jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Göteborgs jubileumsutstilling i 1923

Jubileumsutställningen i Göteborg ble innviet den 8. mai 1923 av Kong Gustaf V. Utstillingen ble arrangert for å feire byens 300-årsjubileum som inntraff 1921 men utstillingen ble forskjøvet til 1923. Utstillingen var planlagt å stenge den 30. september, men ble forlenget til 30. oktober og var da besøkt av 4,2 millioner personer.
Det var en stor utstilling som omfattet store deler av Göteborg og flertallet av dagens mer velkjente bygninger og institusjoner ble grunnlagt som eksempelvis Göteborgs konstmuseum, Göteborgs botaniska trädgård og Liseberg.


== Referanser ==


== Kilder ==
Teknikens tempel; Modernitet och industriarv på Göteborgsutställningen 1923 – Anders Houltz, Gidlunds Förlag, ISBN 91-7844-625-2
Göteborgsutställningen 1923 – Hågkomster och framtidsspår, Warne Förlag, 2006, ISBN 978-91-85597-02-4
«Brakförlust» på www.vartgoteborg.se


== Eksterne lenker ==
Göteborgs stadsmuseum - Fotografier fra Jubileumsutställningen
Göteborgs stadsmuseum - Fotografier fra Jubileumsutställningen
Ernst Josephson

Ernst Josephson (født 16. april 1851 i Stockholm, død 22. november 1906 samme sted) var en svensk maler og dikter. 
I 16-årsalderen begynte han på Konstakademien, der han studerte fra 1869 til 1876. Deretter fulgte studier i blant annet Paris og Nederland. Allerede som tjueåring avla han et berømt uttalelse: 

Jeg skal bli Sveriges Rembrandt eller dø.


== Medgang og motgang ==
Josephson oppnådde stor suksess som kunstner. I 1876 ble han tildelt en kongelig medalje for maleriet Sten Sture den äldre befrir dronning Kristina av Danmark fra Vadstena klosterfängelse.
Privat gikk det ikke like bra, han ble offer for en rekke personlige tragedier. Allerede i unge år ble han smittet av syfilis. Kjærlighetslivet ble ulykkelig, og kanskje verst av alt: hans mesterverk Strömkarlen (som han malte i flere versjoner på 1880-tallet) ble refusert av Nationalmuseum. Maleriet ble kjøpt av en forarget prins Eugen, malerprinsen, som ikke bare selv var kunstner, men også hjalp mange samtidige kunstnere økonomisk ved å kjøpe inn deres verk til sitt hjem på Waldemarsudde. Prinsen lot Strömkarlen (1884) få en fast plassering, og maleriet har siden aldri forlatt Waldemarsudde. Faren døde da Josephson var 10 år, søsteren Gelly døde da han var 17, og moren døde da han var 30 år, noe som gikk sterkt inn på ham. 
Sommeren 1888 var Josephson ruinert og hadde verken maling eller lerreter igjen. På øya Bréhat i Bretagne egnt han seg til spiritisme og ble hjemsøkt av religiøse vrangforestillinger, der han trodde at han var Gud og Kristus. Noen måneder senere ble han lagt inn på hospitalet, i dag Ulleråkers sjukhus i Uppsala, der han oppholdt seg i noen måneder. Diagnosen var paranoia, som i dag tilsvarer schizofreni. Etter hvert flyttet han til Stockholm der han bodde til sin død i 1906.
I spirituell transe skapte Josephson visjonære dikt og malerier undertegnet med navnene til avdøde kunstnere. Noen av Josephsons viktigste verk, for eksempel Gåslisa (omkring 1890) og diktsamlingene Svarta rosor (1888) og Gula rosor (1896), kom til i sykdomsperioden. 
Ernst Josephsons väg i Södra Ängby, Stockholm er oppkalt etter Josephson.


== Bildegalleri over Ernst Josephsons verk ==

		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Richard Bergh, Målaren Ernst Josephson. Ord och Bild (1893)
Karl Wåhlin, Ernst Josephson. En minnesteckning. (1911–12)
Erik Blomberg, Ernst Josephson – hans liv. (1951)
H.H. Brummer, Ernst Josephson. Målare och diktare. (2001)


== Se også ==
Åke Göransson
Carl Fredrik Hill


== Eksterne lenker ==
(en) Ernst Josephson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Blackbird's Nest — Ernst Josephson
Ernst Josephson Litteraturbanken
Knut Magnus Berge

Knut Magnus Berge (født 1966 i Gulen) er en norsk journalist og tidligere utenrikssjef i NRK. For tiden har han stilling som reporter i Økonomi- og politikkredaksjonen. Han begynte i NRK Dagsnytt på begynnelsen av 1990-tallet, og kom senere til NRK Dagsrevyen. Han arbeidet i politisk avdeling og i utenriksredaksjonen. Fra 2005 til 2009 var Knut Magnus Berge NRKs stringer (frilans-korrespondent) i Berlin. I 2012 ble han tildelt Kringkastingsprisen.


== Eksterne lenker ==
Biografi hos NRK
Svartbjørk

Svartbjørk (Betula nigra) er ei bjørk som er naturlig viltvoksende i østlige deler av USA fra New Hampshire vest til sørlige deler av Minnesota og sør til nordlige Florida og østlige Texas.
Den er vanlig på flombanker og sumper og danner skog sammen med amerikaplatan, rødlønn, sølvlønn, amerikaagnbøk, korstorn, tulipantre, sumptre, romhegg og kvitalm. Andre arter som kan vokse på de samme stedene er sukkerlønn, asklønn, gul hestekastanje, bitterhickory, kvithickory, amerikanesletre, amerikabøk, Forestiera acuminata, ask, snøklokketre, Planera aquatica, borreeik, Quercus michauxii, sumpeik, rødeik, sumpsypress og amerikasølvlind.
Svartbjørka er et løvfellende tre som blir 25 meter høyt, sjeldent 30 meter, med en stamme opptil 50 cm (svært sjelden 150 cm) i diameter, ofte med flere stammer. Barken er svært variabel, vanligvis mørk grå-brun til rosaaktig brun og skjellet, mens hos enkelte individer, glatt og kremete rosahvitt, mens den løse nevra er som oppkrøllete papirark.


== Galleri ==

		
		


== Litteratur ==
A. Mitchell (1977). Trær i skog og hage. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 205. ISBN 82-10-01282-7. 
«Betula nigra». Flora of North America. Besøkt 8. april 2017. 
H.E. Grelen. «River Birch». Silvics of North America. Besøkt 8. april 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Svartbjørk i Encyclopedia of Life 
(en) Svartbjørk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Svartbjørk hos ITIS 
(en) Svartbjørk hos NCBI 
(en) Svartbjørk hos The International Plant Names Index 
(en) Svartbjørk hos Tropicos 
(en) Kategori:Betula nigra – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Betula nigra – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Betula nigra – detaljert informasjon på Wikispecies
Time prestegjeld

Time prestegjeld var et prestegjeld i Jæren prosti i Stavanger bispedømme.
Time prestegjeld med Time sogn ble opprettet fra 1. januar 1927 ved deling av Lye prestegjeld. Sistnevnte hadde røtter tilbake til tiden før reformasjonen.Prestegjeldet som administrativ enhet ble faset ut av Den norske kirke fra 2004 og blir ikke lenger brukt.


== Prester i Time prestegjeld ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Aurenes, Ola og Roald Undheim (1973). Time gards- og ættesoge. Bryne: Time kommune.
Antranilsyre

Antranilsyre er en organisk forbindelse med kjemisk formel C6H4(NH2)CO2H. Denne aminosyren er et hvitt fast stoff i ren tilstand, selv om kommersielle preparater er gule.  Molekylet består av en benzenring med to adjacent funksjonelle grupper, en karboksylsyre og en amin. Fordi disse to gruppene er polare, er forbindelsen lett løselig i vann. Den kalles av og til vitamin L.
Antranilsyre is biosyntetisert fra korismsyre. Den er forløperen til aminosyren tryptofan via tilføyelse av en ribose til aminogruppen.
Sully Erna

Sully Erna (født Salvatore Paul Erna, 7. februar 1968 i Lawrence, Massachusetts), er både vokalist og den primære låtskriveren for hard rock/heavy metal bandet Godsmack. Erna spiller også gitar og trommer, både på albumene og under konserter. Han har en datter som heter Skyler Erna, og er en erklært Wicca-tilhenger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sully Erna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sully Erna på Internet Movie Database 
(en) Sully Erna hos The Movie Database 
(en) Sully Erna på Apple Music 
(en) Sully Erna på Discogs 
(en) Sully Erna på MusicBrainz 
(en) Sully Erna på SoundCloud 
(en) Sully Erna på Spotify 
(en) Sully Erna på Songkick 
(en) Sully Erna på Last.fm 
(en) Sully Erna på Genius — sangtekster 
(en) Sully Erna på AllMusic 
Sully Erna på Twitter 
Sully Erna på Facebook 
Sully Erna på Instagram 
Sully Erna på YouTube 
Sully Erna på Myspace 
Sully Erna på Pinterest
Terje Svendsen

Terje Svendsen (født 17. februar 1956 i Trondheim) er en norsk forretningsmann og idrettsleder som fra februar 2016 til mars 2022 var president i Norges Fotballforbund. Han var styreleder i Rosenborg fra 2006 til 2012, da han gikk av og ble etterfulgt av Ivar Koteng.Svendsen er utdannet siviløkonom. Han har bakgrunn fra arbeid innen bank, finans, konsulentvirksomhet og eiendomsforvaltning. Han var styreleder i Fotball Media fra 2013 til 2015 og var styremedlem i Norsk Toppfotball fra 2011.


== Referanser ==
Egil Svendsen

Egil Svendsen er en norsk fotballspiller og trener. Han spilte for Viking i 1986 og 1987 hvor han fikk 57 kamper og scoret 3 mål. I 2006 var han trener for Ålgård i 2. divisjon.


== Eksterne lenker ==
Om Egil Svendsen på Viking fotballs nettsider
Kampstatistikk på NFFs nettsider
Steinkast

Et steinkast var i norrøn tid et mye brukt lengdemål, men det knytter seg stor usikkerhet til den lengden dette målet utgjorde nå i dag. Per definisjon var et steinkast opprinnelig den lengden en voksen mann kunne kaste en nevestor stein, men uttrykket brukes i dag helst for å beskrive noe eller noen som er «et lite stykke unna».
Benevnelsen har blitt brukt i gamle kilder helt fram mot 1600-tallet, blant annet i beretningen biskop Jens Nilssøn gjorde under sin ferd gjennom Asker i 1594, men det er uklart om lengden kunne defineres. Et steinkast ble regnet å være trygg avstand mellom to hus i tilfellet brann, men i juridisk sammenheng for langt unna til at et vitne kunne gi troverdighet i et møte mellom to personer. På grunn av stor usikkerhet om lengden, har et steinkast gjerne blitt oppgitt som ca. 35-75 meter i mer moderne kilder.
I en privat studie gjort på slutten av 1990-tallet laget to nordmenn en datamodell, som de matet med informasjon for å sannsynlighetsberegne hvor langt et steinkast og et pilskudd var. Den kom fram til følgende konklusjon, basert på en rekke kjente norrøne lengdemål, blant annet tommer (2,37 cm) og fot (28,44 cm):
Et steinkast var 120 (også kalt storhundre) alen langt (ca. 56,88 meter eller 200 fot), og det var 4 steinkast i et pilskudd, som altså må ha vært 480 alen langt (227,52 meter eller 800 fot) omkring år 900. Senere i middelalderen gikk det 10 pilskudd på en fjerding vei (2 275,2 meter eller 8 000 fot), som altså tilsvarer ei kvart yngre norrøn mil (også kalt rast og vei) på 9 100,8 meter eller 32 000 fot.
Boligannonser nytter fra tid til annen steinkast for å beskrive relative avstander.


== Referanser ==
Fjellveien (Bergen)

Fjellveien er en av de mest kjente turveiene i Bergen. Fjellveien er i dag 4632 meter lang.
Fjellveien går fra krysset mellom Munkebotn og Amalie Skramsvei i Sandviken, via Mulen og Forskjønnelsen, til Bellevue. Fra nord til syd går veien forbi steder som Stoltzekleiven, Christinegård, lysthuset Mon Plaisir med sine joniske søyler, Mulesvingen, Breistølen, Tippetue, «Hesten trenger hvile», Fløisvingene og Fløibanestoppet i Fjellveien. 
Fjellveiens høyde over havet varierer betraktelig. Fløibanestasjonen i Fjellveien er 114 moh.


== Historie ==
Fjellveien ble anlagt av Bergens Skog- og Træplantningsselskap med Ole Irgens i spissen.
Strekningen mellom Mulen og Forskjønnelsen ble anlagt i 1879–1882, Forskjønnelsen til Bellevue 1890–1894. Så fulgte strekningen Mulen til Sandviken 1901–1906. Fjellveien ble etter sigende bygget på overskuddet fra Bergens Brændevinssamlag og derfor på folkemunne kalt «Drammensveien».


== Galleri ==

		
		


== Litteratur ==
Hartvedt, Gunnar Hagen; Bergen Byleksikon, Oslo 1994, ISBN 82-573-0485-9


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om Fjellveien
Sverre Fredriksen (1906)

Sverre Fredriksen (født 26. november 1906, død 11. mars 1974) var en norsk fotballspiller som spilte for Viking. Han fikk 254 kamper og scoret 6 mål mellom 1924 og 1937. Fredriksen spilte for Viking i cupfinalen i 1933 der det ble et 1–3 tap for Mjøndalen. Dette var forøvrig første gang Viking nådde cupfinalen. Hans posisjon på banen var høyre half. Mange mente at han var god nok for landslaget, men det ble det ikke noe av. Etter karrièren virket Fredriksen som trener i flere lokale klubber, blant annet for for Ålgård og Randaberg. Han hadde merkantil utdannelse, og ble etter krigen ansatt som journalist i Dagbladet Rogaland. Han var også en periode styremedlem i Stavanger Presseforening. Også i Viking hadde han flere tillitsverv.


== Referanser ==


== Kilder ==
Stavanger Aftenblad: Omtale 24. november 1956
Stavanger Aftenblad: Minneord 13. mars 1974
viking-fk.no 


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Berland

Berland er et tettbebygd sted i Askøy kommune i Hordaland, ca. 3 kilometer fra Træet skule. 
Navnet Berland sies å stamme fra «ber» som er dialekt for «bar». «Et bart land» → «Berland». For 100–50 år siden var det ikke noen skog å snakke om på Berland. Tidligere har Berland vært dekket av eikeskog. Det vitner eikerøtter og eikestammer om, som man finner nede i myrene.
Erling Undheim

Erling Undheim (født 17. mars 1967) er en fotballspiller som spilte for Bryne. Han fikk 46 kamper og scoret 8 mål for klubben. Midtbanespilleren kom til Bryne i 1987. Senere har han vært trener for Ålgård, Frøyland og Undheim. I 1997 var han hjelpetrener under Kenneth Rosén i Bryne.


== Referanser ==
Øystein Orre

Øystein Orre (død 25. september 1066) var en norsk høvding av Giskeætten. Han deltok i kong Harald Hardrådes tog til England og falt i slaget ved Stamford bro.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Øystein var sønn av Torberg Arneson på Giske og Ragnhild, datter av Erling Skjalgsson på Sola. Han hadde minst to søsken: Broren Ogmund og søsteren Tora, som var gift med kong Harald Hårdråde og mor til hans to sønner Magnus og Olav. Under kong Olav II Haraldssons herskertid (1015 - 28) hadde folk i Øysteins slekt stått og kjempet på motsatte sider: Torberg og hans brødre hadde kjempet trofast på kong Olavs side, mens Ragnhilds far Erling Skjalgsson hadde kjempet mot dem med Svein Håkonsson i slaget ved Nesjar i 1016; han ble til slutt myrdet i 1028.
Øystein var trolovet til kong Haralds datter med Ellisiv av Kyiv, Maria.


=== Invasjonen av England, død ved Stamford bridge ===
I 1066 fulgte han sin svoger, kong Harald Hardråde, på hærtoktet til England. Harald og hans hær møtte først motstand ved Scarborough, der folket nektet å overgi seg. Harald brente ned byen, og med dette overgav de øvrige byer i Northumbria seg. Hæren seilte videre langs Humber og steg så i land ved Riccall. Haralds hær støtte der sammen med jarlene Morcar og Edwin; de kjempet mot Haralds invasjonshær tre kilometer sør for York i  slaget ved Fulford den 20. september. Invasjonsstyrken vant en klar seier, og byen York og dens forsvarere overgav den 24. september.

Da kongen noe senere ble overrumplet av Harald Godwinsson ved Stamford bro, bevoktet Øystein flåten med en del av hæren, men ved meldingen om overfallet dro han av sted for å unnsette kongen. Han kom frem først etter kong Haralds fall - de hadde på den varme dagen ikke kledt på seg brynjene. Noen av Øysteins menn, kledt i tunge brynjer,  skal ha brutt sammen av utmattelse og dødd selv før de kom frem til slagfeltet. Men de øveige kom frem, for sent, og Øystein falt selv der sammen med de fleste av sine menn.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Eystein Orre» i Salmonsens konversationsleksikon. Anden Udgave. Bd. VII (1918).
DeVries, Kelly (1999). The Norwegian Invasion of England in 1066. Boydell & Brewer Ltd. ISBN 978-0-85115-763-4.
Benoni (roman)

Benoni, skrevet i 1908, er en del av en dobbeltroman skrevet av Knut Hamsun. Benoni er første del mens Rosa er oppfølgeren og den avsluttende delen av dobbelromanen.
Benoni handler om livsglade Benoni Hartvigsen, som i begynnelsen av romanen er en fattig postmann, fisker og småkarsmann med liten anseelse, men som en dag mottar en stor pengesum. I løpet av boka utvikler Benoni seg til å bli en av de mest velstående mennene på Sirilund, som er bygda hvor brorparten av romanen foregår.
Romanene ble filmatisert for NRK Fjernsynsteatret som Benoni og Rosa (1973).


== Eksterne lenker ==
Utgaven fra 1993 | 1994 hos Nasjonalbiblioteket.
Cathrine Løchstøer

Anne-Cathrine Løchstøer (født 21. mars 1951) er en norsk journalist, diplomat og forfatter. Hun var ministerråd ved Norges delegasjon til Den europeiske union i Brussel.


== Virke ==
Løchstøer er cand.philol. med hovedfag i fransk fra Universitetet i Oslo (UiO) (1991). Hun begynte i NRK i 1993, og var utenriksredaktør fra 1996 til 2001. Fra 2002 til 2006 var hun NRKs korrespondent i Brussel. I 2006 ble hun ansatt i Utenriksdepartementet som seniorrådgiver i utviklingsministerens analysestab.


== Bibliografi ==


=== Bøker ===
Culture de minorité et démocratisation nationale : les berbères de l'Algerie 1980-90 (hovedoppgave i fransk 1991)
Algerie: Ved demokratiets grense Aschehoug (1995)
Frankrike på tvers Aschehoug (2002)


=== Artikler ===
Algeria 1980-90: Political changes and implications for gas developments (1990:8) (Inngår i serien Studie, Fridtjof Nansens Institutt)
Fransk høyre og Maastricht-traktaten (1992:11)  Europaprogrammet


== Referanser ==
Anders Svela

Anders Svela (født 11. september 1939, død 7. september 2010) var en fotballspiller fra Sandnes som spilte for Ulf, Stavanger IF og Frigg. Svelas posisjon på banen var høyreback, og han ble landskjent som «Kniksen–dødaren» etter en kamp i 1962 mot Brann. Utenfor fotballen var Svela lærer.
Svela spilte én landskamp for Norge, EM-kvalifiseringskampen mot Sverige 21. juni 1962, hvor Norge tapte 0–2. Han var også med på Frigg-laget som tapte cupfinalen i 1965. Etter endt spillerkarriere var han trener for Ålgård fra 1974 til 1976, og for Egersund fra 1979 til 1980.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Svela – Transfermarkt 
(en) Anders Svela – WorldFootball.net 
(en) Anders Svela – EU-Football.info 
(no) Anders Svela – Norges Fotballforbund
Goslar

Goslar (am Harz) er en by i den tyske delstaten Niedersachsen. Byen har et areal på 92,58 km², og har 42 792 innbyggere (31. desember 2006). Byen ligger ved utkanten av fjellområdet Harz. Gamlebyen i Goslar står sammen med Rammelsberggruvene og Øvre Harz vannreguleringssystem på UNESCOs liste over verdens kulturarv. 


== Historie ==
Goslar ble grunnlagt i 922 av  Henrik I. På 1000-tallet bygde  Henrik II et keiserpalass i byen, fordi det lå en sølvgruve i fjellet Rammelsberg, like i nærheten av Goslar. Myntene fra denne tiden ble spredt helt til Færøyene. Byen ble et viktig punkt i det tysk-romerske riket og flere riksdager ble holdt i Goslar. Senere ble byen tildelt status som fri riksstad og ble medlem i Hansa-forbundet. I trettiårskrigen ble Goslar inntatt av svenske tropper og i 1802 opphørte dens status som fri riksstad, da Goslar ble underlagt Preussen. Siden 1992 er den historiske bykjernen og sølvgruven i Rammelsberg med på UNESCOs liste over verdensarv.


== Kjente personer ==
Johann Nikolaus Frobes, matematiker, fysiker og filosof
Adolf Grimme, politiker
Heinz Guderian, general


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Goslar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Goslar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Torberg Arneson

Torberg Arneson på Giske (virket i første halvdel av 1000-tallet) var en norsk høvding og stamfar for Giskeætten.
Torberg var sønn av Arne Arnmodsson på Giske, som tilhørte den mektige arnmødlingeætten. Såvel Torberg som hans brødre Kalv, Finn og Arne spilte fremtredende roller i Norge i første halvdel av 1000-tallet. Faren hadde vært kong Olav den helliges lendmann, og også Torberg kom til å stå på kongens side. Han fulgte ham i landflyktighet, og deltok i slaget på Stiklestad i 1030, hvor han ble såret.
Torberg var gift med Ragnhild, datter av Olav den helliges fiende Erling Skjalgsson på Sola. Datteren Tora ble gift med kong Harald Hardråde. Sønnen Øystein Orre falt i slaget ved Stamford bro i 1066, men gjennom den andre sønnen, Ogmund Torbergsson, ble han stamfar til den mektige Giskeætten.


== Referanser ==


== Kilder ==
«Arnmødling-Ætten» i Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave. Bind II (1915)
Torberg Arnesson i Norsk biografisk leksikon
Airport ’75

Airport '75 (også kjent som Katastrofealarm – Airport '75) er en amerikansk katastrofefilm fra 1974 regissert av Jack Smight. Filmen handler om et amerikansk passasjerfly som kolliderer med et småfly. Pilotene blir nesten utradert og en flyvertinne må derfor forsøke å ta over spakene for å bringe passasjerene bort fra katastrofen. Hovedrollene spilles av Charlton Heston, Karen Black og George Kennedy. 
Airport '75 er den andre av Airport-filmene. Den etterfulgte Airport (1970) og ble etterfulgte av Airport 77 (1977).
Den ble en stor publikumssuksess, men ble dårlig mottatt av anmelderne.


== Handling ==
Et Boeing 747 passasjerfly er på en vanlig ruteflyvning da et mindre propellfly nærmer seg kritisk. Piloten i småflyet får hjerteattakk og treffer cockpiten på passasjerflyet. Kapteinen av flyet blir hardt skadet mens resten av mannskapet blir drept. Når ingen andre i flyet kan styre, må en flyvertinne etter beste evne forsøke ta spakene for å bringe resten av mannskapet og passasjerene fra katastrofen. Veiledning fra kontrolltårnet på bakken blir livsnødvendig for å mestre den kaotiske situasjonen. 


== Om filmen ==


=== Popularitet og økonomi ===
Airport '75 ble meget populær, spesielt i USA hvor den innbragte $47,3 millioner og ble den syvende mest innbringende filmen i 1974. Den ble den nest mest innbringende av Airport-filmene.Produksjonskostnadene er estimert til $3 millioner.


=== Anmelderne ===
Den ble dårlig mottatt av anmelderne, noe som blant annet gjenspeiles i at den kun har fått 29 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske anmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 1,5 av 4 stjerner.Også de norske anmelderne gav den jevnt over dårlig mottakelse.


=== Priser ===
Filmen fikk ingen priser, men det kan nevnes at den ble nominert til en Golden Globe i klassen "mest lovende kvinnelige nykommer" (Helen Reddy).


== I rollene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Airport '75 på Internet Movie Database 
(no) Airport '75 hos Filmfront 
(sv) Airport '75 i Svensk Filmdatabas 
(da) Airport '75 i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Airport '75 på Allociné 
(nl) Airport '75 på MovieMeter 
(en) Airport '75 på AllMovie 
(en) Airport '75 på Turner Classic Movies 
(en) Airport '75 på Rotten Tomatoes 
(en) Airport '75 på Metacritic
Nikolas Kuvung

Nikolas Kuvung (født 1140, død 1217) var en norsk høvding av Giskeætten. Han spilte en viss rolle i borgerkrigstiden i Norge som tilhenger av kong Magnus Erlingsson.
Nikolas var sønn av Pål Skofteson på Giske og dermed sønnesønn av korsfareren Skofte Ogmundsson. I borgerkrigstiden var Nikolas kong Magnus Erlingssons lendmann. Etter kongens død i 1184 synes han å ha trukket seg tilbake fra det politiske liv. I stedet trådte hans sønn Pål Flida frem som en tilhenger av Skule jarl.
I Magnus Erlingssons saga fortelles det at Nikolas var den som fanget Harald, sønn av Sigurd Munn og dennes kusine, Sigurd Jorsalfares datter Kristin Sigurdsdatter. Nikolas førte Harald til Bergen og utleverte ham til Erling Skakke, far til kong Magnus og Haralds stefar. Erling Skakke ønsket ikke at stesønnen Harald skulle true hans sønns krav på tronen, og lot Harald halshugge på Nordnes i Bergen. 


== Kilder ==
Nordisk familjebok. Uggleupplagan. Bd. 2 (1904), «Arnmödlingarna» [1]