilder ==
Artikkel om Arendals Dampskibsselskab av Dag Bakka jr. i «Skipet» 1.2000
Warsailors.com – DS Tromøsund (engelsk) Besøkt 31. august 2009
Birger Dannevig: Arendalsregionens krigshistorie. Arendalsregionen og dens handelsflåte 1939–1945, 1985, ISBN 8299131308


== Eksterne lenker ==
(no) «Tromøsund» – Krigsseilerregisteret
Brestir Sigmundsson

Brestir Sigmundsson (fornorsket: Breste Sigmundsson), født på Skúvoy, død 970 på Stóra Dímun var en vikinghøvding på Færøyene. Han omtales i Færøyingesagaen.
Han styrte over halvparten av øyriket sammen med broren Beinir Sigmundsson. De hadde sitt sete på sin gård på Skúvoy. Brestir var sønn av Sigmundur den eldre. Brestir hadde sønnen Sigmundur Brestisson sammen med Cæcilia. Brestir og Beinir ble drept av Svínoyar-Bjarni og den konkurrerende høvdingen Havgrímur da de oppholdt seg på gården på Stóra Dímun. Sigmundur, da syv år gammel, var vitne til drapet og søkte senere hevn for dette.


== Litteratur ==
Færøyingesagaen, Flatøybok, Saga bok, bd. 1 (2014), s 257
Soga om færøyingane, Aschehoug (1964)
John Birkenhead

John Birkenhead eller Berkenhead (24. mars 1616 – 4. desember 1679) var en engelsk politisk skribent og journalist som ble fengslet flere ganger i løpet av Det engelske samveldet (den republikanske regjeringen i 1649–1653) for hans påtrengende rojalisme.
Birkenhead ble utdannet ved Wittons gymnas i Northwich. Birkenhead begynte å produsere Englands første offisielle nyhetshefte Mercurius Aulicus i 1643. Den mest betydningsfulle skribenten var Peter Heylin mens Birkenhead selv skrev satire, sladder og flengende polemikker som det parlamentariske partiet fant vanskelig å tilbakevise.
Hans lojalitet til rojalistenes parti ble belønnet ved gjeninnføringen av monarkiet da han fikk presseprivlegium og ble felles redaktør sammen med Henry Muddiman av den nye offisielle nyhetsheftet Mercurius Publicus. Hans bidrag til journalistikken etter restaureringen var spinkel, og han konsentrerte seg mer om en politisk karriere og ble valgt inn i parlamentet for Wilton i Wiltshire i juni 1661. Han ble adlet det påfølgende året og var med på å grunnlegge Royal Society.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thomas, Peter W. (1969): Sir John Berkenhead, 1617-1679: A Royalist Career in Politics and Polemics. Oxford: Clarendon Press (OUP).
Militær straffelov (Danmark)

Militære straffelov er en lov som supplerer den danske straffeloven med regler som understøtter militærets disiplin og kommandoforhold. En ny militær straffelov trådte i kraft 1. januar 2006 etter et større kommisjonsarbeid. Ved denne endring mistet militære sjefer adgangen til å tildele (mindre) straffer; de kan nå kun tildele et disiplinarmiddel, mens militære straffer nå tilkjennes kun av auditører (Forsvarets Auditørkorps) og krigsretter.
De særlige militære krav og forbrytelser omfatter blant annet:

Lydighetsplikt (§ 11)
Mytteri (§ 12)
Respektstridig opptreden (§§ 13-14)
Vaktforseelse (§ 24)
Desertering (§ 25)
Pliktforsømmelse (§ 27)Pliktforsømmelsen kalles også «gummiparagrafen» fordi den ikke bestemmer hvilke plikter man kan forsømme seg mot.


