jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
IST

IST, Ist eller ist har flere betydninger:

IST, International Software Technology, nordisk leverandør av IT-løsninger for skole og barnehage
IST-prisen


== Tidssoner ==
Indisk standardtid
Iransk standartid
Irsk standardtid
Israelsk standardtid
Rune forlag

Rune forlag
var et norsk bokforlag for bl.a. bygdehistorie og friluftsliv, drevet på enmannsbasis av
lærer og arkivar Erling Skjølberg  i Trondheim.  Han hadde drevet 
med sporadiske utgivelser på 50-tallet, på fulltid siden 1962.  Forlaget holdt på til 
starten av 80-tallet.
Blant forfatterne finner man
Leif Halse (som skrev Vangsgutane),
Jon Auklend,
Hermann Aune,
Anders Dolve,
Sturla Brørs,
Gudve Tone Gjellstad,
Jon Grønset,
Sverre Hammer-Almås,
Guttorm Haugen,
Øyvind Hovden,
Liv Jorunn Høgseth,
Aslaug Høydal,
Ola Jonsmoen,
Johan Kjønø,
Ingar Knudtsen,
Kåre Knutsen,
Hans Kristiansen,
Olav A. Loen,
Even Lorch-Falch,
Arne Nese,
Kristian Opstad,
Oddvar Rakeng,
Kaare Granøyen Rogstad,
Halvor J. Sandsdalen,
Bjarne Slapgard,
Anton Solheim,
Olaf Sveen,
Asbjørn Sæbø,
Aksel Sæsebøe,
Eivind Tverbak,
Bjarne Tvete,
Gerda Vislie,
Kari Vivelid,
Lars Vivelid, 
Erling Wollan,
Gunnar Øi, 
Kristin Nybrott,
Länsväg 348

Länsväg 348 er en svensk vei, som går mellom Hälla i Åsele kommune og Örnsköldsvik.
Veien er del av Sagaveien.


== Knutepunkter ==
 Västerbottens län

Åsele kommune Hälla
Lv556 Kvarnstugan Västernorrlands län

Örnsköldsvik kommuneLv1018 Tjäl
Lv1035 Gafselsjön
Lv1045 Lunne
Lv1044 Åbosjö
Lv1037 Lugnan
Lv1043 Östersel
Lv1036 Seltjärn
Lv1039 Kubbe
Lv1035 Bredbyn
Lv917 Anundsjö
Lv934 Mellansel
Lv932 Moliden
Lv930 Gala
Lv933 Happsta
Lv933 Överbilla
Lv921 Främmerbilla
Lv936 Överhörnäs
 Lv938 Grönnäs
 Grönnäs → Örnsköldsvik
Shuncheng

Shuncheng (kinesisk: 顺城区; pinyin: Shùnchéng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 277 km² og ca. 400 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Infoside
Xinfu (Fushun)

Xinfu (kinesisk: 新抚区; pinyin: Xīnfǔ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 30 km² og ca. 290 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Infoside
Xinfu

Xinfu kan være

Bydistriktet Xinfu i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina;
Bydistriktet Xinfu i byprefekturet Xinzhou i provinsen Shanxi i Kina.
Dongzhou

Dongzhou (kinesisk: 东洲区; pinyin: Dōngzhōu qū) er et bydistrikt i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 226,8 km² und ca. 350 000 innbyggere (2004). 
I september 1932 fant Pingdingshanmassakren sted i Dongzhou.


== Administrative enheter ==
Dongzhou består av elleve subdistrikter og to kommuner:
Subdistriktet Dongzhou (东洲街道),
Subdistriktet Zhangdian (张甸街道),
Subdistriktet Dalian (搭连街道),
Subdistriktet Longfeng (龙凤街道),
Subdistriktet Xintun (新屯街道),
Subdistriktet Wanxin (万新街道),
Subdistriktet Laohutai (老虎台街道),
Subdistriktet Pingshan (平山街道),
Subdistriktet Nanhuayuan (南花园街道),
Subdistriktet Liushan (刘山街道),
Subdistriktet Zhangdang (章党街道),
Kommunen Qianjin (千金乡),
Kommunen Nianpan (碾盘乡).


== Referanser ==
Wanghua

Wanghua (kinesisk: 望花区; pinyin: Wànghuā Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 214 km² og ca. 370 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Infoside
Xinqiu

Xinqiu (kinesisk: 新邱区) er et bydistrikt i Folkerepublikken Kina, byprefekturet Fuxin i provinsen Liaoning. 
Det har et areal på 128 km² og teller 90 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Infoside
Xihe (Fuxin)

Xihe (kinesisk: 细河区) er et bydistrikt i Folkerepublikken Kina, som ligger i  byprefekturet Fuxin i provinsen Liaoning. Det har et areal på 126 km² og teller 160 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Infoside
Longgang (Huludao)

Longgang (forenklet kinesisk: 龙港区; tradisjonell kinesisk: 龍港區; pinyin: Lónggǎng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Huludao og utgjør prefekturets sentrum. Longang har et areal på 138 km², ca. 150 000 innbyggere (2001) og er i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina.
Distriktet ligger på en landtunge ved Bohai vest ved Jinzhou. Om lag en tredel består av skog og grøntarealer, noer som har gitt det tilnavnet «hagebyen».
Her er også kjemiverksteder, verft og en viktig havn. Det løper et oljerør herfra til Panjin.


== Historie ==
I dette distriktets område skal keiser Qin Shi Huang Di fra Qin-dynastiet ha bygget et palass.


== Administrative enheter ==
Subdistrikter:

Shuanglong (双龙街道), Østre distrikt (东街道), Vestre distrikt (西街道), Binhai (滨海街道), Wanghaisi (望海寺街道), Huludao (葫芦岛街道), Longwan (龙湾街道), Beigang (北港街道), Lianwan (连湾街道), Yuhuang (玉皇街道)


== Referanser ==
Wensheng

Wensheng  (forenklet kinesisk: 文圣区; tradisjonell kinesisk: 文聖區; pinyin: Wénshèng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Liaoyang i den kinesiske provinsen Liaoning. 
Det har et areal på 38 km² og teller 180 000 innbyggere (2004). 


== Administrative enheter ==
Subdistrikter:

Wensheng (文圣街道), Wusheng (武圣街道), Xiangping (襄平街道), Nanmen (南门街道), Dongxing (东兴街道), Qingyang (庆阳街道)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Simon og Kaia

Simon og Kaia er en barnebokserie skrevet av Gro Dahle og illustrert av Eldbjørg Ribe. Det er utkommet følgende bøker i serien:

1993: Simon og Kaia bader – en liten kranglebok
1994: Simon og Kaia tisser – en liten sinnabok
1995: Simon og Kaia kler på seg – en liten rampebok
1996: Simon og Kaia ser på video – en liten sutrebok
2001: Simon og Kaia bader og kler på seg – samleutgave
Edward C. Green

Edward C. (Ted) Green (født 29. november 1944) er en amerikansk medisinsk antropolog. Han er en Senior Research Scientist ved Harvard School of Public Health ved Harvard University, og siden 2006 har han virket som direktør for The AIDS Prevention Research Project at the Harvard Center for Population and Development Studies. I 2009 fikk en artikkel av ham i Washington Post, om kondomer og AIDS (The Pope May be Right), i forbindelse med pave Benedikt XVIs reise til Afrika i mars, betydelig omtale i USA.Han var utnevnt medlem av The Presidential Advisory Council on HIV/AIDS (2003–2007), var med i Office of AIDS Research Advisory Council for the National Institutes of Health (2003–2006), og er nå i styret for AIDS.org.
Han har virket siden 1980-årene innen internasjonal utvikling. Meget av hans arbeid siden slutten av 1980-årene har dreid seg om AIDS og seksuelt overførbare sykdommer, særlig i Afrika, men også i Asia, Latin-Amerika, Karibia, Midtøsten og Øst-Europa. Han har også vært helserådgiver for regjeringene i Mosambik og Swaziland. 
Blant hans vitenskapelige produksjon er det grundige studier av lokale afrikanske helse- og helbredelsesskikker, inklusive helserelatert kunnskap og forestillinger. Tre av hans bøker handler om dette:

Practicing Development Anthropology 1986
AIDS And STDs in Africa: Bridging the Gap Between Traditional Healing and Modern Medicine, 1994
Indigenous Theories of Contagious Disease 1999En annen bok.

