Broddmaur

Broddmaur (Myrmicinae) er en gruppe (underfamilie) av maur. Det er beskrevet ca. 5 500 arter fordelt på ca. 135 slekter. Det er funnet 387 arter i Europa og 19 i Norge. Gruppen omfatter nær halvparten av alle beskrevne maurarter, og over 1/3 av de norske artene. Arbeiderne har vanligvis velutviklet giftbrodd. Noen arter kan gi stikk som etterlater en brennende svie, herav navn som eitermaur (slekten Myrmica, med minst 7 norske arter) og brannmaur (bl.a. flere arter i slekten Solenopsis, som den invaderende S. invicta – slekten er ikke påvist i Norge).


== Utseende ==

Stort sett ganske små (1–10 mm). Som hos mange maur blir kjønnsindividene (dronninger og hanner) betydelig større enn arbeiderne hos enkelte arter; også arbeiderne kan variere mye i størrelse hos én og samme art.
De er slanke og langstrakte maur, ofte rødlige. Petiolus (mellom forkropp og bakkropp) består av to ledd som har tydelige kuler på ryggsiden. Mange grupper har utviklet spesielle trekk, som lange, tannete kjever, uvanlig store eller flate hoder, kraftig ornamentering eller pigger.


== Levevis ==
Denne gruppen har et vidt spekter av ulike levesett. Kolonistørrelsen kan variere fra noen ganske få til over millionen hos enkelte arter – kanskje 8 millioner hos bladskjærermaur (Atta spp.). Hos noen arter forekommer et vennskapelig forhold mellom nabokolonier; hos andre det motsatte. Noen arter kan ha kolonier med flere dronninger. Koloniene er som regel underjordiske og kan nå ned til 5 m under overflaten hos bladskjærermaurene, men enkelte bygger iøynefallende maurtuer. De fleste er rovdyr eller altetere, men noen er mer spesialiserte. Maurene i gruppen Attini lever av sopp som de dyrker inne i tuene. Pheidolini er frøsamlere, som lever av frø og andre plantedeler.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser (veps, maur og bier), Hymenoptera
underordenen stilkvepser, Apocrita
gruppe broddvepser, Aculeata
familien maur, Formicidae
underfamilie Broddmaur (Myrmicinae)
Ankylomyrmini
Ankylomyrma coronacantha
soppdyrkende maur, Attini
slekten Apterostigma – 44 arter
slekten Cyphomyrmex – 37 arter
slekten Mycetagroicus – 3 arter
slekten Mycetarotes – 4 arter
slekten Mycetophylax – 6 arter
slekten Mycetosoritis – 5 arter
slekten Mycocepurus – 5 arter
slekten Myrmicocrypta – 24 arter
Pseudoatta argentina
slekten Sericomyrmex – 19 arter
slekten Trachymyrmex – 43 arter
gruppen bladskjærermaur
slekten Acromyrmex – 27 arter
slekten Atta – 20 arter, Sør-Amerika
Basicerotini
slekten Basiceros – 7 arter
Creightonidris scambognatha
slekten Eurhopalotrix – 35 arter
slekten Octostruma – 12 arter
Protalaridis armata
slekten Rhopalotrix – 10 arter
Talaridis mandibularis
Blepharidattini
slekten Blepharidatta – 2 arter
slekten Wasmannia – 10 arter
Cataulacini
slekten Cataulacus – 68 arter
Cephalotini – brede arter med store hoder
slekten Cephalotes – 134 arter
slekten Procrytocerus – 44 arter
Crematogastrini
slekten Crematogaster Lund, 1831 – ca. 420 arter, 15 i Europa
slekten Recurvidris – 9 arter
Dacetini
slekten Acanthognathus – 7 arter
slekten Colobostruma – 16 arter