== Se også ==
Militær retsplejelov
Straffeloven (Danmark)


== Eksterne lenker ==
Militær straffelov fra Retsinfo Pr. 2006.
Bekendtgørelse af lov om forsvarets personel
Den militære straffelov forklart på www.retssal.dk.
Jens Mouris

Jens Mouris (født 12. mars 1980) er en nederlandsk landevei- og banesyklist. Som landeveissyklist er han under kontrakt med Drapac Cycling.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jens Mouris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jens Mouris – Olympedia 
(en) Jens Mouris – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jens Mouris – ProCyclingStats 
(en) Jens Mouris – Cycling Archives 
(en) Jens Mouris – Cycling Quotient 
(en) Jens Mouris – CycleBase
Straffeloven (Danmark)

Straffeloven eller den borgerlige straffelov er en dansk lov som inneholder en alminnelig og en særlig del.
Den alminnelige del inneholder de alminnelige betingelser for straff (for eksempel regler om gjerningsmannens alder (§ 15), hans statsborgerskap og gjerningssted (§ 7), nødverge (§ 13), medvirkning til en forbrytelse (§ 23), forsøk på utførelse av en forbrytelse (§ 21) med videre). Den særlige del inneholder de tradisjonelle forbrytelsene, blant annet forbrytelser mot staten, den offentlige orden, liv og legeme, den personlige frihet, kjønnssedeligheten, vinningskriminalitet, narkotikakriminalitet med mer. Det er dog ikke alle straffbelagte lovovertredelser som finnes i straffeloven. Det følger direkte av straffelovens § 1: «Straf kan kun pålægges for et forhold, hvis strafbarhed er hjemlet ved lov, eller som ganske må ligestilles med et sådant.»
Et utall av andre lover inneholder også straffbelagte regler. Man kaller normalt overtredelser av sådanne regler for «særlovsovertredelser», fordi det er tale om overtredelse av en annen lov enn straffeloven.


== Eksterne lenker ==
Bekendtgørelse af straffeloven
Bekendtgørelse af lov om udgifterne i strafferetsplejen
Pliktforsømmelse

Pliktforsømmelse foreligger når man ikke etterkommer de plikter man har, typisk i et ansettelsesforhold. Pliktforsømmelse er lovlig avskjedigelsesgrunn, men avskjedigelsen skal da skje konsekvent fra arbeidsgiverens side. 
For at arbeidsgiver skal kunne påberope seg pliktforsømmelse som grunn for avskjed, skal der eksistere en felles forståelse av hva pliktene går ut på. Dette kan fremgå ved at arbeidstaker har opplæring/fagbrev, men også ved skriftlig arbeidsreglement og rutinebeskrivelser. For spesifikt arbeidsstedsrelaterte plikter, skal disse være gjort kjent for arbeidstaker.
I militære sammenhenger er det et særlig behov for disiplin, herunder at plikter etterkommes. Derfor gjør den militære straffelov pliktforsømmelse straffbart i § 27. Ettersom pliktene ikke spesifiseres nærmere, kalles bestemmelsen også for «gummiparagrafen».
Et relatert begrep er lydighetsnektelse.
Lydighetsnektelse

Lydighetsnektelse foreligger når man ikke etterkommer en lydighetsplikt, eller når man motsetter seg et lydighetskrav, altså nekter å gjøre som man blir instruert (beordret) til å gjøre. En lydighetsplikt kan foreligge i kraft av et ansettelses- eller kommandoforhold. Kommandoforhold med lydighetsplikt kjennes især fra militæret, men finnes også hos politiet – begge steder hvor en tilspisset situasjon vil kunne kreve disiplinert oppførsel. Ofte er det ikke hjemmel til å kreve en egentlig lydighetsplikt etterkommet, og det er i den situasjon at partene kan være uenige om retten til lydighetsnektelse.
Lydighetsplikten foreligger kun såfremt den givne ordre er både lovlig og tjenstlig. En ordre som innebærer overtredelse av en lov, behøver man således ikke overholde, men en beordring vil sammen med nødverge kunne lempe en etterfølgende straff. En ordre som åpenlyst ikke er tjenstlig – eksempelvis krav om at man skal klippe sjefens gressplen – skal heller ikke adlydes.
Hvis en undergiven får en ordre som den pågjeldende anser for å være ulovlig eller ikke tjenstlig, kan den pågjeldende – etter omstendighetene – gjøre innsigelse til den som har gitt ordren, klage til en overordnet eller om nødvendig nekte å adlyde ordren. Da manglende lovlighet kan være et fortolkningsspørsmål, er hovedregelen at en ordre som etter innsigelse gjentas, skal adlydes.
Lydighetsnektelse vil kunne ha ansettelsesrettslige konsekvenser og i militæret også utløse straff etter militær straffelovs § 11, som behandles av en militær auditør. Planlegger flere soldater eller sivile besetningsmedlemmer sammen lydighetsnektelse, foreligger det mytteri.
Et relatert begrep er pliktforsømmelse.


