jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Land of the Lost

Land of the Lost er en amerikansk komedie fra 2009, regissert av Brad Silberling. Den er basert på TV-serien fra 1974 ved samme navn.
Hovedrolleinnehavere er Will Ferrell og Anna Friel.


== Sammendrag ==
Paleontolog Rick Marshall har en jobb på lavt nivå ved La Brea Tar Pits, tre år etter at et katastrofalt intervju med Matt Lauer fra Today ble en viral video på Internett og ødela Marshalls karriere. Doktorgrad-student Holly Cantrell forteller Marshall at hans kontroversielle hypoteser som kombinerer tidsreiser og paleontologi inspirerer henne. Hun viser ham et merkelig fossil som gir av sterk takyon-energi. Holly overbeviser ham om å hjelpe henne med en tilsynelatende rutinemessig ekspedisjon til hulen hvor Holly fant et fossil. Der oppdager Marshall høye nivåer av Takyon. Han aktiverer en takyon-forsterker, noe som utløser et jordskjelv som åpner et ormehull som de faller inn i. Gruppen befinner seg plutselig i en ørken, fylt av forskjellige gjenstander og skapninger fra mange ulike tidsepoker. De redder en primat-lignende skapning, Cha-Ka fra Pakuni-stammen, som blir deres venn og guide.
De tilbringer en natt i en hule etter å ha overlevd et møte med en rask, intelligent Tyrannosaurus som de gir kallenavnet «Grumpy, og Marshall mottar en telepatisk melding som ber om hjelp. De møter en type øgle kalt Sleestaks, før de møter en karakter som kaller seg Enik som sendte Marshall den telepatiske meldingen. Enik forklarer at han ble sendt i eksil av den onde Zarn som forsøker å ta over Jordkloden med sine Sleestak-håndlangere. Men Enik kan forhindre dette hvis Marshall gir ham sin takyon-forsterker. Marshall dreper en Allosaurus ved hjelp av flytende nitrogen, og oppdager at forsterkeren hans ble spist opp av dinosauren. De oppdager at Zarn faktisk har vært død lenge, og at Enik lurte dem - og at det egentlig var Enik som planlegger å invadere Jorden.


== Skuespillere ==
Will Ferrell som Dr. Rick Marshall. Paleontologist og forfatter.
Anna Friel som Holly Cantrell. Rick's aller største tilhenger.
Danny McBride som Will Stanton som tar med seg Holly og Rick til en gammel hule.
Jorma Taccone som Cha-Ka. En skapning som blir venner med Rick, Holly, og Will.
John Boylan som Enik som planlegger å ta over kontrollen av jordkloden.
Matt Lauer som seg selv.
Leonard Nimoy gir stemme til Zarn.
Douglas Tait som en Sleestak


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Land of the Lost på Internet Movie Database 
(no) Land of the Lost hos Filmfront 
(sv) Land of the Lost i Svensk Filmdatabas 
(fr) Land of the Lost på Allociné 
(nl) Land of the Lost på MovieMeter 
(en) Land of the Lost på AllMovie 
(en) Land of the Lost på Turner Classic Movies 
(en) Land of the Lost på Rotten Tomatoes 
(en) Land of the Lost på Metacritic 
(en) Land of the Lost på Box Office Mojo
Hvitkronespurv

Hvitkronespurv (Zonotrichia leucophrys) er en middels stor spurv som hører til i Amerika. Som voksen er den om lag 18 cm lang. Den har svarte og hvite striper på hodet. Ansiktet er grått, øvre del av kroppen er brunstripet. Den har lang stjert og grå og brune vinger. Reiret bygges i busker eller på bakken. De legger 3-5 brungrå eller grønnblå egg. Den holder til i nordlige Canada og vestlige del av USA og overvintrer i det sørlige USA.


== Observasjoner i Norge ==
Fuglen er svært sjelden i Europa, det er bare observert mellom fem og ti fugler her. Men i oktober 2009 tok mange ornitologer og fuglekikkere turen til Ona for å se på den sjeldne fuglen. Det var et ungt eksemplar av arten, og man regnet med at den hadde fulgt med vinden over Atlanterhavet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) hvitkronespurv i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hvitkronespurv hos Artsdatabanken 
(sv) hvitkronespurv hos Dyntaxa 
(en) hvitkronespurv hos Fauna Europaea 
(en) hvitkronespurv hos Fossilworks 
(en) hvitkronespurv hos ITIS 
(en) hvitkronespurv hos NCBI 
(en) Kategori:Zonotrichia leucophrys – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Zonotrichia leucophrys – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Zonotrichia leucophrys – detaljert informasjon på Wikispecies
Honcho

