jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Párvusz

Párvusz (født som Norbert Kiss, 1. mars 1981) er en ungarsk grafisk formgiver. Han har studert i både Budapest og Szeged. I 2005 dro han til Sápmi, og siden den gang har han laget en rekke bilder med samiske symboler.I tillegg til samisk, snakker Párvusz engelsk, tysk, finsk, svensk, norsk, udmurtisk og russisk.


== Hans verk ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Official Offisiell hjemmeside
Infonuorra: Ungarer vil bli same
Leines

Leines er et sted i Steigen kommune i Nordland. Leines blir gjerne brukt som et felles stedsnavn for den tidligere Leiranger kommune. Det omfatter blant annet Åsjord, Gylset, Brennvik, Skjelstad, Grubstad, Leines og Helnessund.
Satertind

Satertind (også kalt Store Sjurfjellet, lulesamisk: Sattaratjåhkkå) er den høyeste tinden på Sjurfjellet og rager 1 623 meter over havet med en primærfaktor på 987 meter. Sjurfjellet ligger i Junkerdal nasjonalpark i Saltdal kommune i Nordland fylke.
Enkleste ankomst til Satertind er ved å ta bilen innerst inn i Evenesdal, men det er også mulig nå tinden fra Skaiti. 


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Sjurfjellet

Sjurfjellet (lulesamisk: Sattar) er et fjellmassiv i Junkerdal nasjonalpark i Saltdal kommune i Nordland fylke. Det ligger mellom Storengdalen i nord og Rykkjedalen i sør. Fjellet er høyest i vest, hvor Satertind (1 623) ruver synlig fra alle omkringliggende daler og fjell. 
Vest for Sjurfjellet ligger Evenesdal, i sør ligger Solvågtinden og Båtfjellet, og i øst ligger Junkerdalen, Skaiti og svenskegrensen som går videre nordover. Nordover ser man Storfjellet med Balvatnet bakenfor.
Sjurfjellet med sine omkringliggende daler var tidligere et eldorado for matauke, i Rykkjedalen var det mye fugl, østover i retning Tjårrisdalen støtte man ofte på jerv og bjørn, mens det videre nordenfor Leipibakken mot Salberg var mye gaupe. Videre nedover mot Evenesdal i Storengdalen og elva som renner ned var det rikt med fiske. Alt i alt, et meget rikt dyreliv samtidig som naturen bød på både bær og sopp. 


== Referanser ==
Solvågtinden

Solvågtinden (også skrevet Solvågtind, lulesamisk: Sávlotjåhkkå) er tinden på det karakteristiske kjegleformede Solvågfjellet. Den har en høyde på 1 559 meter over havet. Fjellet ligger i Junkerdal nasjonalpark i Saltdal kommune i Nordland fylke.
Det er grei adkomst til fjellet fra Storjord, som har blitt et populært turmål. Fra toppen er det utsikt over Junkerdalen, Saltdalen og Saltfjellet. Nordøst for tinden ligger Båtfjellet og Satertind.


== Referanser ==
Vikgrotta

Vikgrotta (også kjent som Vikhola) er en grotte vest for Rognan i Saltdal kommune. Vikgrotta har en smal inngang som man må krabbe gjennom for å komme inn i grotta. Deretter åpner grotta seg med både elver og fosser.


== Se også ==
Russågrotta på Jarbrufjell


== Referanser ==
Evenesdalen

Evenesdalen er en liten sidedal til Saltdal og strekker seg ca. 10 kilometer fra Svarventunellen og innerst i dalen. 
Dalføret ligger 35 km fra Rognan sentrum, og 10 km øst for Røkland. 
Det har vært fast bosetning i dalen siden midten av 1800-tallet, på begynnelsen av 1900-tallet bodde det på det meste over 100 mennesker her, medregnet gårdene på Myrland og Storengan. De fleste har livnært seg på gårdsdrift opp igjennom tidene, men det har også vært mølledrift i enkelte av vassdragene.  I dag er det bare i underkant av 30 fastboende, og det er bare noen få gårder som fortsatt er i drift. De resterende yrkesaktive pendler til jobber nede i bygda, eller nærliggende bysentra. 
Evenesdalen ligger tett innpå Junkerdal nasjonalpark og er et ypperlig utgangspunkt for turer på fjellet, både sommer og vinter. Man kan ta fatt på de  T-merkede rutene fra skolehuset nederst i dalen, eller man kan velge å kjøre helt inn til Storeng fjellgård  som er en privateid ubetjent turistforeningshytte. Du kan fra begge disse innfallsportene følge T-rutene til  Balvatnet (Coarvi-hytta) i nord over Storfjellet (Saltdal), til  Skaiti (Trygvebu) via Storengdalen i øst eller Junkerdalen. 
Et annet godt alternativ er å gå rundt Sjurfjellet eller bestige Satertind som en dagsmarsj, eventuelt prøve ut fiskelykken i de forskjellige vannene i gangavstand fra veien. I tillegg er det rikelig med bær og sopp av forskjellige slag.
Da han møtte henne

