jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paradis (Stavanger)

Paradis er et område i Stavanger kommune, nær sentrum. Paradis ligger i bydelene Våland og Storhaug i Stavanger, i søkket ved Hillevågsvatnet. Området ble første gang nevnt med dette navnet i 1686. Paradis hørte til Hetland herred, og ble en del av Stavanger ved byutvidelsen i 1866.


== Paradis på Storhaug ==
På 1840-tallet var Paradis avgrenset omtrent ved krysset Birkelandsgate og Saudagata - Saudagata - Vikedalsgata - på skrå opp til Admiral Cruys gate - på skrå ned til Hillevågsvatnet - Paradisveien - og på skrå opp til Lyder Sagensgate - Birkelandsgata.
Paradis var en del av Hetland prestegård, og før det en del av ødegården Eikanes under Hetland. Området var ikke dyrket på 1600-tallet, men leid ut til Lagård som beite. Det ble betalt en årlig leieavgift på to pund kornParadis ble festet i 1825 til Iver Svendson Oftedal i hans levetid. I 1837 ble Paradis omgjort til et arvefeste. I 1847 brant bygningene på Paradis ned. Paradis ble delt da fru Tausan skilte ut en del av eiendommen til klokkeren før 1867.  Fra 1870-tallet ble området stykket opp i mindre tomter til et boligstrøk.I Paradis var det en naturlig kilde som ble kalt Paradiskilden. Husmennene på plassen Storhaug fikk hente vann her.


== Paradis på Lagård ==

Paradis på Lagård framgår første gang i bykartet fra 1855. Paradis er skrevet inn der den sørlige delen av Lagård gravlund er nå. I et tilsvarende kart for 1864, er navnet flyttet til østsiden av Hillevågsvatnet. Det er mulig at det skal forstås som en retting av det eldre kartet. Navnet brukes nå om det utfylte området på vestsiden av Hillevågsvatnet - fra Lagård gravlund til Strømsbrua.
Det gamle gardsnavnet vest for Hillevågsvatnet var Lagård, og hovedgaten på denne siden heter Lagårdsveien. I skråningen mot Hillevågsvatnet var det i tillegg en rekke lokale stedsnavn som ikke lengre er i bruk, som Sommerlyst, Granli, Eilertsminde, Norddalen, Østrelid, Strandheim, Soltun og Lindalshillevåg.Både Paradissvingen og Paradisveien går mellom Storhaug og Våland bydeler. Broa over Lagård gravlund kalles Paradisbroa.Fra og med 2007, da Stavanger godsterminal ble flyttet til den nye godsterminalen på Ganddal, begynte Paradis-navnet å bli brukt også om området langs vestsiden av Hillevågsvannet - ikke minst etter at Jærbanens nye stasjon fikk navnet Paradis holdeplass.
Da godsterminalen ble flyttet til Ganddal, planla Rom Eiendom en omfattende byutvikling langs Hillevågsvannet, fra den nye Paradis holdeplass på dobbeltsporet mot Sandnes til Lagård gravlund. Aker Solutions hadde besluttet å samle sin virksomhet i Stavanger-området i Paradis. Arealet i Paradis skulle frigjøres for byutvikling etter at godsterminalen flyttet, og eiendommen som skulle frigjøres hadde totalt 100 dekar inklusive parker, grøntområder, strandpromenade og ny veitilknytning. Planene ble ikke noe av, fordi Jernbaneverket, som eier ikke ville flytte driftsbanegården, og det ikke ble funnet en alternativ beliggenhet.