Rethinking AIDS Prevention: Learning from Successes in Developing Countries, 2003utfordrer en daværende nær konsensus i AIDS-bekjempelsesmiljøene om hvor effektivt kondomer, hiv-rådgivning og testing er som prevensjonsstrategier. Green oppsummerer sitt anliggende slik:

The largely medical solutions funded by major donors have had little impact in Africa, the continent hardest hit by AIDS. Instead, relatively simple, low-cost behavioral change programs--stressing increased monogamy and delayed sexual activity for young people--have made the greatest headway in fighting or preventing the disease's spread. Ugandans pioneered these simple, sustainable interventions and achieved significant results.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
biography at Harvard AIDS Prevention Research Project website
Edward C. Green's curriculum vitae
Dialogue on AIDS Prevention, from Share the World's Resources
FLK «Salvestria»

FLK «Salvestria» var et flytende hvalkokeri tilhørende Christian Salvesens selskap South Georgia Co Ltd. Hun ble bygget i 1913 som det kombinerte passasjer- og lasteskipet DS «Cardiganshire» for Royal Mail Lines Ltd, London. «Cardiganshire» ble disponert av Shire Lines og gikk i trafikk på Det fjerne østen.
I mai 1929 ble skipet solgt til South Georgia Co og ombygget til hvalkokeri med opphalingsslipp. Hun ble omdøpt FLK «Salvestria» og var i praksis søsterkskipet til FLK «Sourabaya», eks. DS «Carmarthenshire» (1915). «Salvestria» ble satt inn i pelagisk fangst i Vest-Antarktis i sesongene 1929/30 til 1939/40 og ved Peru somrene 1936 og 1937.
Sverre Schjeldsøe var kaptein og bestyrer fra 1932 til 1935. Resultatene for disse tre antarktiske sesongene ble hhv. 130 000, 105 000 og 120 000 fat (alle år etter kvotefangst).
Under andre verdenskrig ble «Salvestria» satt inn i tankfart, men allerede 27. juli 1940 gikk hun på en mine ved Firth of Forth og forliste. Blant de omkomne var det syv nordmenn.


== Se også ==
Liste over flytende hvalkokerier


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
1929 SALVESTRIA Arkivert 26. mai 2008 hos Wayback Machine. lardex.net
Shire Line: Cardiganshire (5) The Red Duster
Wilhelm Pieck

Friedrich Wilhelm Reinhold Pieck (født 3. januar 1876 i Guben i Brandenburg, død 7. september 1960 i Berlin) var den første og eneste presidenten i Den tyske demokratiske republikk (DDR) 1949–1960. Han var tidigere kommunistleder i Kommunistische Partei Deutschlands (KPD). 
Pieck var det første statsoverhodet som representerte Øst-Tyskland utad. Etter Piecks død i 1960, overtok det nydannede østtyske statsrådet  kollektivt denne funksjonen, noe som gjorde ham til den eneste som har hatt tittelen Staatspräsident der DDR.


== Bakgrunn ==
Pieck vokste opp i Guben som sønn av en kortevarerhandler. Etter at han gikk ut av folkeskolen i 1890, gikk han i lære som møbelsnekker. Han fikk etter hvert kontakt med arbeiderbevegelsen. Han ble fagorganisert i 1894 og meldte seg året etter inn i Sozialdemokratische Partei Deutschlands. Fra 1896 arbeidet han som møbelsnekker i Bremen og ble i 1905 valgt inn i Bremens parlament hvor han satt fram til 1910. Han engasjerte seg i opplæringsvirksomheten innen partiet, og fra 1910 arbeidet han i den sentrale opplæringsenheten i Berlin. Gjennom dette virket ble han blant andre kjent med, og influert av Rosa Luxemburg.