Da han møtte henne (originaltittel When Harry Met Sally...) er en amerikansk romantisk komediefilm fra 1989, skrevet av Nora Ephron og regissert av Rob Reiner. I hovedrollene møter vi Billy Crystal i rollen som Harry og Meg Ryan i rollen som Sally.
Ephron ble nominert til Oscar for beste originalmanus for sitt filmmanuskript.
I 2004 ble det satt opp en teaterversjon av filmen med Luke Perry og Alyson Hannigan i rollene.
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 25. beste kjærlighetsfilm fra USA. Replikken «I'll have what she's having.» («Jeg vil ha det samme som henne») fra kafé-scenen hvo Sally imiterer en orgasme, ble i 2005 kåret til en av de femti beste replikkene i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes.


== Handling ==
Harry og Sally treffer hverandre for første gang da hun gir ham skyss fra Chicagos universitet til New York. Filmen hopper i tid, og paret støter stadig på hverandre på grunn av mislykkede kjærlighetsforhold. Etter en stund skapes et nært vennskap mellom dem, og de trives med å ha en venn av det motsatte kjønn. Men så blir de stilt spørsmålet: «Kan en mann og en kvinne være venner uten at sex kommer i veien?»


== Medvirkende ==
Billy Crystal som Harry Burns
Meg Ryan som Sally Albright
Carrie Fisher som Marie Fisher
Bruno Kirby som Jess Fisher
Steven Ford som Joe
Lisa Jane Persky som Alice
Michelle Nicastro som Amanda Reese
Kevin Rooney som Ira Stone
Harley Jane Kozak som Helen Hillson
Estelle Reiner som restaurantkunde


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

Offisielt nettsted 
(en) When Harry Met Sally... – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Da han møtte henne på Internet Movie Database 
(no) Da han møtte henne hos Filmfront 
(sv) Da han møtte henne i Svensk Filmdatabas 
(da) Da han møtte henne i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Da han møtte henne på Allociné 
(nl) Da han møtte henne på MovieMeter 
(en) Da han møtte henne på AllMovie 
(en) Da han møtte henne på Turner Classic Movies 
(en) Da han møtte henne på Rotten Tomatoes 
(en) Da han møtte henne på Metacritic
Nord-Norges Åndssvakehjem

Nord-Norges Åndssvakehjem var en sentralinstitusjon for psykisk utviklingshemmede som var i drift fra 1954 til 1991. Institusjonen ga pleie, vern og opplæring til mennesker med psykisk utviklingshemming.
Institusjonen var organisert som en egen stiftelse, den samme stiftelsen som i dag heter Nord-Norges Diakonistiftelse. Sentralinstitusjonen var Trastad Gård i Kvæfjord, men den samme stiftelsen drev også blant annet Vensmoen hjem for åndssvake i Saltdal og Straumfjordheimen i Nordreisa.
Det var Margarethe Wiig som fikk ideen om å opprette hjemmet, fordi hun så behovet da hun fulgte en pasient fra Sortland til Klæbu Pleiehjem i 1937. Hennes engasjement fikk Hålogaland bispedømmeråd til å nedsette en komite med oppgave å legge til rette for opprettelsen av en slik institusjon for hele Nord-Norge. Komiteen begynte sitt arbeid i 1949, og fikk kjøpt gården Trastad til formålet. Den første paviljongen, som pasientbolighusene ble kalt, ble åpnet i 1954, samme år som stiftelsen ble formelt etablert.
Fra åpningen, da paviljong 1 hadde plass til 30 pasienter, ble institusjonen stadig utvidet, ofte finansiert av innsamlingsaksjoner. På det meste var det 375 pasienter på Trastad.
Institusjonen ble lagt ned i 1991 som følge av HVPU-reformen, som ga ansvaret for omsorg og utdanning for psykisk utviklingshemmede til hjemkommunene.


== Eksterne lenker ==
Nord-Norges Diakonistiftelse (NND)
Festskrift for NND. Stiftelsens historie
Sørensen, Beate Katrine: «En neve ull» – Nord-Norges Åndssvakehjem, historien om hvordan og hvorfor Trastad Gård ble til. Masteravhandling i diakoni, Det teologiske menighetsfakultet, 2010.
Trastad Samlinger – museum med historien om institusjonen
Les Humphries Singers

Les Humphries Singers var en popgruppe med base i Hamburg som var populære i store deler av Vest-Europa i første halvdel av 1970-tallet.
Gruppen ble dannet av engelskmannen Les Humphries, som hadde flyttet til Hamburg. Der startet han sammen med Jimmy Bilsbury en musikkgruppe for å lage gladpop inspirert av hippiestilen og gospelmusikken. Gruppen ble kjent for sine sceneshow og for å ha mange vokalister (10–15 i gruppens storhetstid) med en variert etnisk bakgrunn.
Les Humphries Singers eksisterte i perioden 1969–1977, men først fra 1970 ble det alvor i prosjektet. I de følgende årene hadde gruppen en rekke store hitlåter som We are Goin' down Jordan, Mamma Loo, Mexico, Carnival og Kansas City. Etterhvert begynte gruppen å miste populariteten, og den siste større opptredenen fant sted under Eurovision Song Contest 1976, hvor de fremførte Sing Sang Song, som kom på 15.-plass. Les Humphries komponerte også tittelmelodien til TV-serien Derrick.
Gruppen ble oppløst da Humphries plutselig forlot Vest-Tyskland av skattemessige grunner og flyttet hjem til London. Noen av gruppens medlemmer hadde suksess i andre sammenhenger, f.eks. Liz Mitchell, som ble et sentralt medlem i Boney M, Jürgen Drews, som fikk en stor solokarrière i Tyskland og John Lawton, som ble medlem av Uriah Heep.
Gruppen har blitt gjenforent ved enkelte anledninger, og i mai 2007 dannet noen av gruppens medlemmer fra 1970-tallet gruppen The Original Singers, som opptrer med mange av gruppens sanger samt nytt materiale. Blant medlemmene er Jürgen Drews, Peggy Evres, Judy Archer og Tina Kemp-Werner.


== Medlemmer ==
 Les Humphries (1969-1977)
 Jimmy Bilsbury (1969-1977)
 Peggy Evers (1970-1976)
 Judy Archer (1970-1976)
 Victor Scott (1970-1976)
 Christoffer Yim (1971-1976)
 John Lawton (1971-1976)
 Jürgen Drews (1972-1976)
 Tina Kemp-Werner (1970-1974)
 Earl Jordan (1972-1976)
 Elvira "Puppa" Herbert (1972-1975)
 Dave O'Brien (1973-1976)
 Enry David-Farscher (1970-1972)
 Malcolm Magaron (1970-1972)
 Liz Mitchell (1970-1972)
 Sheila McKinlay (1973-1975)
 Emily Woods-Jensen (1974-1976)
 Claudia Schwarz (1974-1976)
 Renate Andersen-Bilsbury (1974-1976)
 Henner Hoier (1970-1971)
 Dornée Edwards (1970-1971)
 Goldy Kloen-Evert (1970-1971)
 Myrna David (1971-1972)
 Barry St. John (1972-1973)
 John Selley (1972-1973)
 Linda Uebelherr (1973-1974)
 Don Adams (1974-1975)
 Maddy Verhaar (1975-1976)
 Irene "Ischi" Bendorff (1971)
 Ginger (1971)
 Gail Stevens (1974)
 Lil Walker (1975)


== Eksterne lenker ==
(en) The Les Humphries Singers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Les Humphries Singers på Discogs 
(en) Les Humphries Singers på MusicBrainz 
(en) Les Humphries Singers på Spotify
Les Humphries

John Leslie Humphreys (bedre kjent som Les Humphries; født 10. august 1940 i Croydon, død 26. desember 2007 i Basingstoke) var en engelsk popmusiker. Han var frontfiguren i Les Humphries Singers, et populært band på første halvdel av 1970-tallet. Humphreys' mest kjente musikkstykke er kjenningsmelodien til TV-serien Derrick.
Humphries dro til Vest-Tyskland i 1966, der han spilte i bandet Wonderland. Senere møtte han Henner Hoier, og sammen dannet de bandet Les Humphries Singers. 
I 1972 giftet Humphries seg med den jugoslaviske sangerinnen og skuespillerinnen Dunja Rajter. De fikk sønnen Danny Leslie Humphries (f. 1974), kjent fra det tyske rockebandet Glow.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Leslie Humphries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Les Humphries på Internet Movie Database 
(sv) Les Humphries i Svensk Filmdatabas 
(en) Les Humphries hos The Movie Database 
(en) Les Humphries på Discogs 
(en) Les Humphries på MusicBrainz 
(en) Les Humphries på MusicBrainz
Landstingsvalget på Grønland 2005

Landstingsvalget på Grønland 2005 ble avholdt over hele Grønland den 15. november 2005, og valgte 31 representanter til Grønlands landsting for perioden 2005–2009. Sittende statsminister Hans Enoksen (S) etablerte et samarbeid med Inuit Ataqatigiit (IA) og Atassut (A) under parolen «Felles ansvar og samarbeid».


== Resultat ==
Hanus við Høgadalsá

Hanus við Høgadalsá (IPA: [hɛanʊs viː ˈhøadalsɔa]) (født Hanus Vang 8. mars 1913 på Kaldbak, død 6. januar 1998 i Tórshavn) var en færøysk forretningsmann og politiker (Tj.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra 1950 til 1974 og kommunepolitiker i Tórshavn.


== Familie og yrkesliv ==
Han var sønn av Maria (født Bærentsen på Sund) og Jákup Andrias Vang. Han ble døpt Hanus Vang. Han ønsket først å bytte navn til við Á («ved åen»), men dette lot seg ikke gjøre, og i 1945 fikk han bytte navn til við Høgadalsá. Hanus við Høgadalsá giftet seg med Hanna Poulsen fra Kirkja.Han gikk realskolen i Tórshavn og deretter i lære hos postvesenet i Danmark og på Færøyene. Han ble avskåret fra hjemlandet under den andre verdenskrig, da Danmark ble okkupert av Tyskland og Færøyene av Storbritannia, og kom tilbake til Tórshavn i august 1945. Etter en tid hos postverket begynte han å arbeide for entreprenøren Petur Michelsen, og for import- og eksportforretninger. Deretter drev han rederivirksomhet. Han arbeidet også for den færøyske huslånsstiftelsen, og satt i styret for Føroya Banki.


== Politisk arbeid ==
Han var med på å danne partiet Tjóðveldisflokkurin i 1948, i protest mot at Færøyene ikke fikk sin uavhengighet fra Danmark etter folkeavstemningen to år tidligere. En amerikansk etterretningskilde beskrev Erlendur Patursson, Jákup í Jákupsstovu og Hanus við Høgadalsá som den reelle ledelsen i Tjóðveldisflokkurin. Samme kilde beskrev Hanus við Høgadalsá som den mest tillitvekkende av dem – en sindig, dyktig og moderat politiker som nøt tillit hos befolkningen.Hanus við Høgadalsá var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1950–1974. Han satt i Færøyenes skolestyre og Lagtingets revisjon. Han var medlem av kommunestyret i Tórshavn 1949–1960 og 1969–1972, viseborgermester i 1960 og 1972 og Tórshavns borgermester i 1970.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hanus við Høgadalsá – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Charles Nicolle

Charles Jules H. Nicolle (født i 21. september 1866 i Rouen, død 28. februar 1936 i Tunis) var en fransk lege og nobelprisvinner. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1928 for sitt arbeid med tyfus.
Nicolle lærte tidlig om biologi fra hans far, Eugène Nicolle, som var lege ved sykehuset i Rouen. Han fikk en mastergrad i 1893 fra Pasteur Institute. På dette tidspunktet returnerte han til Rouen som et medlem av medisinfakultetet fram til 1896 og da som direktør for bakteriologlaboratoriet.
I 1903 ble Nicolle direktør for Pasteur Institute i Tunis, hvor han utførte arbeidet med tyfus som senere skulle gi ham en Nobelpris. Han var fremdeles direktør for instituttet da han døde i 1936. I 1972 ble han innvalgt som representant av Kungliga Vetenskapsakademien.
Nicolle skrev også fiksjon og filosofi opp gjennom livet, inkludert bøkene Le Pâtissier de Bellone, Les deux Larrons, and Les Contes de Marmouse.
Han giftet seg med Alice Avice i 1895 og fikk to barn, Marcelle (f. 1896) and Pierre (f. 1898).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1928 hos Nobelprize.org
(en) Charles Nicolle hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1928
Kjartan Mohr

Kjartan Frits Mohr (født 8. desember 1899 i Tórshavn, død 17. mai 1979 samme sted) var en færøysk verftsdirektør, skipsreder, konsul og politiker for Framburðsflokkurin.


== Liv og virke ==
Han var sønn av skipper og skipsreder Jens Mohr og hustru Maren Margrethe Elisabeth Evensen. Morfaren var grossist, skipsreder og dannebrogsmann Joen Peter Evensen.Kjartan Mohr gikk i lære som skipstømrer ved flytedokken i København. I 1920 kom han tilbake til Færøyene og begynte for seg selv som båtbygger og -reparatør. I 1936 etablerte han sitt eget skipsverft i hjembyen, Tórshavnar skipsmiðja. I 1961 ble det første stålskipet sjøsatt fra verftet. Verftet ble en av Tórshavns største arbeidsplasser med sine 120–150 ansatte. Ved siden av verftet drev han en omfattende rederivirksomhet.Mohr var medlem av kommunestyret i Tórshavn 1949–1964 og 1969–1976, valgt for Framburðsfelagið, som i midten av 1950-årene brøt med Fólkaflokkurin og dannet sitt eget parti, Framburðsflokkurin. Han var Tórshavn bys borgermester 1949–1951 og på nytt i 1971. Mohr var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1954–1978, den første perioden som partiløs, fra 1958 valgt for Framburðsflokkurin.I 1958 ble han portugisisk visekonsul i Tórshavn.I 1947 ble Mohr tildelt Haakon VIIs Frihetskors «for fremrakende [sic] fortjenester av Norges sak under krigen». Han hadde hjulpet norske sjøfolk som kom til Færøyene som båtflyktninger.Mohr ble ridder av Dannebrogordenen i 1949 og ridder av 1. klasse av samme orden i 1973.


== Referanser ==
Nedrustning

Nedrustning er en betegnelse som brukes når militæret i et land ruster ned. Det motsatte av nedrustning er opprustning, hvilket betyr at et land velger å bruke mer penger på militæret. 
Når det gjelder nedrustning er det spesielt kjernefysiske våpen som får mest oppmerksomhet. Nedrustning av kjernevåpenlagrene har vært tema for mangfoldige samtaler og forhandlinger spesielt mellom USA og Russland.


== Se også ==
Beredskap


== Eksterne lenker ==
FN-sambandets temasider om Nedrustning
Negativ kontakt

Negativ kontakt er uttrykket som blir brukt på en person som gir opplysninger til et etterretningsvesen uten at man selv er klar over det. Eventuelt at personen gir opplysninger til et annet etterretningsvesen enn personen tror.
Siameser

Siameser kan også vise til en person fra Thailand.Siameser er en av de første bestemte katterasene innen orientalsk korthår, og stammer trolig fra Sørøst-Asia, selv om det eksakte opphavet er ukjent. Det sies at katten kommer fra de hellige tempelkattene i Siam (nå Thailand). I Thailand er siameser en av flere innfødte katteraser, og blir kalt Wichien-maat (วิเชียรมาศ, som betyr «månediamant»). I det tyvende århundre ble siameser en av de mest populære rasene i Europa og Nord-Amerika. Siamesere har veldig ofte blå øyne.


== Eksterne lenker ==
(en) Siamese cats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
www.thaicat.ru Thai & Siamese Cat Club
Minamata-sykdom

Minamata-sykdom er en sykdom som ble oppkalt etter en by i Japan som het Minamata. I 1950-årene ble flere personer angrepet av kvikksølv-forgiftning i området langs Yatsushiro-sjøens kyster ved og på begge sider av denne byen. Utslippene av kvikksølv kom fra en kjemisk fabrikk som het Chisso. 
På noen få år døde det nesten 50 mennesker, og mange hundre mennesker fikk alvorlige misdannelser og ble svært syke etter forgiftningen. Utslippene av kjemisk materiale i denne byen førte til enda strengere regler for industriutslipp av farlige kjemiske stoffer.


== Litteratur ==
Ishimure Michiko: Paradies im Meer der Qualen: Unsere Minamata-Krankheit. Insel-Verlag, Frankfurt am Main/ Leipzig 1995, ISBN 3-458-16725-0.
W. Eugene Smith, Aileen Smith: Minamata. Holt, Rinehart and Winston of Canada, New York 1975, ISBN 0-03-013641-5.
Alkoholkommisjonen av 1910

Alkoholkommisjonen av 1910 ble nedsatt av Stortinget. Kommisjonen skulle gjennomgå norsk alkoholpolitikk, og komme med forslag til endringer. Kommisjonen fikk 9 medlemmer. Medlemmene representerte såvel politiske partier som ulike fagmiljøer.
Leder for kommisjonen ble Axel Holst (Generalsekretær i Legeforbundet). 
Øvrige medlemmer:

Nicolai Rygg – Direktør i «Det statistiske Centralbureau».
Johan Scharffenberg – Lege.
Sven Aarrestad – Formann i Det norske totalavholdsselskap.
Adam Egede-Nissen – Arbeiderpartiet.Alkoholkommisjonen sluttførte sitt arbeid i 1915, og leverte den 3 000 sider lange innstillingen i 1916. 
I innstillingen finner vi alle de tre hovedretningene i alkoholpolitikken representert. Flertallet på seks avviste avholdsbevegelsens mål om et totalforbud mot alkoholomsetning, og gikk inn for en fortsatt legal omsetning av alkohol, men under sterk offentlig kontroll. Et mindretall på to, Sven Aarrestad og Adam Egede-Nissen, forsvarte avholdsbevegelsens tradisjonelle linje, som gikk ut på et forsvar for en regulert alkoholomsetning, og et mål om å oppnå totalforbud – i første omgang mot brennevin – gjennom lokale folkeavstemninger. Endelig var det et mindretall på én, Johan Scharffenberg, som gikk inn for et landsomfattende totalforbud mot all alkoholomsetning.
Brennevinsforbudet som ble innført i desember 1916 var således ikke etter anbefaling fra kommisjonen.
Ved behandlingen av alkoholkommisjonens innstilling i Stortinget i 1918, ble det vedtatt en ny lov om salg og skjenking av brennevin, vin, fruktvin, øl og mjød. Loven slo fast at all import og omsetning av brennevin skulle legges inn under samlagene, og at samlagenes overskudd i sin helhet skulle tilfalle statskassen. Dermed var de privatøkonomiske interessene helt ute av brennevinssalget, men fremdeles kunne brennevinsproduksjon, samt salg av øl og vin, foregå i privat regi. Det ble også vedtatt et forslag som både skulle gjøre det vanskeligere å opprette nye samlag og lettere å legge ned allerede eksisterende. Loven av 1918 sa nemlig at alle som ikke møtte fram ved samlagsavstemningene, skulle telle som om de hadde stemt mot samlag. Det ble slått fast at alt salg av øl og vin skulle være gjenstand for kommunal bevilling, og det vanlige var at det ble gitt bevilling for en periode på ett år.
Arkivverket har i dag arkivert 3 hyllemeter av kommisjonens arbeid.


== Kilder ==
Per Fuglum – Brennevinsforbudet i Norge. 1995, 659 sider – ISBN 9788251914147
Olav Hamran og Christine Myrvang – Fiin gammel , Vinmonopolet 75 år. 1998, 493 sider – ISBN 8251837383
Clavinet

Clavinet er et elektromekanisk musikkinstrument som ble produsert av selskapet Hohner i forskjellige modeller mellom 1964 og 1982. Instrumentet er et slags elektrisk forsterket klavikord. Clavinetten har tangenter med gummikledte metalltunger på undersiden, som slår på sine respektive strenger (vanlige elgitarstrenger), hvor lyden tas opp av to lange mikrofoner (s.k. «Single-Coil»-mikrofoner), for siden å forsterkes via en ekstern instrumentforsterker.
Clavinetten er mest brukt innen funk og reggae, men brukes generelt i alle typer populærmusikk.


== Modeller ==
Clavineten kom på 1960-tallet ut i en mengde ulike modeller. De fleste hadde 60 tangenter med tilhørende 60 strenger, hvilket ga den fem oktaver i omfang.

Clavinet I
Clavinet II
Clavinet L
Clavinet C
Clavinet D6
Clavinet E7
Clavinet/Pianet duo


== Eksterne lenker ==
clavinet.de
clavinet.com
Huge collection of notably titles with the Clavinet
Anthology of best Clavinet videos on the internet
Landstingsvalget på Grønland 2002

Landstingsvalget på Grønland 2002 ble avholdt over hele Grønland den 3. desember 2002, og valgte 31 representanter til Grønlands landsting for perioden 2002–2005. Sittende statsminister Jonathan Motzfeldt (S) var tvunget til å utskrive nyvalg grunnet økonomisk rot. Hans Enoksen ble på forhånd valg til ny partiformann i Siumut, og partiet vant valget. Enoksen ble valgt til ny statsminister av Landstinget den 14. desember.


== Resultat ==


== Kilder ==
Valgresultater