== Referanser ==
Lagård gravlund

Lagård gravlund i Stavanger ble anlagt og innviet i 1834, og den eldste delen har i hovedsak samme oppdeling og utforming som da gravlunden var ny. Den nordligste delen med
gravfelt A-E ble anlagt først. I 1868 ble gravlunden utvidet sørover til Kirkegårdsveien. I 1882 ble den utvidet sørover fra Kirkegårdsveien mot Paradis og Hillevågsvannet. Den dekker nå et areal på 45 000 m² (45 mål). I 1875 ble jernbanens trasé
lagt gjennom den sørvestre del av kirkegården. Omkring 300 graver ble flyttet. I avisene fra 1875 kan en lese om klager over flyttprosessen. 
Da Lagård gravlund åpnet ble Stavanger kirkegård nedlagt.
Gravlunden er delt i to, adskilt av Kirkegårdsveien. Gravlunden ligger rett ved Stavanger stasjon og jernbanelinja. 
I 1885 ble et tidligere skolehus fra Køhlereiendommen i Hillevåg flyttet til Lagård gravlund og ombygget til kapell. En fikk et nytt kapell (Lagård kapell) i 1984. Det er også en driftsbygning fra 1980.
Lagård gravlund var tidligere gravlund for soknene St. Johannes, Varden og St. Petri, som alle er øst for jernbanelinjen og gravlunden. Nå er det ikke lengre noen kobling mellom soknene i den norske kirke og Lagård gravlund. Gravlunden administreres av kirkevergen i Stavanger, og er åpen for alle uavhengig av bosted i Stavanger og religiøs tilhørighet.
Det var viktig å være gravlagt på de rette stedene på gravlunden. De rikeste familiene i byen fikk de «riktige» plassene. Når de hadde bruk for mer plass på sitt familiegravsted, måtte andre med lavere sosial status vike plassen.
Mange kjente siddiser er gravlagt på Lagård, blant annet maleren Lars Hertervig, presten og politikeren Lars Oftedal, eidsvollsmennene Jens Erichstrup og Peder Valentin Rosenkilde, maleren Jacob Sømme, arbeidslederen John Tanke Sviland, misjonsmannen Søren Daniel Schiøtz, forfatteren Theodor Dahl, kunstnerne Henrik Finne, Per Gjemre og Sverre Ivan Larsen, avistegneren Henry Imsland og billedhuggeren Magnus Vigrestad.
Lagård gravlund sies å være den den best bevarte rammekirkegården i Norge. Den typiske rammekirkegård ble anlagt med to og to gravrekker sammen med gravminnene rygg mot rygg, med en smal vei mellom hver doble rekke. Lagård gravlund skiller seg klart ut ved at rammene ligger tett i tett, rekke på rekke uten stier mellom. Mange gravsteder har gitter i støpejern montert på rammen som omgir gravstedet. Gravstedene har gjerne et avgrenset plantefelt foran gravminnet, og er ellers dekket av grus. En del mener at det er både et lokalt og et nasjonalt anliggende å bevare Lagård gravlund i form og uttrykk. Det er gjort en betydelig registrering av bevaringsverdige graver og gravminner.I 2010 ble det satt opp skilting ved inngangen av gravlunden som framhever den som en severdighet. Innlegg i avisene tilsier at skiltingen har fått blandede reaksjoner. Det ble også laget en brosjyre om gravlunden.Deler av gravlunden ble en tid brukt til skytebane.


== Referanser ==
Pavel Jozef Šafárik

Pavel Jozef Šafárik (Safáry / Schaffáry/ Schafary/ Saf(f)arik / Šafarík/ Szafarzik, tsjekkisk  Pavel Josef Šafařík, moderne slovakisk  Pavol Jozef Šafárik) (født 13. mai 1795 i Kobeliarovo (Kisfeketepatak), Kongeriket Ungarn, død 26. juni 1861 i Praha, Kongeriket Böhmen) var en slovakisk filolog, dikter og en av de første som studerte slaverne;  litteraturhistoriker, historiker og etnografiker. Han skrev de fleste av sine tekster på tsjekkisk eller tysk.


== Referanser ==
Habeas corpus

Habeas corpus (latin for «du [skal] ha kroppen») er et juridisk prinsipp som går ut på at enhver person som er fengslet eller på annen måte frihetsberøvet, har rett til innen en fast tidsramme å bli stilt for en domstol. Prinsippet er viktig for å hindre vilkårlig frihetsberøvelse, og står sentralt i enhver moderne rettsstat.


== Begrepets opprinnelse i England ==
Begrepet habeas corpus er mest kjent fra England, og spesielt fra den britiske loven Habeas Corpus Act av 1679, som representerte en formalisering og styrking av prinsippet. Siden middelalderen har imidlertid begrepet blitt brukt i ulike stevnelser (writ). Den mest kjente, habeas corpus ad subjiciendum, en befaling om å bringe personen (corpus, kroppen) for retten (subjiciendum, underleggelse), skal ifølge Blackstone ha blitt brukt siden 1305. Andre stevnelser med lignende innhold har blitt benyttet enda tidligere, og habeas corpus-prinsippet finnes igjen i Magna Charta (1215).


== Prinsippet i Norge og andre land ==
Begrepet habeas corpus brukes ikke i norsk lovtekst, men selve prinsippet finnes nedfelt både i Grunnloven § 94 annet ledd, og i artikkel 5 nr. 4 i Den europeiske menneskerettskonvensjon.Videre finnes prinsippet i straffeprosessloven av 22. mai 1981 § 183, som sier at den som er pågrepet som mistenkt for en straffbar handling, snarest mulig og senest den tredje dagen etter pågripelsen skal fremstilles for tingretten på det sted der fremstilling mest hensiktsmessig kan skje. Tingretten skal veilede siktede om hva siktelsen og fengslingsbegjæringen innebærer, og avgjøre om vedkommende skal undergis varetektsfengsling eller ikke.


== Referanser ==
Youxi

Youxi (kinesisk: 尤溪县; pinyin: Yóuxī Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Sanming.
Befolkningen var på 418 416 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Hillevågsvatnet

Hillevågsvatnet også kjent som Hillevågsvann eller Hillevågsvannet i Stavanger er en stor bukt i Gandsfjorden ved Hillevågen. Åpningen mot fjorden er gjennom et smalt sund,  Hillevågsstrømmen. Stavanger by har vokst mellom begge sider av et søkk som går tvers gjennom terrenget med brattheng og bakker opp fra bunnen. I forlengelsen av Boknafjorden og Byfjorden skjærer Vågen seg inn i søkket fra nordvest og danner et naturlig sentrum, mens Hillevågsvatnet trenger seg inn fra Gandsfjorden gjennom Strømmen i sørøst. Breiavatnet ligger mellom disse fjordtungene.


== Historie ==
Hillevågsvatnet har i fra de tidligste tider vært en lun og god havn. På 1800-tallet var det et badehus på vestsiden. 
I 1880-årene kom det vei fra sentrum ut hit, Strømsbrua over Hillevågsvatnet ble bygget for å få en lettere forbindelse mellom sentrum, Våland og Storhaug. Den ble åpnet av kong Olav V i 1960.
I mange år var imidlertid vatnet skjemmet med store utslipp av kloakk. Dette er det nå slutt på, og Hillevågsvatnet er videre utbygd som kommunens største båthavn. Forurensingen kan ha kommet fra boliger, lett industri, småbåthavnen, NSBs godsterminal på Paradis og en nå nedlagt importhavn for fossile brensler, kjent som kullkaien.


== Stedsnavn ==
Det gamle gardsnavnet på vestsiden av Hillevågsvatnet var Lagård, og hovedgaten på denne siden heter Lagårdsveien. I skråningen mot Hillevågsvatnet var det i tillegg en rekke lokale stedsnavn som ikke lengre er i bruk, som Sommerlyst, Granli, Eilertsminde, Norddalen, Østrelid, Strandheim, Soltun og Lindalshillevåg.På østsiden finner en nesten innerst Paradis. På 1840-tallet var Paradis avgrenset omtrent ved krysset Birkelandsgate og Saudagata - Saudagata - Vikedalsgata - på skrå opp til Admiral Cruys gate - på skrå ned til Hillevågsvatnet - Paradisveien - og på skrå opp til Lyder Sagensgate - Birkelandsgata.
I dag brukes også navnet Paradis også det utfylte området mellom Lagård gravlund og Strømsbrua.
Mellom Paradis og Strømsbroa lå på østsida av Hillevågsvatnet Rosenlund og Vestvigen. På utsiden av broa lå Strømvik.


== Referanser ==
Minqing

Minqing (kinesisk: 闽清县; pinyin: Mǐnqīng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou.
Befolkningen var på 302 381 innbyggere i 1999.Språket fuzhouhua tales i området.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside -
Yongtai

Yongtai (kinesisk: 永泰县; pinyin: Yǒngtài Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou.
Befolkningen var på 352 501 innbyggere i 1999.Språket fuzhouhua tales i området.


== Kulturminner ==
Det taoistiske Mingshanshi-stedet (Mingshanshi, 名山室)  ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Mingshanshi
Interview with a Tiger Master Arkivert 27. februar 2013 hos Wayback Machine.
Luoyuan

Luoyuan (kinesisk: 罗源县; pinyin: Luóyuán Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou.
Språket fuzhouhua tales i området.
Befolkningen var på 253 093 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Høyhastighetsjernbanen Wenzhou–Fuzhou-banen fører fjennom området.


=== Vei ===
Kinas riksvei 104 løper gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Pingtan

Pingtan (kinesisk: 平潭县; pinyin: Píngtán Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Fuzhou. Det er et øyfylke som består av 129 større og mindre øyer og tusenvis av holmer og skjær.
Fylket hadde 382 624 innbyggere i 1999.Språket fuzhouhua tales i området.


== Administrative enheter ==
Fylket består av syv storkommuner og åtte kommuner.


=== Storkommuner ===
Tancheng (潭城镇) Tàng-siàng Déng
Su'ao (苏澳镇) Sŭ-ó̤Déng
Liushui (流水镇)  Làu-cuōi Déng
Aoqian (澳前镇) Ó̤-sèng Déng
Beicuo (北厝镇) Báe̤k-chió Déng
Pingyuan (平原镇) Bìng-nguòng Déng
Aodong (敖东镇)  Ngò̤-dĕ̤ng Déng


=== Kommuner ===
Baiqing 白青乡 Băh-chăng Hiŏng
Yutou 屿头乡 Sê̤ṳ-tàu Hiŏng
Dalian 大练乡 Duâi-liêng Hiŏng
Luyang 芦洋乡 Lù-iòng Hiŏng
Zhonglou 中楼乡 Dṳ̆ng-làu Hiŏng
Dongxiang 东庠乡 Dĕ̤ng-siòng Hiŏng
Gangcheng 岚城乡 Làng-siàng Hiŏng
Nanhai 南海乡 Nàng-hāi Hiŏng


== Referanser ==
Bent Faurschou Hviid

Bent Faurschou Hviid (født 7. januar 1921 i Asserbo, død 18. oktober 1944 i Gentofte) er navnet på den danske motstandsmannen «Flammen» i Danmark under andre verdenskrig. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han ble som sønn av hotelleier Wilhelm Faurschou Hviid (1884-1945) og hans hustru Marie-Louise Diderikke Faurschou fød Larsen (1895-1945), og ble 27. mars 1921 døpt i Melby kirke. Hotellet i familiens eie var Birkegården Hotell. Bent hadde en søster, Marie-Louise Swanstrøm, og en bror, Jan Faurschou Hviid.
Da han i 1930-årene oppholdt seg i Tyskland for skolegang, ble han ikke bare kjent med forholdene under nazismen, men ble også kjent med en gruppe antinazister. Han ble motstander av Adolf Hitler og av den nazistiske ideologi. 


=== Annen verdenskrig ===
I 1943 sluttet han seg til en motstandsgruppe i Holbæk, som produserte flyveblader og begikk sabotasjeaksjoner. Senere samme dag dro han til København og ble aktiv i motstanden der. 
Han fikk sitt dekknavn da han farvet sitt lyse hår, og ved en feil ble det flammende rødt. Flammen var en av de mest berømte motstandsmann i Dansk motstandsbevegelse. Sammen med «Citronen» og «Gemüse» startet han Holger Danske gruppe I. Senere oppstod Holger Danske-gruppene II, III, IV og V. 
Han ble satt til å utføre likvideringer. Det vites ikke nøyaktig hvor mange «Flammen» drepte; et rykte var at det var 22 personer. «Citronen» var den som kjørte «Flammen» på likvidasjonsoppdragene. Sammen ble de Danmarks mest ettersøkte motstandsduo. Tyskerne utlovet den høyeste dusør noensinne i okkupasjonstiden til den som hjalp med å finne «Flammen».Den 18. oktober 1944 ble han overrasket av tyskerne i et hus i Gentofte, hvor han oppholdt seg med familien Bomhoff. Han var ikke bevæpnet og hadde ingen mulighet for flukt, så han valgte å begå selvmord ved å ta cyankalium.  Han oppholdt seg i annen etasje da han tok pillen. Da tyskerne kom opp dit, var han allerede død.
Flammen fikk posthumt tilkjent den amerikanske «Medal of Freedom», og det ble reist en minnesten for ham i Asserbo der han var født.
På stenen står det:

TIL MINDE OM
FRIHEDSKÆMPEREN FLAMMEN
BENDT FAUERSCHOU-HVIID
F. 7-1 1921 D. 18-10 1944
DE BEDSTE MAA DØ

Det vites ikke hvorfor hans navn, Bent Fauerschou Hviid, er skrevet Bendt Fauerschou-Hviid, med 'd' i Bent og '-' mellom Fauerschou og Hviid.
I 2007/2008 ble spillefilmen Flammen & Citronen laget, med Thure Lindhardt i rollen som Flammen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gemüse Fortæller – I erindring om Flammen og Citronen, av Sofie-Amalie Høgsbro Østergaard, ISBN 87-85211-58-3


== Eksterne lenker ==
Nationalmuseets (Frihedsmuseets) side om Flammen og Citronen
Minneplater
Timelapse.dk – Flammen
Jørgen Haagen Schmith

Jørgen Haagen Schmith (født 18. desember 1910, død 15. oktober 1944) med dekknavnet Citronen var en dansk motstandsmann i Danmark under andre verdenskrig.
Sammen med en annen kjent motstandsmann «Flammen» tilhørte han motstandsgruppen Holger Danske, og de utførte sammen spektakulære operasjoner. Like før krigen hadde han fått arbeid som portner i Zigeunerhallen i København.
Han deltok i 1943 en sabotasjeaksjon mot bilfirmaet Citroën, derav dekknavnet Citronen.
Den 19. september 1944 forkledde Citronen seg som politimann, men uheldigvis arresterte tyskerne det danske politi samme dag. Han ble fanget, men på tross av at han var sterkt ettersøkt av Gestapo, ble han ikke gjenkjent. Han klarte å flykte over et gjerde, men ble truffet av tyske kuler. Han ble mirakuløst reddet av en ambulanse, som en årvåken Falck-mann hadde tilkalt.
En måned senere ringte tyskerne på døren i et hus på Jægersborg Allé, hvor Citronen lå i en sykeseng. Flammen hadde på det tidspunkt reist til Jylland og hadde etterlatt alle sine våpen under sengen sin. Citronen forsvarte seg med disse og egne våpen, men ble til sist overmannet og døde etter at han kastet sin siste håndgranat.
Citronen fikk posthumt tilkjent den amerikanske «Medal of Freedom».


== Film ==
Han spilles av Mads Mikkelsen i den danske filmen Flammen og Citronen (2008).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gemüse fortæller, I erindring om Flammen og Citronen, af Sofie-Amalie Høgsbro Østergaard ISBN 87-85211-58-3


== Eksterne lenker ==
Nationalmuseets (Frihedsmuseets) site om Flammen og Citronen
Minder om «Flammen» og «Citronen»
Sygeplejersken og Citronen
J.P. Jacobsens digt hvorfra inskriptionens linjer er taget
Mindeplader
Xianyou

Xianyou (kinesisk: 仙游县; pinyin: Xiānyóu Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Putian.
Befolkningen var på 979 425 innbyggere i 1999.Navnet Xianyou (= «De udødeliges reise») knytter an til en legende om ni brødre av familien  He for opp til himmelen som karper herfra. 
Administrasjonssetet ligger i bykvartalet Licheng (鲤城街道), som betyr «karpebyen».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside Arkivert 14. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Suibin

Suibin (kinesisk: 绥滨县; pinyin: Suíbīn Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Hegang.
Befolkningen var på 182 414 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Gloppen Handballklubb

Gloppen Håndballklubb (nynorsk: Gloppen Handballklubb), forkortet GHK, er en norsk overbygningsklubb for håndball i Gloppen kommune, etablert i 1971. Klubben spiller sine hjemmekamper i Firdahallen på Sandane.
GHK var ment å legge til rette for et toppet lag av de beste håndballspillerne på seniornivå i kommunen. Klubbens a-lag for damer rykket opp til 2. divisjon i 2007-08 sesongen, mens herrelaget spiller i dag i norsk 3. divisjon. Endringer i håndballinteressen i kommunen har bidratt til at klubben også samler kommunens spillere i juniorlag og aldersbestemte lag fra 16 år.
Klubbens håndballag for kvinner spiller i 3. divisjon sesongen 2013/14


== Kjente spillere i GHK ==
June Andenæs, håndballspiller for Levanger Håndballklubb
Bjørn Grov, redaktør i Firda Tidend
Bodil Hjelmeset, tidligere spydkaster


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NRK Fylkesleksikon: Gloppen Handballklubb
Mosstad

Mosstad også kalt Indre Mosstad er navnet på gårdsnummer 35 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordvestsiden av Haukedalsvatnet, og grenser mot Mosstadhaug i sør og vest, og Solheim i nord.
Gården er delt i følgende bruk:

Bruk 1
Bruk 2, tidligere plassen Nyland
Bruk 4, fradelt i 1953. Fra 1984 samme eier som Solheim Gnr 34, Bruk 3


== Historisk ==
Fra 1690-tallet var gården delt i to bruk, men ble sammenslått til ett i 1736
På 1600-tallet hørte gården under Munkeliv kloster. Siden klosteret ikke fikk tilegne seg nye eiendommer etter reformasjonen (1536), må gården ha eksistert i katolsk tid, sannsynlig også da tilbake til høymellomalderen


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders, Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.417-424), Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
Bryant and May

Bryant and May var et britisk selskap som ble etablert i 1852 i den spesifikke hensikt å produsere fyrstikker. Den opprinnelige fabrikken var lokalisert i Bow, London. Selskapet åpnet senere flere fabrikker i Storbritannia og Australia, deriblant Bryant and May fabrikken i Melbourne, og eide også fyrstikk-fabrikker i andre deler av verden.

Bryant and May eksisterte i mer enn 70 år som et selvstendig selskap. De fusjonerte med andre fyrstikk-fabrikker og senere med selskaper som produserte andre forbruksartikler, inntil det ble oppkjøpt.
Navnet Bryant and May eksisterer fortsatt som et registrert varemerke som eies av Swedish Match. Også mange andre registrerte varemerker fra andre, tidligere uavhengige selskaper innenfor Bryant and May gruppen, er fortsatt i bruk.
Xichong

Xichong (kinesisk: 西充县; pinyin: Xīchōng Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanchong.
Befolkningen var på 652 997 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 212 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og sørover via Nanchong i Sichuan og ender i Chongqing.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse
Ferdinand Steiner

Ferdinand Steiner var en turner fra Böhmen, i dagens Tsjekkia. 
Han deltok i VM i turn i 1909, 1911 og 1913. I 1909 ble det gull i lagkonkurransen sammenlagt. I 1911 fikk han gull i både lagkunkurransen og i mangekampen sammenlagt, og fikk i tillegg gull i ringer og bronse i skranke. I dette VM dominerte det bøhmiske laget VM, og fikk fire utøvere på pallen i mangekampen. I hans siste VM, i 1913, ble det igjen gull i lagkonkurransen. 
Siden medaljevinnerne som representerte det østerriks-ungarske imperiet kom fra  Böhmen, ble de vunnede medaljene flere år senere overført til Tsjekkoslovakia av FIG.
Svatopluk Svoboda

Svatopluk Svoboda (født 5. desember 1886 i Praha, død 19. oktober 1971 i Brno) var en turner fra Böhmen, i dagens Tsjekkia.
Han deltok i det femte turn-VM som ble arrangert, i 1911. Her fikk han gull i lagkonkurransen, og bronse i mangekampen sammenlagt, og fikk i tillegg bronse i svingstang. I dette VM dominerte det bøhmiske laget VM, og fikk fire utøvere på pallen i mangekampen.
Siden medaljevinnerne som representerte det østerriks-ungarske imperiet kom fra Böhmen, ble de vunnede medaljene flere år senere overført til Tsjekkoslovakia av FIG.
Han deltok også i sommer-OL 1920 i Antwerpen, og endte på fjerdeplass i lagkonkurransen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svatopluk Svoboda – Olympedia 
(en) Svatopluk Svoboda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Svatopluk Svoboda – Tsjekkias olympiske komité