Honcho ble opprettet i Oslo sommeren 1998. De var opprinnelig et stoner rock-band, med klare influenser til band som 
Kyuss, Soundgarden, og andre liknende band innenfor genren. Siden 1998 har de utviklet seg mer i en 
bredere retning. Det kan neppe kalles stoner rock lenger, men fremdeles finner man velutviklede riff, to gitarer og
stoner rock-inspirert vokal, som grobunn for deres nye låter. Viktig er det å påpeke at bandet selv har uttalt 
at de har beveget seg bort fra stoner rock-genren. 
Bassist Steinar Knapstad og gitarist Mathias Ingvarsson prøvde ut et titalls trommeslagere og vokalister før de i oktober 1998 fant vokalisten Trond Skog alias «Dronn», og trommeslageren Kenneth Andersen.
Etter bare fire måneder sammen spilte de inn EP-en Evil Women i Overhead Studio, produsent var Hugo Alvarstein. Kort tid etter fikk Honcho platekontrakt med det franske plateselskapet Water Dragon (idag: Longfellow Deeds), og i 2002 kom deres første studioalbum, Corporate Rock. 
Musikkalbumet ble tatt meget vel imot av både publikum og anmeldere, for det meste i USA og Frankrike. Sporet In the Woods ble spilt i flere titalls uker på Svisj på NRK. Vokalist Trond Skog sluttet i bandet, og ble erstattet av vokalisten fra Jack In the Box, Lars Eric Si. Daværende gitarist Jørgen Berggraf ble erstattet av Tom Rino Østby (Rino Bambino), som blant annet har vært med i Dead Hoodlooms og DDR. Sammen gav de ut andrealbumet Burning in Water, Drowning in Fire i 2005. Albumet ble innspilt i Subchannel studio med Thomas Sørlie bak spakene.
Etter dette flyttet Lars Eric Si flyttet til Finland, og Trond Skog kom tilbake. Inn kom også gitaristen Halvor Berg, tidligere medlem i blant annet Citizen Charlie, Opel og Valsalva. Høsten 2008 gikk Honcho i studio for å spille inn sitt tredje album, Battle of Wits, hos Andreas Kirkvaag (Don Dons/We) i Hangaroundsounds.


== Diskografi ==
Evil Women (EP, 2000)
Sun Sessions (demo, 2001)
Corporate Rock (2002)
Burning in Water Drowning in Fire (2005)
Hamar Rock City (Diverse artister, 2007)


== Medlemmer ==
Trond Skog – vokal
Halvor Berg – gitar
Steinar Knapstad – bassgitar
Kenneth Andersen – trommer
Håkon Eng – gitar


== Eksterne lenker ==
(en) Honcho på Discogs 
(en) Honcho på MySpace
Flaggdager på Færøyene

Dette er en oversikt over offentlige flaggdager på Færøyene hvor det færøyske flagget Merkið heises.
Flaggdagene slik de fremkommer her ble fastsatt av færøyenes regjering den 23. april 2003.
Det er ikke flaggdag, men likevel offentlig fridag Skjærtorsdag (Skírisdagur), Bots- og bededag (Dýri biðidagur), Juleaften (Jólakvøld), andre juledag, andre påskedag og mandag etter pinse.
Eumastacidae

Eumastacidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  


== Utseende ==
Små til mellomstore (opptil 45 mm), slanke gresshopper, gjerne livlig farget i grønt, blått og rødt. Hodet er avlangt, fasettøynene runde og noe utstående. Det finnes både fullt vingede og vingeløse arter. Beina er temmelig lange og slanke, de sitter gjerne nokså oppreist med bakbeina vidt spredte. 


== Levevis ==
Eumastacidae kan være nattaktive eller dagaktive, og er livlige insekter, de artene som har funksjonelle vinger kan sverme i solskinn og minne litt om vannymfer. De kan finnes i mange ulike miljøer, fra ørken til regnskog, særlig er de artsrike i det sistnevnte miljøet. De lever av ulike planter.


== Utbredelse ==
Eumastacidae finnes i Sør- og Mellom-Amerika, det sørlige Nord-Amerika, på Madagaskar og i store deler av Asia. Familien som her definert mangler på fastlandet i Afrika og i Australia.


== Fossile arter ==
Det er kjent 5 fossile arter i denne gruppen. Den eldste er Archaeomastax jurassicus som stammer fra sen jura, Sentral-Asia. Videre har vi den fossile slekten Taphacris med én art fra tidlig kritt, Kina og tre arter fra miocen-perioden, Colorado.


== Systematisk inndeling ==

 vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orthopteroida  («gresshoppelignende insekter»)
Orden rettvinger (Orthoptera)
Underorden gresshopper (Caelifera)
Overfamilie Eumastacoidea
Familie Eumastacidae Burr, 1899
Underfamilie Eumastacinae Burr, 1899 – 12 slekter, 71 arter
Underfamilie Eumastacopinae Descamps, 1973 – 7 slekter, 30 arter
Underfamilie Gomphomastacinae Burr, 1899 – 13 slekter, 46 arter
Underfamilie Masynteinae Descamps, 1973 – 1 slekt, 6 arter
Underfamilie Morseinae Rehn, 1948 – 4 slekter, 15 arter
Underfamilie Paramastacinae Rehn & Grant, 1958 – 1 slekt, 13 arter
Underfamilie Parepisactinae Descamps, 1971 – 2 slekter, 4 arter
Underfamilie Pseudomastacinae Rehn & Grant, 1958 – 1 slekt, 22 arter
Underfamilie Temnomastacinae Rehn & Grant, 1958 – 2 slekter, 11 arter
Ikke plassert til underfamilie – 4 slekter, 5 arter
Slekten Acutacris Dirsh, 1965 – 2 arter
Angulomastax meiospina Zheng, 1985
Pseudosavalania karabagi Demirsoy, 1973
Zeromastax selenesii Porras, 2007


== Kilder ==
Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online


== Eksterne lenker ==
(en) Eumastacidae i Encyclopedia of Life 
(en) Eumastacidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Eumastacidae hos Fossilworks 
(en) Eumastacidae hos ITIS 
(en) Eumastacidae hos NCBI 
(en) Kategori:Eumastacidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eumastacidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening
Georg Ferdinand Duckwitz

Georg Ferdinand Duckwitz (født 29. september 1904 i Bremen, død 16. februar 1973 i Bremen) var en tysk diplomat som spilte en sentral rolle i redningen av de danske jødene i 1943.


== Bakgrunn og virke ==
Duckwitz stammet fra en kjøpmannsfamilie fra Bremen. Etter soldattjeneste og nasjonaløkonomiske studier, som han ikke avsluttet, kom han i 1928 til København som representant for firmaet Kaffee Hag. Han var tiltrukket av Hitlers ideer og ble i 1932 medlem av det tyske nazist-partiet og ble aktiv som partiets ansvarlige for de skandinaviske landene. Efter de interne utrensninger i partiet i 1933 ble han mer skeptisk overfor det, og han sluttet å arbeide for det fra 1935, dog uten å melde seg ut av partiet.

 
Fra 1935 til 1939 arbeidet han for Hamburg-Amerika-Linie i New York. I 1939 kom han til det tyske gesandtskap i København som skipsfartssakkyndig medarbeider, først utsendt av det tyske trafikkministerium, fra 1941 av utenriksministeriet.
Da Werner Best ble riksfullmektig i 1942, ble Duckwitz hurtig hans fortrolige. Forut for aksjonen mot de danske jødene i oktober 1943 var det han som formidlet Bests advarsel til Hans Hedtoft. Dessuten hadde han i Stockholm hatt drøftelser med den svenske statsminister Per Albin Hansson om mottagelsen av jødiske flyktninger i Sverige.
Duckwitz ytte således et avgjørende bidrag til at 7 000 danske jøder ble reddet fra deportasjon og utryddelse i tyske konsentrasjonsleire.
I besettelsens siste par år ble Duckwitz en viktig kontaktperson mellom de danske og tyske instanser, for eksempel under folkestreiken i København sommeren 1944, hvor han hadde en stor del av æren for at man nådde en forhandlingsløsning og unngikk en tysk militæraksjon mot byen.
Duckwitz hadde kontakt til de tyske kretser som gjennomførte 20. juli-attentatet mot diktatoren Adolf Hitler i 1944. Hvis attentatet hadde vært vellykket, var oppgaven hans å avvikle okkupasjonen av Danmark og Norge.
Duckwitz var etter krigen Forbundsrepublikken Tysklands ambassadør i Danmark fra 1955 til 1958. Deretter gjorde han tjeneste som leder av avdelingen for Øst-Europa i utenriksministeriet i Bonn og avsluttet sin karriere med posten som tysk ambassadør i New Delhi, inntil han i 1965 gikk av med embedsmannspensjon.
Da Willy Brandt i 1966 ble tysk utenriksminister, ble Duckwitz fra 1967 hentet tilbake som statssekretær i utenriksministeriet, hvor han i flere år især beskjeftiget seg med forholdet mellom Tyskland og Polen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Herbert Pundik, register i Aage Bertelsen (1952). Oktober 43. Gyldendal. ISBN 87-00-15946-8.
Ivan Jensen