== Se også ==
Sivil ulydighet
Lene Aarnes Westerhaug

Lene Aarnes Westerhaug (født 28. oktober 1968) er en forfatter, matskribent Hun er utdannet bibliotekar med bachelor i bibliotek- og informasjonsvitenskap og har vin- og brennevinsutdannelse fra Wine & Spirit Education Trust, London med Intermediate Cretificate, Advanced Certificate og Diploma. Hun har jobbet mange år med nettmagasin i ABC Startsiden og som journalist i ABC Nyheter, og tidligere vært frilans mat- og vinjournalist og levert mat- og drikkeartikler og faste vinspalter i en rekke aviser og magasiner, blant dem ukebladet KK, Det gode liv, Maison Mat & Vin, Nord, Det Gode liv og Dagsavisen (pr 2013)
Westerhaug har i tillegg sittet i flere internationale vinfaglige juryer og blant annet vært jurymedlem for den østerrikske vinboken «Österreichs beste Rotweine». Westerhaugs er forfatter av bøkene «Akevitt - Livets vann» (2010). og Mat fra våre kjøkken (2011). Westerhaug er en av ti bidragsytere til boken Matmisjonen (2012)


== Referanser ==
Fyrstinnen av Asturias’ pris for litteratur

Fyrstinnen av Asturias' pris for litteratur (spansk: Premio Princesa de Asturias de las Letras) er en pris, som siden 1981 årlig tildeles for innsats innen skjønnlitteratur. Den er en del av en Fyrstinnen av Asturias-prisene. De deles ut årlig i Oviedo.
Prisen ble etablert i 1981 av Fundación Princesa de Asturias og har navn etter tittelen til Spanias kronprinsesse. Den var først kjent som Fyrsten av Asturias-prisen, men etter at Felipe i 2014 ble konge og datteren Leonor ble kronprinsesse med tittelen fyrstinne av Asturias, skiftet navnet til Fyrstinnen av Asturias-prisen. Stiftelsen endret samtidig navn til Fundación Princesa de Asturias.Prisen består av en skulptur laget av kunstneren Joan Miró og et pengebeløp på 50 000 euro.


== Mottagere av Fyrstinnen av Asturias' pris for litteratur ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oversikt over mottagere, fra Fundación Príncipe de Asturias
Flyktningkonvensjonen

Flyktningkonvensjonen, også kalt FNs konvensjon om flyktningers stilling, er en konvensjon som ble utarbeidet av De forente nasjoner (FN) i kjølvannet av annen verdenskrig for å sikre at alle flyktninger får de universelle menneskerettigheter som FN formulerte i 1948 (Menneskerettighetserklæringen).Konvensjonen ble vedtatt av FNs generalforsamling 28. juli 1951 og trådte i kraft 22. april 1954, etter at 35 stater hadde ratifisert den.
Flyktningkonvensjonen definerer i artikkel 1 a hvem som regnes som flyktning og gir alle flyktninger rett til å søke beskyttelse mot forfølgelse. 
Den enkelte stat å bestemmer hvem som omfattes av vilkårene, men dette tolkes ulikt av de enkelte statene.Non refoulement-prinsippet i artikkel 33 er mest sentral i beskyttelsen og er forbudet mot å returnere flyktninger til hjemlandet eller til et annet utrygt område.
Flyktningkonvensjonen gir også noen viktige rettigheter for flyktninger som rett til arbeid, utdanning, rett til å organisere seg og tilgang til landets domstoler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
FNs høykommissær for flyktninger
Hele konvensjonen Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.
Bredde-først-søk

Bredde-først-søk (BFS) er en søkealgoritme for grafer som fra en node søker nivå for nivå nedover i en trestruktur.


== Virkemåte ==

Algoritmen går systematisk gjennom grafen ved å undersøke om noden som kontrolleres har barn. Dersom dette er tilfellet, blir de lagt til i en kø (noden markeres i blått på illustrasjonen). Deretter hentes en og en node ut av køen og sammenlignes med det som søkes etter. Så lenge ikke riktig node er funnet, legges nodens eventuelle barn til i køen, og algoritmen henter ut neste objekt. På denne måten blir alle søskennodene (nodene på samme nivå) søkt gjennom før traverseringen fortsetter ned på neste nivå.


== Algoritme ==
Legg rotnoden til i køen
Hent en node ut av køen og undersøk den
Hvis noden stemmer overens med ønsket resultat, avslutt algoritmen og returner resultatet
Hvis ikke, legg nodens barn til i køen
Hvis køen er tom, er alle nodene i grafen undersøkt og søket må avsluttes uten resultat
Gjenta fra steg 2NB: Å bruke en stabel i stedet for en kø, gjør søkealgoritmen til et dybde-først-søk (DFS).
BFS

BFS kan vise til:

Søkealgoritmen bredde-først-søk
Bevegelsen for Sosialisme
Bureau of the Fiscal Service
IATA-flyplasskoden til Belfast lufthavn
Bergen forskningsstiftelse
Domhuset i København

Domhuset i København står på Nytorv i København. Det ble bygget i årene 1803 til 1816 med C.F. Hansen som arkitekt, og innviet i juli 1815. Det ble opprinnelig reist som et kombinert rådhus og tinghus og erstattet det gamle rådhuset som brant i 1795. Slik fungerte det inntil det nåværende rådhuset på Rådhuspladsen ble tatt i bruk i 1903, hvor Københavns Byret har holdt til i huset. 
Bygningen ble oppført i nyklassisisme med seks joniske søyler i inngangspartiet. På siden av huset er det bygget en portal over Slutterigade til arresthuset, som ble oppført samtidig med domhuset, også det av C.F. Hansen. Domhuset er tegnet etter inspirasjon fra Andrea Palladios villaer i Vicenza.
Domhuset er fredet.


== Referanser ==
Roskilde Ting- og Arresthus

Roskilde Ting- og Arresthus er et bygningskompleks i Roskilde fra 1878, som huser et arresthus og tinghus for grunnlovsforhør.


== Historie ==
Fra starten fungerte bygningen som ting- og arresthus, samt dommerkontor for Voldborg, Tune og Ramsø herreder, samt Roskilde Stad.
I 1954 ble dommerkontoret flyttet til den bygningen i Kornerups Vænge som frem til 2007 huset politistasjonen. Ved oppdelingen i 1963 av rettskretsen til en byrettskrets og en herredsrettskrets, fikk byretten innrettet kontorer i en eksisterende kontorbygning i Støden. I 1976 flyttet man til de nåværende lokalene på Helligkorsvej, men valgte å bibeholde bruken av det gamle ting- og arresthuset til grunnlovsforhør og arresthus.
I dag anvendes bygningen fortsatt som både domstol og arrest, for rettens vedkommende dog primært til gjennomførelse av grunnlovsforhør. Arresthuset har plass til 25 innsatte og hører dermed til de mellomstore arresthusene i Kriminalforsorgen.


== Eksterne lenker ==
Arresthuset i Roskilde
Retten i Roskilde Arkivert 4. mars 2007 hos Wayback Machine.