Daceton armigerum
slekten Epopostruma – 18 arter
slekten Mesostruma – 8 arter
slekten Microdaceton – 4 arter
slekten Orectognathus – 29 arter
slekten Pyramica Roger, 1862 – ca. 350 arter, 5 i Europa
slekten Strumigenys F. Smith, 1860  – ca. 450 arter, med lange, tynne kjever, kroppen sterkt punktert, 2 i Europa
Formicoxenini
slekten Atopomyrmex – 3 arter
slekten Cardiocondyla Emery, 1869 – 41 arter, 7 i Europa
slekten Chalepoxenus Menozzi, 1923 – 8 arter, 3 i Europa
slekten Dilobocondyla – 9 arter
slekten Formicoxenus Mayr, 1855 – 7 arter. I Europa og Norge:
Gjestemaur Formicoxenus nitidulus (Nylander, 1846)
slekten Gauromyrmex – 2 arter
slekten Harpagoxenus Forel, 1893 – 3 arter. I Europa og Norge:
Harpagoxenus sublaevis (Nylander, 1852)
slekten smalmaur, Leptothorax Mayr, 1855 – 25 arter. 92 arter i Europa av Leptothorax + Temnothorax. I Norge:
Vanlig smalmaur Leptothorax acervorum (Fabricius, 1793)
Leptothorax muscorum (Nylander, 1846)
Svarthodet smalmaur Leptothorax tuberum (Fabricius, 1775)
slekten Myrmoxenus Ruzsky, 1902  – 12 arter, 9 i Europa
slekten Nesomyrmex – 37 arter
slekten Ochetomyrmex – 2 arter
slekten Peronomyrmex – 2 arter
slekten Podomyrma – 54 arter
Poecilomyrma semirewae
Protomognathus americanus
slekten Romblonella – 8 arter
slekten Rotastruma – 2 arter
slekten Stereomyrmex – 3 arter
slekten Temnothorax – mer enn 400 arter
slekten Terataner – 12 arter
slekten Vombsiridris – 13 arter
slekten Xenomyrmex – 3 arter
Lenomyrmecini
slekten Lenomyrmex – 5 arter
Liomyrmecini
slekten Liomyrmex – 7 arter
Melissotarsini
slekten Melissotarsus – 4 arter
slekten Rhopalomastix – 5 arter
Meranoplini
slekten Meranoplus – 62 arter
Metaponini
slekten Metapone – 17 arter
Myrmecinini
slekten Acanthomyrmex – 13 arter
slekten Myrmecina Curtis, 1829 – 32 arter, 3 i Europa. I Norge:
Tregmaur Myrmecina graminicola (Latreille, 1802)
slekten Perissomyrmex – 2 arter
slekten Pristomyrmex – 40 arter
Myrmicariini
slekten Myrmicaria – 32 arter
Myrmicini
slekten Eutetramorium – 2 arter
slekten Huberia – 2 arter
slekten Hylomyrma – 13 arter
slekten Manica Jurine, 1807 – 6 arter, én i Europa
slekten eitermaur, Myrmica Latreille, 1804 – 166 arter, 34 i Europa. I Norge:
Småeitermaur, Myrmica rugulosa Nylander, 1846
Myreitermaur Myrmica scabrinodis Nylander, 1846
Myrmica sabuleti Meinert, 1860
Myrmica lonae Finzi, 1926
Myrmica sulcinodis Nylander, 1846
Hage-eitermaur Myrmica rubra Linnaeus, 1758
Snylte-eitermaur Myrmica microrubra Seifert, 1993
Vanlig eitermaur Myrmica ruginodis Nylander, 1846
Mørk eitermaur Myrmica lobicornis Nylander, 1846
Schencks eitermaur Myrmica schencki Emery, 1894
Snyltemaur Myrmica karavajevi Arnoldi, 1930
slekten Pogonomyrmex – 62 arter
Secostruma lethifera
Ochetomyrmecini
slekten Ochetomyrmex – 5 arter
slekten Tranopelta – 4 arter
Paratopulini
slekten Paratopula – 9 arter
Phalacromyrmecini
Ishakidris ascitaspis
Phalacromyrmex fugax
Philotrochus hesmerus
Pheidolini – med stor hoder, frøsamlere
Anisopheidole antipodum
slekten Aphaenogaster Mayr, 1853 – 169 arter, 36 i Europa
slekten Chimaeridris – 2 arter
slekten Goniomma Emery, 1895 – 7 arter, alle i Europa