Tage Ivan Linde Jensen (født 10. november 1922 i København, død 26. januar 2009 i Vedbæk) var en dansk fotballspiller.
Jensen spilte i KFUM København (–1945), AB (1945–1949) og Bologna (1949–1956) i italienske Serie A.
Jensen debuterte på det danske landslaget som 23-åring i 1945 i en kamp mot Norge. Han fikk 25 A-landskamper og to mål og var kaptein i en kamp, hans 25. og siste landskamp i Idrætsparken mot Sverige i 1949. Han var med på landslaget som tok bronse under OL i London 1948.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Bronse i fotball  Danmark


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivan Jensen – Olympedia 
(en) Ivan Jensen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ivan Jensen – Transfermarkt 
(en) Ivan Jensen – national-football-teams.com 
(en) Ivan Jensen – WorldFootball.net 
(en) Ivan Jensen – EU-Football.info 
(en) Ivan Jensen – PlaymakerStats.com 
(da) Ivan Jensen – Dansk Boldspil-Union
Pål Marius Jebsen

Pål Marius Jebsen (født 1956) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og næringslivsmann virksom i Stockholm. Han er Senior Advisor  i firmaet JKL Sverige.
Jebsen har bakgrunn fra det norske Sjøforsvaret. Jebsen arbeidet for Burson-Marsteller, først som en av gründerne i Oslo fra 1977 til 1984, deretter som Verkställande Direktör i Stockholm. Han var styreleder for dette firmaets Norden-avdeling, inntil han i 2006 gikk over til JKL Group. Jebsen var også fra 2000 til 2006 styremedlem i stiftelsen Friends, som arbeider for å motvirke mobbing i skole og idrett i Sverige.
Han er fra 2000 styremedlem i Norsk-Svenska Handelskammaren i Stockholm, og siden juni 2019 kammerets VD på deltid.Han er også styremedlem i SMS Stockholm Meeting Selection og Bsotadsrättsföreningen Stensötan i Lidingö.
Jebsen er som kommunikasjonsrådgiver i Sverige kjent for å ha myntet uttrykket/metaforen  «göra en hel pudel», som beskrivelse av situasjonen der en offentlig person «legger seg flat» i beklagelse av et feiltrinn.
Jebsen ble 19. juni 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av de norsk-svenske forbindelser innen næringslivssektoren.»


== Referanser ==
Jacques Le Pottier

Jacques Le Pottier (født 12. januar 1946, død 20. mai 2011) var en fransk professor i økonomi. Han arbeidet med matematisk og kvantitativ økonomi.
Le Pottier var  dekanus ved økonomisk fakultet ved Universitetet i Toulouse og arbeidet for å styrke de akademiske forbindelsene mellom Frankrike og Norge ved å legge til rette for at nordmenn kunne utdanne seg til sivilingeniører eller siviløkonomer i Toulouse.
Le Pottier ble 19. juni 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av det norsk-franske universitets- og høyskolesamarbeidet.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Brunost på fransk studentkjøkken, Aftenposten, 14. april 2002.
Betingelsesteorien

Betingelsesteorien er en lære om årsakssammenheng som er særlig aktuell i strafferett og erstatningsrett. Den innebærer at en hendelse er årsak til en annen dersom den er en nødvendig forutsetning for at den andre skal inntre. En tenker seg at hendelse A er årsak til hendelse B dersom hendelse B ikke ville ha funnet sted dersom hendelse A ikke gjorde det først. Anvendt på rettsspørsmål formuleres gjerne problemstillingen som at alminnelige erfaringer må tilsi at skaden ikke ville ha inntrådt om det ikke hadde vært for den påståtte skadevolders handling.


== Referanser ==
Kajana älv

Kajana älv (finsk: Kajaaninjoki) er ei elv i Uleåborgs län i Finland. Elva renner fra Nuasjärvi til Ule träsk, gjennom byen Kajana hvor de tidligere Ämmäkoski-strykene nå utnyttes til produksjon av vannkraft. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kajaaninjoki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gloria Kemasuode

Gloria Kemasuode (født 30. desember 1979) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer på 100 meter.
Kemasuode deltok i OL 2004 der hun var i finalen på 4 x 100 meter stafett, der laget havnet på sjuendeplass. Samme plassering ble det i VM 2005.
Hun løp sammen med Ene Franca Idoko, Halimat Ismaila og Oludamola Osayomi på Nigerias lag på 4 x 100 meter stafett under OL 2008, og de tok bronse etter lagene fra Russland og Belgia. Hun deltok også på 100 meter, men ble utslått i forsøkene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gloria Kemasuode – Olympics.com 
(en) Gloria Kemasuode – Olympic.org 
(en) Gloria Kemasuode – Olympedia 
(en) Gloria Kemasuode – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gloria Kemasuode – World Athletics
Fred Onyancha

Fred Onyancha (født 25. desember 1969 i Nyamira) er en kenyansk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).
Onyancha deltok under OL 1996 i Atlanta, der han gjorde karrierens beste løp da han ble nummer tre på tiden 1.42,79. Han deltok også i VM 1999, men der ble han utslått i forsøkene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fred Onyancha – Olympics.com 
(en) Fred Onyancha – Olympic.org 
(en) Fred Onyancha – Olympedia 
(en) Fred Onyancha – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fred Onyancha – World Athletics 
(en) Fred Onyancha – Track and Field Statistics
Calvin Davis

Calvin B. Davis (født 2. april 1972) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver (hekkeløper).
Davis deltok i tre internasjonale mesterskap. I innendørs-VM 1995 konkurrerte han på 400 meter og ble nummer seks på tiden 47,19. I det samme mesterskapet var han med å på vinne gull på 4 x 400 meter stafett. 
Året etter deltok han under OL 1996 i Atlanta, der han tok bronse på 400 meter hekk på tiden 47,96. Han løp også langhekken i VM 2001 i Edmonton, men der ble han utslått i semifinalen.


== Personlig rekord ==
400 meter hekk – 47,91


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Calvin Davis – Olympics.com 
(en) Calvin Davis – Olympic.org 
(en) Calvin Davis – Olympedia 
(en) Calvin Davis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Calvin Davis – World Athletics 
(en) Calvin Davis – Track and Field Statistics
Halimat Ismaila

Halimat Ismaila (født 13. juli 1984) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer på 100 meter. 
Ismaila deltok sammen med Gloria Kemasuode, Ene Franca Idoko og Oludamola Osayomi på Nigerias lag på 4 x 100 meter stafett under Sommer-OL 2008, og tok bronse etter Russland og Belgia. I det samme mesterskapet deltok hun på 100 meter, men ble utslått i forsøkene.


== Eksterne lenker ==
(en) Halimat Ismaila – Olympics.com 
(en) Halimat Ismaila – Olympic.org 
(en) Halimat Ismaila – Olympedia 
(en) Halimat Ismaila – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Halimat Ismaila – World Athletics
Katharine Merry

Katharine Merry (født 21. september 1974) er en britisk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
Merry vant gull på 200 meter og sølv på 100 meter under junior-EM 1993. Som senior ble hun nummer fem på 400 meter i VM 1999 i Sevilla, og under OL 2000 tok hun bronse på 400 meter. 


== Personlige rekorder ==
100 meter – 11,34
200 meter – 22,76
400 meter – 49,59


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katharine Merry – Olympedia 
(en) Katharine Merry – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Katharine Merry – World Athletics 
(en) Katharine Merry – Track and Field Statistics
Lenge leve livet

«Lenge leve livet» er en sang som vant Melodi Grand Prix 1984 og var Norges bidrag til Eurovision Song Contest samme år. Låten er skrevet og framført av duoen Dollie de Luxe, bestående av Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov.


== Melodi Grand Prix ==
«Lenge leve livet» ble plukket ut som én av ti sanger til Melodi Grand Prix 1984, som ble arrangert i Chateau Neuf i Oslo lørdag 7. april 1984. Den var det femte bidraget ut på scenen, og en jury på 35 medlemmer kåret sangen til vinner – bare to poeng foran andreplassen og tre poeng foran tredjeplassen. Seieren gjorde at sangen fikk representere Norge i Eurovision Song Contest i Luxembourg 5. mai.

Flere musikkfolk mente at «Lenge leve livet» var den riktige vinneren, blant annet svenske Herreys som var til stede i salen. VGs anmelder mente imidlertid at Norge ikke kunne vente seg noen topplassering i Luxembourg. Aftenpostens anmelder var enig og mente tredjeplassen Silhouette hadde det beste showet: «De gjorde seg best på TV-skjermen. Friskt, svingende, charmerende.»


== Eurovision Song Contest ==
Sangen var det femte bidraget ut på scenen i Grand Théâtre i Luxembourg lørdag 5. mai 1984 – etter Spanias Bravo med «Lady, Lady» og før Storbritannias Belle and the Devotions med «Love Games». Da avstemningen var ferdig, hadde «Lenge leve livet» fått 29 poeng og ble nummer 17 av 19.


=== Poeng ===
Oversikt over hvor mange poeng som ble gitt til «Lenge leve livet» av de forskjellige landene i Eurovision Song Contest 1984:
Før musepekeren over flagget for å se landsnavnet. Land som ikke ga poeng til Norge, er ikke med i oversikten.


== Utgivelser ==
Sangen er en moderne ballade, hvor duoen synger til livets pris. De forklarer at det er fornuftig å leve fullt ut, fordi ingen vet sikkert hva fremtiden – eller livet etter dette – vil bringe.
Dollie de Luxe utga «Lenge leve livet» og den engelske versjonen «Life Was Made For Living» i Tyskland under Polydor 821 940-7 i 1984. Den norske versjonen ble gitt ut i Norge under Notabene Records NBS 810 i 1984.


== Referanser ==
Dolisie

Dolisie eller Loubomo er en by i den vestlige provinsen Niari i Republikken Kongo. Det er landets tredje største by og er et viktig handelssentrum. Byen ligger på østsiden av kyst-regnskogen, og hadde en befolkning på ca. 106 300 mennesker i 2005.
Jernbanestasjonen i Dolisie er en av de største i landet, og byen er spesielt kjent for sitt ville natteliv.
Byen ble begynte å blomste mye takket være jernbanen som gikk gjennom byen og som førte med seg mange arbeidsplasser. Byen hadde 20 000 innbyggere i 1972. Byens navn ble endret fra Dolisie til Loubomo i 1975, og like etter ble byen den tredje største byen i Kongo-Brazzaville. 
Borgerkrigen på slutten av 1990-tallet forårsaket en utvandring av folk som bodde på landsbygda, og de strømmet til byene, og Dolisie befolkning har økt betydelig siden den gangen.
Niari

Niari er et departement i den vestlige delen av Republikken Kongo. Det grenser til departementene Bouenza og Kouilou. Den regionale hovedstaden i departementet heter Dolisie. 
Departementet er delt inn i 6 distrikter:

Divenie
Kibangou
Kimongo
Louvakou
Mayoko
Mossendjo
LaVonna Martin

LaVonna Martin (født 18. november 1966 i Ohio) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver (hekkeløper).
Martin var i finalen på 100 meter hekk i VM 1987 i Roma, der hun ble nummer åtte. Under OL 1992 tok hun sølv bak Voula Patoulidou. Videre ble hun nummer to i innendørs-VM 1993 på 60 meter hekk, denne gang slått av Julie Baumann.


== Personlige rekorder ==
60 meter hekk – 7,99 (fra 1993)
100 meter hekk – 12,69 (fra 1992)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) LaVonna Martin – Olympics.com 
(en) LaVonna Martin – Olympic.org 
(en) LaVonna Martin – Olympedia 
(en) LaVonna Martin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) LaVonna Martin – World Athletics 
(en) LaVonna Martin – Track and Field Statistics
Nduka Awazie

Nduka Awazie (født 4. april 1981) er en nigeriansk friidrettsutøver (sprinter).
Awazies fremste meritt er at han var med på Nigerias lag på 4 x 400 meter stafett i OL 2000 i Sydney. Awazie deltok bare i semifinalen og ble byttet ut til finalen. I finalen tok Nigeria sølv, men senere ble USA diskvalifisert på grunn av at Antonio Pettigrew var dopet. IOC  endret ikke resultatene med en gang, så Nigeria stod  oppført som sølvvinnere, før de i 2012 fikk gullmedaljene utlevert.


== Personlig rekord ==
400 meter – 45,44


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nduka Awazie – Olympics.com 
(en) Nduka Awazie – Olympic.org 
(en) Nduka Awazie – Olympedia 
(en) Nduka Awazie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nduka Awazie – World Athletics