== Første verdenskrig og mellomkrigstiden ==
Pieck tilhørte venstresiden i partiet som arbeidet mot krigføringen i første verdenskrig. Han ble imidlertid selv sendt i krigen i 1915. Her agiterte han heftig mot krigen og satt i militær forvaring. Før saken kom opp for krigsrett, flyktet han og gikk i skjul i Berlin. Som medlem av Spartakusforbundet, flyktet han først til Amsterdam i 1917, men vendte tilbake til Berlin i 1918 og sluttet seg da til kommunistpartiet. Han deltok i spartakistopprøret i 1919 og ble arrestert, men senere løslatt.
Da nasjonalsosialistene overtok makten i 1933, flyktet han først til Paris, og deretter til Moskva i 1935. Her arbeidet han i ulike oppgaver innen Komintern. Han var blant stifterne av den sovjetisk kontrollerte gruppen Fritt Tyskland. I 1945 vendte han tilbake til Tyskland sammen med Den røde armé.


== Øst-Tyskland ==
Som leder for KPDs politbyrå, presset Pieck på for at KPD og Sozialdemokratische Partei Deutschlands (SPD) i den sovjetiske okkupasjonssonen skulle bli slått sammen til Sozialistische Einheitspartei Deutschlands. Han hadde også stor innflytelse over utarbeidelsen av SEDs partiprogram. 22. april 1946 ble Pieck sammen med Otto Grotewohl fra SPD leder for SED. 11. oktober 1949 ble Pieck valgt til DDRs president av det provisoriske parlamentet og Länderkammer. Han ble gjenvalgt i 1953 og 1957. Av helsemessige årsaker viste han seg ikke så ofte offentlig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wilhelm Pieck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Wilhelm Pieck – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi over Wilhelm Pieck
Type 100 maskinpistol

Type 100 maskinpistol (一〇〇式機関短銃 – Hyaku-shiki kikan-tanju) er en maskinpistol fra Japan.
Våpenet ble brukt under andre verdenskrig, og var den eneste japanske maskinpistolen som ble produsert i større antall. Den ble designet og produsert på¨ våpenfabrikken Nambu. Den ble approbert av den japanske hær i 1942. Produksjonen stanset i 1945 på grunn av Japans nederlag i krigen. Ca 30 000 eksemplarer ble bygget.


== Varianter ==
Type 100 maskinpistol kom i tre varianter; den første som kom med tofot og bajonettfeste, en med foldestokk for fallskjermjegere, og en senversjon fra 1944 som var litt lengre, hadde enklere sikter.
Leonard Horowitz

Leonard George Horowitz (født 20. juni 1952) er en amerikansk dr. med. og forfatter med 15 bøker bak seg og en rekke vitenskapelige artikler. Dr. Horowitz mottok sin doktorstittel i tannkirurgi ved Tufts University 1977 og fikk senere en forskningstjeneste i psykologisk adferdsforskning ved University of Rochester. Dr. Horowitz tok noe senere to mastergrader; en fra Harvard University og en fra helsepleieutdannelsen ved Beacon College. 
Han har også grunnlagt organisasjonen Tetrahedron LLC.
Horowitz påstår, i strid med etablert forskning som anerkjennes av det bredere forskningsmiljø, at både hiv-viruset og ebola-viruset ble utviklet ved amerikanske biovåpenlaboratorier.


== Bøker ==
Choosing Health for Yourself: A Clear and Practical Guide ..., 1981
Overcoming Your Fear of the Dentist, 1987
Freedom from Headaches, 1988
Freedom from TMJ Syndrome, 1988
Behavioral Science in Corporate Health, 1990
AIDS, Fear and Infection Control: A Professional Development, Risk Management and Practice Building Manual, 1993
Dentistry in the Age of AIDS: A Practice Building Manual, 1994
Deadly Innocence: Solving the Greatest Murder Mystery in the History of American Medicine, 1994
Emerging Viruses: Aids & Ebola – Nature, Accident or Intentional?, 1996
Healing Codes for the Biological Apocalypse, (with Joseph Puleo), 1999
Healing Celebrations, 2000
Death in the Air: Globalism, Terrorism & Toxic Warfare, 2001
DNA: Pirates of the Sacred Spiral, 2004
LOVE: the REAL da Vinci Code, 2007


== Referanser ==
Amber

Amber kan vise til:

Amber (navn), et kvinnenavn
Amber (ale), øltype
Amber (India), tidligere by, nå del av byen Janipur i India, betyr også himmel i India
Amber (elv), elv i England
Amber Valley, distrikt i Derbyshire, EnglandAmber er også engelsk for rav.
FlatOut 2

FlatOut 2 er et videospill som er utviklet av Bugbear Entertainment. Spillet er et bilspill, der spillerne skal kappkjøre mot hverandre, men det finnes også andre måter å spille på. Disse er stunt og bilknusing. Man kan spille alene eller med andre over internett. Lanseringsdatoen for FlatOut 2 i Europa var 30. juni 2006.


== Eksterne lenker ==
(en) FlatOut 2 på Steam 
(en) FlatOut 2 på GOG.com 
(en) FlatOut 2 hos MobyGames 
(en) FlatOut 2 på Metacritic 
(en) FlatOut 2 hos Internet Game Database 
(en) FlatOut 2 hos GameSpot 
(en) FlatOut 2 hos IGN 
(en) FlatOut 2 hos GameFAQs 
(en) FlatOut 2 hos GameFAQs 
(en) FlatOut 2 hos GameFAQs
Elekt

Elekt (fra latin, «valgt») er et uttrykk som gjerne brukes for å betegne en person som er valgt eller utnevnt til en stilling, men ennå ikke har tiltrådt. Eksempler kan være president-elekt om en person som har vunnet et presidentvalg (f.eks. ble Barack Obama kalt president-elekt i tiden før han tiltrådte), biskop-elekt om en person som er valgt eller utnevnt til biskop uten  å ha tiltrådt ennå.
Nils Handal

Nils Kristoffer Handal (født 18. juni 1906, død 28. desember 1992) var en norsk Ap-politiker som var statsråd i to ulike departement 1953-61: industriminister og forsvarsminister. 
Handal var cand.philol. (1932) og virket som lærer (1933–61). Han var ordfører i hjembyen Bergen (1946–53) og sammen med blant annet Hilmar Reksten, sentral i etableringen av Festspillene i Bergen (1951).
Han var  industriminister i  Oscar Torps regjering  (1953–55), sammen med sin skolevenn Nils Langhelle. Så var han
forsvarsminister i Einar Gerhardsens tredje regjering (1955–61).  Han avsluttet yrkeskarrieren med å overta etter Hans Gabrielsen som fylkesmann i Oppland (1961–76).


== Eksterne lenker ==
(no) Nils Handal hos Stortinget 
(no) Nils Handal hos Norsk senter for forskningsdata
Riigikogu

Riigikogu (Riksforsamlingen) er Estlands lovgivende forsamling. Riksdagen består av ett kammer med 101 representanter valgt for fire år i forholdstallsvalg. Representantene velges fra 11 valgkretser. Stemmerettsalderen er 18 med en valgbarhetsalder på 21. Sperregrensen er 5 %.
Riksdagen velger hvert femte år Estlands president. Denne har i hovedsak seremonielle oppgaver, da den utøvende makt tilligger regjeringen. Regjeringen utgår fra riksdagen og er avhengig av støtte i denne. Riigikogus presidentskap består av tre medlemmer, en riksdagspresident og to visepresidenter. Disse velges blant riksdagens medlemmer. 

Den første Riigikogu ble valgt i 1920 og riksdagsperiodene regnes fra og med denne. I mellomkrigstiden ble det valgt seks riksdager. Riksdagen som ble valgt i 1938 fikk sin periode avbrudt av Sovjetunionens invasjon og okkupasjon. Riksdagens rolle og mandat varierte i mellomkrigstiden, da Estland hadde flere ulike grunnlover.
Etter at Estland i august 1991 gjenvant sin selvstendighet, skiftet Estlands øverste sovjet navn til Riigikogu, som et ledd i overgangen til demokrati under nasjonal selvstendighet. I 1992 ble det igjen avholdt regulære frie valg til riksdagen på grunnlag av Estlands nye grunnlov, vedtatt i folkeavstemning i juni 1992. Den sittende riksdagen ble valgt i 2015 og er den 13. i rekken.


== Se også ==
Liste over Riigikogus presidenter


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Parliament of Estonia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kai Birger Knudsen

Kai Birger Knudsen (1903–1977) var en norsk jurist og politiker (Ap). 


== Familie ==
Kai Knudsen var sønn av kemner Kai Angell Knudsen (1869-1944) og Julie Huse (1873-1952).I 1943 giftet han seg med Lilli Margrethe Wergeland (født 16. juli 1907).


== Utdannelse og juristkarriere ==
Knudsen tok examen artium i 1922 og ble  cand.jur. i 1926. Han fikk bevilling som overrettssakfører i 1926 og var kommunerevisor i Haugesund i 1926-1927. Han arbeidet som dommerfullmektig ved Tinn og Heddal sorenskriveri fra 1928 til 1930 og deretter som advokatfullmektig i Notodden fra 1930 til 1935. Fra 1935 drev han egen sakførerpraksis dels på Notodden, dels i Oslo. I maidagene 1945 ble han konstituert som sorenskriver i Tinn og Heddal. I 1946 ble han ansatt som kontorsjef hos riksmeglingsmannen. Kai Knudsen ble utnevnt til sekretær hos Statsministeren i 1948, og virket i denne stillingen frem til 1952. Etter en periode som regjeringsmedlem ble han sorenskriver i Follo sorenskriverembete i 1955.


== Politiske verv ==
Kai Knudsen var medlem av Arbeiderpartiet. Etter at det ble fred i Norge i mai 1945 ble han midlertidig oppnevnt som ordfører i Notodden i 1945. I 1946 ble han folkevalgt ordfører samme sted.
Han møtte på Stortinget som vararepresentant nr. 2 for Kjøpstedene i Telemark og Aust-Agder fylker (Arendal, Brevik, Grimstad, Kragerø, Notodden, Porsgrunn, Risør, Skien) i perioden 1945-1949.I Oscar Torps regjering var han justisminister (17. oktober 1952–15. juni 1954) og
forsvarsminister (15. juni 1954–22. januar 1955).


== Offentlige verv ==
Formann Sjømannsnemnda 1950-1975Formann Arbeidsdirektoratets styre 1950-1975
Formann Rikslønnsnemnda 1955-1968


== Utmerkelser og æresbevisninger ==
Kai Knudsen ble tildelt «Medal for courage» i 1945 for sin innsats mot den tyske okkupasjonsmakten under krigen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Kai Birger Knudsen hos Stortinget 
(no) Kai Birger Knudsen hos Norsk senter for forskningsdata
Forvik

Forvik er administrativt sentrum i Vevelstad kommune i Nordland.Postadressen 8976 Forvik er blitt endret til 8976 Vevelstad. Fra Forvik går det ferje til Tjøtta i Alstahaug kommune.


== Referanser ==
Byhaugen

Byhaugen er en høyde i Stavanger, og et bystrøk nordøst for Lille Stokkavatn i Tasta bydel. Det høyeste punktet på Byhaugen er 79 moh. Byhaugen lå tidligere i Hetland kommune, frem til kommunen ble slått sammen med Stavanger i 1965. Byhaugen er en del av delområdet Indre Tasta og ligger under grunnkretsen Vølstadbakkene.
På toppen av Byhaugen er det fin utsikt over vestre deler av byen og innover mot Ryfylke. Her har Stavanger Turistforening også plassert en orinteringsskive. På klare dager kan en orientere seg ved hjelp av skiven mot Kyrkjenuten i Sauda eller andre kjente topper. 


== Galleri ==
Blåsenborg

Blåsenborg er et område i Storhaug bydel Stavanger. Blåsenborg er området fra Nytorget og til Sankt Hansvollen. 
Ofte deles området opp i Øvre- og Nedre Blåsenborg. Skillet er omtrent fra Pedersgata og ned mot Verksgata som er Nedre Blåsenborg. Den øvre delen er Øvre Blåsenborg. En regner Blåsenborg fra Langgata og nesten til Sankt Hansgata.
Hva som er årsaken til navnet Blåsenborg er uvisst, men det kan være at det har vært en bygdeborg fra eldre jernalder eller at fjellskrente har minnet om en borg. Ordet blåsen kan vise til å blåse. Ingen fornminner er registrert herfra.
Blåsenborg var tidligere en del av Hetland prestegård. Dette området av Stavanger ble utbygd mellom 1820 og 1900. Mens de aller fleste boligene samt forretningsbyggene langs Nytorget, Pedersgata og Langgata ble bygd mellom 1820 og 1860. 
Blåsenborg skole var den første faste skolen i Hetland herred da den ble opprettet i 1834. Det var 70 elever i to avdelinger. Ved byutvidelen i 1848 ble dette en del av Stavanger.
I området bodde det stort sett fattigfolk og arbeidsfolk. Det gjenspeiles i mange små hus. Omkring 1850 var det ikke uvanlig at det bodde 20 til 25 mennesker i hvert hus, som i snitt hadde fire kvadratmeter til disposisjon.Bebyggelsen består stort sett av sammensatt småhusbebyggelse i to til tre etasjer. Unntaket er den store høyblokken på Blåsenborg som ble oppført på 1960-tallet på den gamle tomten til Blåsenborg skole. Høyblokka på Blåsenborg med bensinstasjon i kjelleren har siden vært et evig diskusjonstema. Framtida skulle ligge i høyblokker, men det ble bare med denne ene. Høyblokka i Pedersgata 17 består av 60 leiligheter fra 40 til 52 kvadratmeter. For de minste leilighetene var det opprinnelig innskuddet 18.100 kroner, og husleien 240 kroner i måneden.
Det var planer om å bygge flere høyblokker på 1960-tallet, men det ble med den ene. Pedersgata 13 og deler av nummer 11 brant ned omkring 1970. Nummer 11 ble stående i flere år brannskadd og ubebodd før det ble revet. Eieren ønsket å bruke eiendommene som grunnlag for et nytt høybygg, men fikk det ikke godkjent. I dag er det fortsatt hull i husrekken, og tomtene blir brukt som parkeringsplasser.


== Referanser ==

Bjørnar Tuftedal: Almueskolen i Stavanger, Stavanger Aftenblad, 23. juni 1975.
Annalisa Thelin Knutsen : Pedersgaten på langs. Velkommen til en rusletur gjennom Pedersgaten i Stavanger. – http://pedersgaten.org/
Arne Kvitrud: Var det et benediktinerkloster øst for middelalderbyen i Stavanger? Ætt og heim, 2015.
Håkon Omgård: I morgen bør forbudet mot bygging forlenges, Rogalands avis, 8. mai 1974. Om brannen i Pedersgata 11 og 13.
Stavanger Aftenblad: Innskudd og husleie opp i Pedersgaten 19. Høyblokken betydelig dyrere enn antatt, mai 1971.


== Noter ==
Hoorn

Hoorn er en kommune og by i Nederland i provinsen Noord-Holland med ca. 70 000 innbyggere. Hoorn fikk bystatus i 1357. Byen ligger ved Markermeer omtrent 40 km nord for Amsterdam.
Hoorn er en gammel by, og var en av de største i Holland på 1600-tallet. Byen var en viktig havneby, spesielt med skipstrafikk til Asia. Det finnes fortsatt en del bygninger i byen fra den tiden.

Utenfor byen Hoorn består kommunen av tettstedene Zwaag og Blokker.
		
		


== Se også ==
Kapp Horn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside