jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Torpedokrysser

Torpedokrysseren, også betegnet som torpedokanonbåt, var en skipstype basert på den ubeskyttede krysseren fra midten av 1880-tallet, med en hastighet på omkring 20 knop, og beregnet på oppklaringsoppdrag og aktiv bekjempelse av de nye torpedobåtene.
Torpedokrysseren hadde tungt artilleri i forhold til størrelsen, med et deplasement på mellom 500 og 1000 tonn, og var vanligvis 55 og 80 meter i lengde. De større torpedokrysserne i Tyskland og Frankrike på mellom 1100 og 1700 tonn i deplasement ble kalt «aviso», forgjengeren for den lette krysseren. Klassifiseringen mellom de mindre og de større torpedokryssere basert på deplasement er ikke tydelige. De tyske avisoerne var ansett som havgående krigsfartøyer med kapasitet for angrep med torpedoer fremfor som spesialiserte fartøyer mot de mindre torpedobåtene.
Torpedokrysseren var egentlig et mislykket konsept, med utilstrekkelig fremdriftsmaskineri og dårlige sjøegenskaper, som skulle foreta angrep med torpedoer mot fiendtlige skip tross deres størrelse. Ved århundreskiftet var denne skipstypen erstattet av de nyere jagere, som til og begynne med ble betegnet som torpedo boat destroyers. Den største fordelen var et mer pålitelig fremdriftsmaskineri. Problemet med forgjengeren skyldtes maskineriet som ikke tålte press for å komme opp i stor hastighet.
Konseptet var mislykket fordi skipstypen egentlig var en kryssertype med utilstrekkelig hastighet for å innhente og ødelegge fiendtlige torpedobåter som allerede ca. 1890 hadde en fart på 23-25 knop. Betegnelsen ubeskyttede krysser er noe malplassert ettersom torpedokrysseren hadde et tynt panserdekk som den armerte krysseren, men er så tynt at den hadde vært ansett for å være ineffektivt.
Den svenske torpedokrysseren HMS «Örnen» levert som kommandoskip for flotiljer av torpedobåtene i den svenske orlogsflåten, hadde et panserdekk på bare 19 mm tykkelse. Som de andre torpedokryssere hadde den også tung bestykning i forhold til deplasementet på bare 800 tonn, 2 stk 12 cm kanoner med panserskjold og 4 stk 57 mm hurtigladende kanoner samt et undervannstorpedorør i forstevnen.
Verdenshistoriens første senkning av et stort krigsskip med den selvdrevne torpedoen skjedde den 22. april 1891 under den chilenske borgerkrigen, under et angrep av torpedokrysseren «Almirante Lynch» mot sentralbatteriskipet «Blanco Encalada». Totalt ble fem eller seks torpedoer sendt under angrepet ved Caldera, bare én traff slagskipet, som sank på mindre enn ti minutter. Som en torpedokrysser på 713 tonn i deplasement hadde «Almirante Lynch» fem torpedotuber for et direkte angrep.


== Se også ==
Krysser
Torpedobåt
Jager


== Eksterne lenker ==
Torpedo Cruiser
Pretzel Logic

Pretzel Logic er det tredje albumet fra det amerikanske jazz/rock-bandet Steely Dan, utgitt i mars 1974. Albumets åpningslåt, «Rikki Don't Lose That Number» ble bandets største hit, og albumet solgte også godt.
Steely Dan ble på dette tidspunktet fremdeles ansett som et band, men dette er det siste albumet der andre enn Donald Fagen og Walter Becker nevnes som medlemmer. På senere album dukker flere av medlemmene opp, men kreditert som studiomusikere. 


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Walter Becker og Donald Fagen, unntatt der hvor annet er notert.

«Rikki Don't Lose That Number» – 4:30
«Night by Night» – 3:36
«Any Major Dude Will Tell You» – 3:05
«Barrytown» – 3:17
«East St. Louis Toodle-Oo» (Duke Ellington, Bubber Miley) – 2:45
«Parker's Band» – 2:36
«Through with Buzz» – 1:30
«Pretzel Logic» – 4:28
«With a Gun» – 2:15
«Charlie Freak» – 2:41
«Monkey in Your Soul» – 2:31


== Personell ==
Steely Dan

Donald Fagen – keyboard, vokal
Michael Omartian – keyboard
David Paich – keyboard
Walter Becker – bass, gitar, vokal
Timothy B. Schmit – bass, vokal
Wilton Felder – bass
Chuck Rainey – bass
Denny Dias – gitar
Jeff Baxter – gitar
Ben Benay – gitar
Dean Parks – gitar
Plas Johnson – saksofon
Jerome Richardson – saksofon
Ernie Watts – saksofon
Lew McCreary – horn
Ollie Mitchell – trompet
Jim Hodder – trommer
Jim Gordon – trommer
Jeff Porcaro – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Pretzel Logic på Discogs 
(en) Pretzel Logic på MusicBrainz 
(en) Pretzel Logic på Spotify 
(en) Pretzel Logic på AllMusic 
Tekstene til Pretzel Logic
Joel Vances anmeldelse av Pretzel Logic
Pretzel Logic på SteelyDanTribute.com
Angelo Zottoli

Angelo Zottoli (født 21. juni 1826 i Acerno i Italia, død 9. november 1902 i Shanghai i Kina) var en italiensk katolsk prest tilhørende jesuittordenen. Han var misjonær i Kina og sinolog.


== Liv og virke ==
Pater Zottoli ble medlem av jesuittordenen i 1843 og kom til Kina i 1848. Han ble en av de første europeiske jesuitter som fullførte universitets- og seminariestudier sammen med kinesiske studenter i Xujiahui, den katolske bydelen i Shanghai der jesuittene bygde opp en katedral en rekke institusjoner. Fra 1853 var p. Zottoli lærer og rektor ved St. Ignatius-kollegiet, som var opprettet som internatskole i 1849 for å utdanne kinesiske ledere for menighetene. 

Han medvirket til å styrke jesuittenes store bibliotek i Shanghai, Bibliotheca Zikawei, som en stor ressurs innen sinologien, sammen med sin medbror pater Henri Havret. 
Han skrev det fembinds verket Cursus litteræ sinicæ (1879–1882), primært beregnet på tilkommende misjonærer fra Vesten, og etterlot seg etter 30 års arbeid en nesten fullstendig bearbeidelse av Kangxiordboken. Han skrev også en rekke teologiske verker på kinesisk. 


== Verker ==
Cursus litteraturae sinicae neo-missionariis accommodatus, Shanghai, 1879-1882


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dissertae sententiae, Shanghai. 1879 Arkivert 15. mars 2009 hos Wayback Machine. Nettsted besøkt 27. mars 2009
Gail King: The Xujiahui (Zikawei) Library of Shanghai PDF av artikkel fra Libraries & Culture, Vol. 32, No. 4, Fall 1997. (Nettsted besøkt 27. mars 2009)
Henri Havret

Henri Havret (født 1848, død 1902) var en fransk katolsk prest og Kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han virket i Shanghai og områdene rundt som sjelesorger, lærer og sinolog.
Havret trådte inn i jesuittordenen i 1872 og ankom Kina sent 1874. Etter fullførte teologiske studier i Xujiahui i Shanghai ble han presteviet. 
Fra 1874 til 1876 hadde han ansvar for Bibliotheca Zikawei samtidig som han underviste i filosofi og teologi på jesuittskoler i bydelen Xujiahui. Han var, likesom p. Angelo Zottoli, viktig for etableringen av biblioteket som en sentral sinologisk ressurs. 
Etter en rekke år som misjonær i den nedre Yangtzeregionen ble han direktør for jesuittenes seminar i Xujiahui fra 1894 til 1898. 
Pater Havret startet den sinologiske publikasjonsserien Variétés sinologiques.
Han er kjent for sin studie av den nestorianske stele som ble funnet nær Xi'an i det sentrale Kina ca.  1625, La Stèle chrétienne de Si-gnan-fou, (3 bind, Shanghai: Mission Catholique, 1897).


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gail King: The Xujiahui (Zikawei) Library of Shanghai PDF av artikkel fra Libraries & Culture, Vol. 32, No. 4, Fall 1997. (Nettsted besøkt 27. mars 2009)
Dataintegrasjon

Dataintegrasjon er, om ikke et helt nytt begrep innen IT, så iallfall noe som de senere årene har fått stadig mer aktualitet. Behovet for effektiv integrering av data fra flere kilder har blitt meget tydelig etter klient-tjener bølgen, som hadde sin topp på begynnelsen av 1990-tallet. De stadig nye applikasjonstypene som f.eks kunderelasjonshåndtering, ressursplanleggingssystem, faktura, regnskap, ... kom i tillegg til de tradisjonelle, gjerne stormaskinbaserte, sentraliserte systemene med alt på ett sted.
I etterkant av klient-tjener bølgen kom datavarehusbølgen, hvor en viktig motivasjon var å samle all distribuert informasjon på et sted. Da fokus her hovedsakelig var rapporteringsløsninger (eller BI-løsninger), kom andre operasjonelle behov i bakgrunnen. Datavarehuset løste ikke problemer med inkonsistens i overlappende data i forskjellige operasjonelle systemer. Derfor har nye varianter dukket opp. Grunndataforvaltning er en av de mange trebokstavsforkortelsene som har dukket opp. 
Det foregår en stadig evolusjon på dette området, og nye fagfelter, begreper dukker opp. For eksempel Golden Copy, som er sterkt beslektet med grunndataforvaltning. Felles for alle disse områdene er at de kommer inn under begrepet dataintegrasjon. Andre fagfelter som er sterkt knyttet til dataintegrasjon er metadata management, datakvalitet, dataprofilering, data governance. 
Det er også en rivende utvikling på verktøysiden. I forbindelse med Datavarehusbølgen dukket det opp såkalte ETL-verktøy (Extract Transform Load) for å migrere data fra kilder til datavarehuset. 
Disse var sterkt batch-orienterte og avhengige av å kjøre om natten for ikke å forstyrre operasjonell bruk. Senere har disse utviklet seg videre til mer generelle systemer for dataintegrasjon og samspill mellom systemer. 2 generasjon med dataintegrasjonsverktøy har tatt opp i seg teknologi for sanntidsintegrasjon, tjenesteorientert grensesnitt, datakvalitet, metadata o.l.
Liv Hilde Klokk

Liv Hilde Klokk (født 16. september 1984) er en norsk fiolinist fra Ålesund.
Hun er utdannet ved Barratt Due musikkinstitutt under Geir Inge Lotsberg og Stephan Barratt-Due. Derpå gikk hun ved Hochschule für Musik Hannes Eisler under Ulf Wallin i Berlin og ved Edsberg Musikinstitut i Stockholm.Hun har spilt med Ålesund Symfoniorkester, Ensemble Diaspora og overtok etter Per Kristian Skalstad i kammerensemblet Oslo Strykekvartett (2007–). Hennes instrument var en Balestrieri (1759) eid av DnB NOR, inntil hun selv kjøpte en bratsjlignende Giovanni Grancino (1705) med penger fra Sparebanken Møres Gnistpris som hun vant i 2008.


== Priser og utmerkelser ==
3. pris i Prinsesse Astrids musikkpris 2008
Fartein Valen-prisens stipend 2008 på 100 000 kroner


== Referanser ==
Julius Tafel

Julius Tafel (født 2. juni 1862, død 2. september 1918) var en sveitsisk kjemiker.  


== Arbeid ==
Han arbeidet først med Hermann Emil Fischer innen organisk kjemi, men endret felt til elektrokjemi etter hans arbeid med Wilhelm Ostwald. Han er mest kjent for oppdagelsen av Tafel reaksjonen og Tafel ligningen.  


== Liv ==
Tafel begikk selvmord i München i 1918. 


== Litteratur ==
Julius Tafel, Hans Hahl (1907). «Vollständige Reduktion des Benzylacetessigesters». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft. 40 (3): 3312–3318. doi:10.1002/cber.190704003102. 
Bruno Emmert (1918). «Julius Tafel». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft. 51: 1686–1687. doi:10.1002/cber.19180510254. 
K. Müller (1969). «Julius Tafel». J. Res. Inst. Catalysis, Hokkaido Univ. 17: 54–75. 
Julius Tafel (1905). «Julius Tafel». Z. Phys. Chem. 50: 668, 676, 689. 
G.T. Burstein (2005). «A Century of Tafel’s Equation: 1905–2005 A Commemorative Issue of Corrosion Science». Corrosion Science. 47 (12): 2858–2870. doi:10.1016/j.corsci.2005.07.002. 


== Eksterne lenker ==
«Julius Tafel». Det_hebraiske_universitetet_i_Jerusalem. Arkivert fra originalen 5. desember 2007.
Hogsnes oppvekstsenter

Hogsnes oppvekstsenter består av Hogsnes skole og Hogsnes barnehage, og befinner seg imellom Bjelland og Hogsnesåsen ved Vear utenfor Tønsberg i Vestfold og Telemark fylke. Barnehagen ble åpnet i 1987, Skolen ble åpnet i 1989, og de ble slått sammen 1. august 2006.


== Barnehagen ==
Hogsnes barnehage åpnet i 1987, og ligger som nærmeste nabo til tidligere Hogsnes skole. Barnehagen jobber etter inspirasjon fra Reggio Emilia, og sentrale arbeidsmetoder er pedagogisk dokumentasjon og utforskende kommunikasjon. Barnehagen har en åpen struktur og har funksjonsrom.
Barnehagens åpningstid er kl 07.15 – 16.30. Den er stengt for sommerferie i ukene 28- 29- 30.


=== Avdelinger og gruppesammensetninger ===
Hogsnes barnehage er en treavdelings-barnehage med 45 plasser for barn i alderen 0 – 6 år.
Barnehagen er partnerbarnehage tilknyttet Høgskolen i Vestfold, og tar i mot lærlinger til Barne- og ungdomsarbeiderfaget.


== Skolen ==
Skolen ble bestemt nedlagt i 2012, etter et omstridt vedtak i Tønsberg bystyre. 21 av 39 representanter stemte for nedlegging. Elevene ble overført til Sem skole.

Bygningsmassen står igjen, og består av 4 bygninger, hvor den største inneholder en gymnastikksal, skolekjøkken, skolefritidsordning (SFO) og sløydsal. Gymnastikksal og SFO-base fungerer også som nærmiljøets grendehus med flere aktiviteter på fritiden. Gymnastikksalen har én scene.
Elevene ved Hogsnes skole disponerte store uteområder med lekeapparater, ballbinge, fotball- og håndballbane. Byggene har skogen som sin nærmeste nabo, og mange av aktivitetene ved skolen foregikk nettopp i naturen.
Skolen hadde i løpet av årene fått en del tradisjoner, som samlinger hver fjerde uke, 17. mai-arrangement, julegrantenning med mer.
Elevene på Hogsnes skole kom hovedsakelig fra Bjelland og Hogsnes samt Smørberg som ligger i skolens nærmiljø. Etter 7. klasse gikk elevene videre til ungdomstrinnet på Sem skole.

I 2021 skal bystyret behandle et forslag om å rehabilitere skolen til bruk for Hogsnes barnehage. Dette har blitt fremmet blant annet som følge av økende innflytting, spesielt da de nye boligområdene Firingen og Bekkeløkka.
Benjamin Brueyre

Benjamin Brueyre (kinesisk navn: 與艾方濟, født 20. mai 1808, død 24. februar 1880 i Xianxian i Zhili i Kina) var fransk katolsk prest og Kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 
Han kom til Shanghai i 1842, tett etter de to første jesuitter kom til landet etter at ordenen var blitt gjenopprettet av paven. Den apostoliske vikar for Kiangnan, biskop de Besi, gav pater Brueyre i oppdrag å etablere et presteseminar i Shanghai, og det ble åpnet den 2. februar 1843, med 23 studenter. I 1853 ble det nyetablert i bedre lokaliteter i Song-kia-tu.
Han virket senere i Shandong og i Zhili, der han døde i byen Xianxian.


== Litteratur ==
Joseph Burnichon, SJ: Histoire d'un siècle, tome III, Paris, 1919, p. 290
Bernadette Truchet: Construction de l'identité de l'autre. Un exemple en Chine au XIXe siècle, in « Identités autochtones et missions chrétiennes  », Paris, Karthala, 2006
Bernadette Truchet: Un début d'inculturation en Chine au dix-neuvième siècle: le père Gonnet en Chine (1815-1895), Mémoire spiritaine, N°23, 1er semestre 2006


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Golden copy

Golden copy eller golden record (direkte oversatt: "gylden kopi") er en betegnelse, innen IT på den gyldige versjonen av et dataelement. Det vil si en databaserad, datafelt, tabell, eller hvilken enhet man bruker.
Uttrykket er mye brukt sammen med datakvalitet, grunndataforvaltning, og linende. Det har også oppstått egne Golden Copy-løsninger for å vedlikeholde golden copies.


== Grunndata ==
Innen grunndataforvaltning refererer den gyldne kopien til grunndataene (master-versjonen) av sikkerhets- eller referansedata som fungerer som én autorativ kilde for "sannheten" ovenfor alle applikasjonene.i et IT-landskap.


== Referanser ==
Geir Inge Lotsberg

Geir Inge Lotsberg (født 24. august 1969) er en norsk fiolinist fra Elverum.
Geir Inge Lotsberg studerte hos Leif Jørgensen 1979-1987 i Oslo og Sandor Vègh i Salzburg. Han spilte med Camerata Academica i Salzburg, der han og Are Sandbakken var solister i  Wien Konzerthaus i 1989. Lotsberg har også hatt studieopphold hos Ana Chumachenco i München og Camilla Wicks i Houston. Han var medlem i Det Norske Kammerorkester 1986-1992. Hans debut i Oslo fant sted i 1996 med fire verk av Carl Nielsen. Han har vært medlem av Oslo Strykekvartett siden 1991, og han var konsertmester for Den Norske Operas orkester 1996–2003. I dag underviser Geir Inge Lotsberg ved Barratt Due musikkinstitutt i Oslo. Han fungerte som gjestende musikalsk leder for Trondheimsolistene fra 2005 og overtok som kunstnerisk leder etter Øyvind Gimse i 2017.Sammen med Einar Steen-Nøkleberg laget Geir Inge Lotsberg en konsertserie med fiolinsonatene av Mozart i 1995, fremført i Oslo og London. 
Geir Inge Lotsberg spiller på en guarnerius (1703) stilt til rådighet av Dextra Musica AS. 
Med organist Kåre Nordstoga driver han plateseskapet Afontibus og labelen Fabra.


== Plateutgivelser ==
Solo violin (Afontibus, 2008).  Musikk av Hans Werner Henze, Aulis Sallinen, Klaus Sandvik, Isang Yun, Synne Skouen og Torkell Sigurbjørnsson. Opptak fra Sofienberg kirke i Oslo.
Solo violin (Afontibus, 2005).  Musikk av Magnar Åm, Synne Skouen og Nicolay Apollyon.
Carl Nielsen: Works for solo Violin and Violin and Piano (Afontibus, 2001).  Med Håvard Gimse på klaver.
Johann Sebasian Bach Sonatas BWV 1014-1019. Med Kåre Nordstoga, orgel (Afontibus, 1997).
Edvard Grieg: Sonatas for violin and piano (Pro Musica, 1996).  Med Einar Steen-Nøkleberg ved flygelet i opptak fra Eidsvoll kirke.
Knut Nystedt: Concerto sacra (Hemera, 1996).  Med organist Tore Erik Mohn i opptak fra Vålerenga kirke.
Sigwart: Violin sonatas (Parzifal, 1984).  Med Einar Steen-Nøkleberg.
Divertimenti (2L, 2008). TrondheimSolistene
In folks tone (2L, 2010). TrondheimSolistene
Souvenir (2L, 2012). TrondheimSolistene


== Premier ==
1. pris i Ungdommens fiolinmesterkonkurranse 1984
1. pris i Ungdomssymfonikernes solistkonkurranse
Sparre Olsenprisen


== Referanser ==
Heinrich Kurz

Heinrich Kurz (født 1805 i Paris i Frankrike, død 1873) var en tysk litteraturhistoriker.
Han studerte teologi og orientalske språk i München og Paris, og gjorde seg ved flere arbeider kjent som en lovende sinolog. Blant annet førte det til at han ble medredaktør for Journal asiatique. 
I 1830 vendte han tilbake til München, og utgav der den opposisjonelle avisen Die Zeit (1832). Men allerede etter to måneder ble han stilt for retten og dømt til to års fengsel. Dette endret hans karriere fullstendig.
Etter løslatelsen fikk han lærerjobb i tysk språk og litteratur i Sveits. Hans forskning svingte nå inn mot slike emner. Han utgav blant annet Geschichte der deutschen Literatur (3 bind, 1851-59, mange senere opplag), Leitfaden der deutschen Litteratur (1860), Handbuch der poetischen Nationalliteratur der Deutschen (3 bind, 1840-1842), Handbuch der deutschen Prosa (3 bind, 1845-1853), Die deutsche Literatur im Elsass (1874) og meget annet.
Hans Grieder

Hans Grieder (født 12. november 1901, død 1973) var en sveitsisk turner.
Han var med i to OL for Sveits. Hans første OL var i 1924, der han fikk bronsemedalje i lagkampen. Italia vant denne konkurransen, foran Frankrike. Han vant ingen individuelle medaljer, og fikk 12.-plass i skranke og 15.-plass i bøylehest som beste resultater. Sammenlagt kom han på 22.-plass.
Neste OL, i 1928 i Amsterdam, vant Sveits gull i lagkonkurransen, foran Tsjekkoslovakia. Denne gangen fikk han 7.-plass i svingstang som beste resultat, og han kom på 18.-plass i den individuelle mangekampen. Sveits fikk også de to første plassene i mangekampen; Georges Miez tok gull, og Hermann Hänggi sølv.
I VM-sammenheng har han ett gull; i lagkonkurransen under VM i Budapest i 1934.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Grieder – Olympedia 
(en) Hans Grieder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Speideraksjonen

Speideraksjonen er en årlig innsamlingsaksjon og er et samarbeid mellom Norges speiderforbund og Flyktninghjelpen.
Over 10 000 speidere i mer enn 200 lokale speidergrupper over hele Norge deltar i aksjonen som pågår en uke i april.
De innsamlede midlene går hvert år til Flyktninghjelpens nødhjelpsarbeid og et spesifikt prosjekt.Siden oppstarten i 2004 har aksjonen bidratt med over syv millioner kroner, som blant annet har gått til prosjekter rettet mot barn i Øst-Timor, Sri Lanka og Nord-Uganda.
I 2006 satt Speideraksjonen fokus på barn og unge i flyktningleirer i Nord-Uganda. Resultatet ble 957.936 kroner.
I 2007 var fokuset rettet mot Sri Lanka, et land som har vært herjet av en borgerkrig i over 20 år. Resultatet ble 1,1 millioner kroner.
I 2008 var igjen Sri Lanka målet til aksjonen. Resultatet ble da 1.150.000 kroner.
I 2009 ble det samlet inn penger for å kunne gi utdannelse til ungdom i Øst-Timor. Da ble det samlet inn 985.000 kroner.
Også i 2010 var Øst-Timor målet for aksjonen. Da ble det samlet inn hele 1.123.000 kroner.
I 2011 skal det samles inn penger til barn og ungdom i Liberia. 


== Eksterne lenker ==
Speideraksjonens nettside
Storøya grendesenter

Storøya grendesenter er en lærings- og fritidsarena for barn, unge, voksne og eldre på Storøya på Fornebu med adresse Forneburingen 300, omfattende Storøya barneskole, familiesenter med helsestasjon, grendebibliotek, flerbrukshall og idrettsanlegg.
I likhet med Hundsund grendesenter som ligger en kilometer lengre sør, er Storøya et miljøprofilert lokalmiljøsenter. Hensikten er å benytte miljøvennlige løsinger og teknologier, og samtidig gjøre dem til en del av læringsarenaen for elevene i senteret. Barneskolen vil ha plass til 588 elever, mens barnehagen er ment å huse omkring 120 barn. Grendesenteret vil også huse et familiesenter og helsestasjon med svangerskapsomsorg, samt tjenester som barnevern og pedagogisk psykologisk tjeneste (PPT). 
Barnehagen bygges som passivhus, mens den resterende bygningsmassen bygges i forhold til prinsippene om lavenergiforbruk.
Lysaker skole flyttet midlertidig inn i Storøya grendesenter i 2010, etter at en brann ødela Lysaker skoles opprinnelige lokaler. Da Oksenøya skole ble etablert i 2019 holdt den de første tre årene til i paviljong i skolegården på Storøya skole, fram til Øksenøya flyttet inn i eget, nytt skolebygg i 2022.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(no) Bærum kommunes tjenestebeskrivelse
Centroplacaceae

Centroplacaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen Rosidae. Denne gruppen har 2 slekter – Centroplacus & Bhesa
Centroplacus glaucinus er den eneste arten i denne slekta. Denne arten finnes i Vest-Afrika, ved utløpet av elven Kongo. Tidligere ble slekta ført til familien Pandaceae. De nærmeste slektningene finner vi idag i familien Ctenolophonaceae.


== Eksterne lenker ==
(en) Centroplacaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Centroplacaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Centroplacaceae hos Artsdatabanken 
(en) Centroplacaceae hos Fossilworks 
(en) Centroplacaceae hos ITIS 
(en) Centroplacaceae hos NCBI 
(en) Centroplacaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Centroplacaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Centroplacaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Centroplacaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Familien Centroplacaceae hos: AP-websiden.