slekten Kartidris – 6 arter
slekten Lophomyrmex – 10 arter
slekten Messor Forel, 1890 – 112 arter, 30 i Europa
slekten Ocymyrmex – 37 arter
slekten Oxyopomyrmex André, 1881 – 9 arter, 5 i Europa
slekten Pheidole Westwood, 1839 – ca. 1 000 arter, 9 i Europa
Solenopsidini
Adlerzia froggatti
Afroxyridis crigensis
slekten Allomerus – 3 arter
slekten Anillomyrmex – 2 arter
slekten Bondroitia – 2 arter
slekten Carebara – 18 arter
slekten Carebarella – 3 arter
Diplomorium longipenne
Epelysidris brocha
Machomyrma dispar
slekten Mayriella – 5 arter
slekten Megalomyrmex – 34 arter
slekten Monomorium Mayr, 1855 – 300 arter, 20 i Europa
faraomaur, Monomorium pharaonis (Linnaeus, 1758) – innendørs over hele verden
slekten Nothidris – 3 arter
slekten Oligomyrmex Mayr, 1867 – 106 arter, én i Europa
slekten Oxyepoecus – 16 arter
slekten Paedalgus – 10 arter
Phacota sichelii Roger, 1862 – finnes i Europa
slekten Pheidologeton – 31 arter
slekten Solenopsis Westwood, 1840 – 200 arter, 29 i Europa
slekten Tranopelta – 2 arter
Stegomyrmecini
slekten Stegomyrmex – 3 arter
Stenammini
slekten Adelomyrmex – 23 arter
slekten Ancyridris – 2 arter
slekten Baracidris – 3 arter
Bariamyrma hispidula
slekten Calyptomyrmex – 24 arter
slekten Cyphoidris – 4 arter
Dacatria templaris
slekten Dacetinops
slekten Dictoaspis
Indomyrma dasypyx
slekten Lachnomyrmex – 6 arter
slekten Lasiomyrma – 3 arter
slekten Lordomyrma – 16 arter
Proatta butteli
slekten Rogeria – 46 arter
Rostromyrmex pasohensis
slekten Stenamma Westwood, 1839 – 47 arter, 7 i Europa. I Norge:
Skyggemaur Stenamma debile (Förster, 1850)
Tetheamyrma subspongia
slekten Vollenhovia – 48 arter
Tetramoriini
Anergates atratulus (Schenk, 1852) – i Europa
slekten Decamorium – 2 arter
slekten Rhoptromyrmex – 10 arter
slekten Strongylognathus Mayr, 1853 – 23 arter, 19 i Europa
slekten Teleutomyrmex Kutter, 1950 – 2 arter, begge i Europa
slekten Tetramorium Mayr, 1855 – over 250 arter, 34 i Europa. I Norge:
Tetramorium caespitum (Linnaeus, 1758)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bolton, B. 1995. A New General catalogue of the Ants of the World. Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X.
Douwes, P.; Abenius, J.; Cederberg, B. & Wahlstedt, U. 2012. Steklar: Myror och getingar. Hymenoptera: Formicidae–Vespidae Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna 133 sider. ISBN 978-91-88506-78-8
Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. Journey to the Ants. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4


== Eksterne lenker ==
(en) broddmaur i Encyclopedia of Life 
(no) broddmaur hos Artsdatabanken 
(sv) broddmaur hos Dyntaxa 
(en) broddmaur hos Fauna Europaea 
(en) broddmaur hos Fossilworks 
(en) broddmaur hos ITIS 
(en) broddmaur hos NCBI 
(en) Kategori:Myrmicinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myrmicinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree Of Life: Myrmicinae Bilder
Antweb: Myrmicinae
Afrikanske Myrmicinae, med nøkkel til slektene
Bilder av nordamerikanske arter
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr