jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Seilandstuva

Seilandstuva er et fjell i  Alta og Hammerfest i Finnmark. Det er det høyeste fjellet på øya Seiland. Fjellet er en del av Seiland nasjonalpark og er det tiende høyeste i Finnmark. Det er også det høyeste i Hammerfest kommune. Sekundærfaktoren på 45 kilometer er blant de 50 lengste i Skandinavia.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia
Fjell i Finnmark


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Cinecittà

Cinecittà (norsk: kinobyen) er et filmstudio i Roma i Italia og sentrum for italiensk film.
Studioet ble grunnlagt i 1937 av Benito Mussolini og hans filmsjef Luigi Freddi med propagandahensikter, under slagordet «Il cinema è l'arma più forte» (kino er det kraftigste våpenet). Studioet ble bombet av de vestlige allierte under andre verdenskrig. I 1950-årene var Cinecittà opptaksstedet for flere store amerikanske filmproduksjoner som Prinsesse på vift (1953), Helen of Troy (1956) og Ben-Hur (1959).
Senere ble Cinecittà studioet mest assosiert med Federico Fellini og mange av hans mest kjente filmer. Det søte liv (1960) og Satyricon (1969) ble begge spilt inn her.
9. august 2007 ble rundt 3 000 m² av Cinecittà og området rundt ødelagt av brann. Den historiske delen som huser settet til Ben-Hur og andre klassikere, ble ikke skadet.
BBC/HBOs storproduksjon Rome ble innspilt her mellom 2004 og 2007.  Eurovision Song Contest 1990 ble arrangert i Studio 15 i Cinecittà.


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Cinecittà studios – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hanguren Opp

Hanguren Opp er et motbakkeløp på Voss som arrangeres av Voss Oppturar. Løpet ble første gang arrangert i 2005.
Løypa starter ved utescena ved Vangsvatnet ca. 50 meter over havet, og har målgang ved Hangursrestauranten på ca. 670 meter. Løypa er 3,35 km lang og følger i stor grad Hangursbanen oppover. Selve fjelltoppen Hangur ligger noe høyere på 818 meters høyde.


== Vinnere ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Narora kjernekraftverk

Narora kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i India. Det befinner seg ved bredden av Ganges i distriktet Bulandshahar i delstaten Uttar Pradesh. Den første reaktoren ble bygget ferdig i 1989, mens den andre ble satt i drift i 1991. Den maksimale elektriske effekten ved anlegget er på om lag 700 MW.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Narora Nuclear Power Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Madras kjernekraftverk

Madras kjernekraftverk er et kjernekraftverk som ligger ved den lille byen Kalpakkam, ca. 80 km sør for Chennai i India. Det brukes til produksjon av kjernekraft, elektrisk kraft og opparbeiding og deponering av radioaktivt avfall. Det er Indias første egenproduserte kjernekraftverk, og består av to reaktorer som hver har en effektiv effekt på om lag 205 MW. De er imidlertid konstruert for å produsere 235 MW, men på grunn av svakheter ved kjøleanlegget blir effekten holdt nede. I 1983 og 1985 ble situasjonen kritisk ved de to reaktorene.
Byggingen av anlegget begynte i 1970, men det stod ikke ferdig før i begynnelsen av 1984. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Madras Atomic Power Station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jordbunnslære

Jordbunnslære eller jordbunnsvitenskap er studien om jord som en naturresurs på overflaten av jordkloden. Studiet kan deles inn i de to undergrenene pedologi og edaphologi som hver for seg ofte brukes synonymt med jordbunnslære.
Faget omfatter ingeniørvitenskap, agronomi, kjemi, geologi, geografi, biologi, skogbruk, folkehelse og arkeologi.
Rajasthan kjernekraftverk

Rajasthan kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i India. Det ligger omtrent 65 km fra byen Kota i distriktet Chittorgarh i delstaten Rajasthan. Utbyggingen av anlegget begynte i 1963, og ti år senere stod det ferdig. Anlegget har fire reaktorer i drift, som samlet har en maksimal effekt på om lag 750 MW. Det bygges også to nye reaktorer, som vil øke den maksimale effekten med 440 MW. I tillegg er det planlagt å bygge to reaktorer til, slik at antallet reaktorer kommer opp i åtte. 
Canada hjalp til med å sette i gang kraftverket. Situasjonen var kritisk ved den første reaktoren i 1973, og etter at India gjennomførte sin første atomprøvesprengning året senere, måtte India fortsette anrikningen av uran på egen hånd. Den andre reaktoren ble derfor ikke operativ før i 1981. Det har funnet sted flere små ulykker ved anlegget.
Ole Irgens (politiker)

Ole Irgens (født 6. april 1829 i Bergen, død 14. april 1906 i samme by) var en norsk skolemann og politiker.
Ole Irgens ble student i 1848, cand. theol. i 1853. I 1855 opprettet han en pikeskole i Bergen, som han selv bestyrte inntil 1861, da han ble utnevnt til byens skoleinspektør. Denne stillingen beholdt han helt til han tok avskjed i 1898. Irgens utarbeidet allerede i 1862 et «Forslag til ny plan for Bergens almueskolevæsen», og han studerte pedagogiske nyvinninger på flere reiser i utlandet.
Irgens var medlem av Bergens kommunestyre fra 1861. Han var en av hovedmennene bak anleggelsen av Fjellveien i Bergen. 1868–69 var han representant for Bergen på Stortinget, hvor han særlig gjorde seg til talsmann for selvstyre innenfor statskirken. Han ble ridder av St. Olavs Orden.


== Referanser ==


== Kilder ==
Wollert Keilhau: «Irgens, Ole», i Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave, bind XII, s. 489–90. København: J. H. Schultz, 1922.


== Eksterne lenker ==
(no) Ole Irgens hos Norsk senter for forskningsdata
Morten Leuch

Morten Leuch (født 15. april 1732 i Christiania, død 24. januar 1768 på Hafslund) var en norsk godseier og handelsmann.


== Slekt ==
Morten Leuch stammet fra Christiania-slekten Leuch og var sønn av kjøpmann Peder Leuch (død 1746) og Cathrine Heltzen (søster av Poul Heltzen g.m. Karen Collett). Hans far Peder hadde stiftet firmaet Collett & Leuch sammen med Peter Collett. Han var oldebarn av Leuch-slektens stamfar, Peder Nielsen Leuch. I 1758 ble Morten Leuch gift med James Colletts søster, Mathia Collett (1737–1773). Etter hans død giftet hun seg på ny med Bernt Anker.


== Liv ==
Etter flere års utdannelse i utlandet vendte Morten Leuch tilbake til Norge i 1754 og gikk året etter inn i firmaet Collett & Leuch sammen med sin senere svoger James Collett. Etter sin farmors død i 1756 overtok han Bogstadgodset, som blant annet omfattet Bogstad gård. Leuch førte et gjestfritt hus både i Christiania og på Bogstad, og knyttet blant andre til seg dikteren Christian Braunmann Tullin. Da han i mai 1758 giftet seg med kompanjongens søster Mathia Collett, skrev Tullin til deres bryllup det berømte diktet «Maidagen». Leuch døde bare 36 år gammel under et besøk hos fetteren Peter Elieson på Hafslund.
Hans dagbok er blitt utgitt som Morten Leuch d.y.’s dagbog 1757–1762 av Bogstad stiftelse og Bogstad gårds venneforening (2006).


== Referanser ==


== Kilder ==
Collett, Alf: Familien Collett og Kristianialiv i gamle dage. Kristiania: Cappelen, 1915.
Huitfeldt-Kaas, H. J.: «Leuch, Morten», i Dansk biografisk Lexikon, X. Bind 10, s. 235–236.. København: Gyldendal, 1896.
Peder Nielsen Leuch

Peder Nielsen Leuch (opprinnelig Peder Nielsen, født ca. 1636, død 15. mars 1693) var en norsk kjøpmann og rådmann i Christiania.


== Slekt ==
Peder Nielsen var sønn av lavettmaker på Akershus Niels Pedersen (død 1675). Sammen med sin bror Morten Leuch (d.e.) tok han navnet Leuch etter stemorens første ektemann (se Leuch).
Leuch var gift to ganger, første gang med Anne Mortensdatter, enke etter kjøpmann Peder Madssøn Kinck, og andre gang med Alhed Johansdatter Kreftig, datter av Bærums Verks eier Johan Krefting. Han etterlot seg to sønner, Morten og Niels, samt tre døtre. Den eldste datteren, Karen, ble gift med James Collett, stamfar til slekten Collett i Norge. Den andre datteren, Kirsten, ble gift med kjøpmann og rådmann Christen Griis.


== Liv ==
Peder Nielsen Leuch nevnes første gang på begynnelsen av 1660-tallet som kjøpmann i Christiania. Peder skal først ha vært skreddersvenn og deretter omvandrende trelastarbeider, men endte som en av Christianias mest ansette og velstående trelasthandlere. I 1687 ble han utnevnt til rådmann, og omtrent samtidig ble han medlem av en kongelig kommisjon som skulle avgi en betenkning om skogdriften i det sønnenfjelske Norge. Kommisjonens forslag resulterte i skogreskriptet av 6. september 1688 og den kongelige resolusjonen av samme år om sagbruksprivilegier.
Gjennom sitt første ekteskapet kom Leuch i besittelse av Bogstad gård samt 27 andre gårder og skogområder i Aker og Bærum, blant andre Ullern, Grini og Øvre Bestum med Vækerø. Han utvidet senere besittelsene ved innkjøp av andre gårder i samme strøk. Dermed la han grunnlaget for et stort eiendomskompleks på begge sider av Lysakerelva og Bogstadvannet.


== Kilder ==
Alf Collett: Familien Collett og familieliv i Christiania i gamle dage. Kristiania: Cappelen, 1915.
Stiftsgården i Christiania

Stiftsgården var en herskapelig bygård i Christiania. Den besto av to sammenslåtte gårder: Rådhusgata 13 og Kongens gate 6. Bygningen ble revet i 1913.


== Bygningens historie ==
Bygningen ble oppført i 1757 som bolig for trelasthandler Morten Leuch. Etter hans død ble den overtatt av enken Mathia Collett, som giftet seg her for annen gang i 1773 med den ni år yngre Bernt Anker.  I 1781 ble bygningen solgt til staten som lokale for overhoffretten, fra 1797 stiftsoverretten. Navnet «stiftsgården» fikk den på grunn av at stiftsoverretten holdt til her. 1814-1896 var bygningen dels kontor, og dels bolig, for den svensk-norske kongens stattholder, fra 1873 bolig og kontor for Norges statsminister. Statsrådsmøtene for saker som kunne besluttes endelig uten Kongens nærvær, ble holdt i Stiftsgården. Både Statssekretariatet i Christiania (Regjeringens felleskontor opprettet 2. mars 1814) og embetet som Sekretær for Den norske regjerings formann (opprettet 2. juli 1829) hadde kontor i bygningen. 
Etter at en ny statsministerbolig i Parkveien 45 ble innkjøpt i 1896, solgte staten Stiftsgården til private. Chr. Matthiessen (etterhvert kjent som Banan-Matthiessen og senere BAMA) begynte med import av bananer i 1905 og hadde bananmodneri i Stiftsgården. Gården ble revet i 1913 og Sjøfartsbygningen ble oppført på tomten. 
Ifølge Alf Collett var bygningen «et landskjendt midtpunkt for hovedstadens høiere selskapsliv». Innvendig hadde den store selskapssaler prydet med landskapsbilder på veggene.  
I forkant av rivningen i 1913 ble enkelte interiører demontert og gjenoppsatt i Bysamlingen på Norsk Folkemuseum. Dette var kabinettet/garderoben, dagligstuen og visittstuen. Sistnevnt var egentlig et forværelse til salen. Det ble omdøpt til visittstuen av museet. Deler av interiøret derfra var overtatt av museet allerede i 1896. I tillegg til disse rommene ble stukktaket fra salen flyttet til museet, men senere fjernet igjen. Bysamlingen ble stengt i 1994 og deretter tømt. En ny utstilling, kalt Tidsrom 1600-1914, ble åpnet i samme lokaler i 2021. To av rommene, visittstuen og kabinettet/garderoben, inngår i denne utstillingen. Museet tok også vare på Stiftsgårdens hovedport mot Rådhusgata og satte den inn i Bybygningens fasade mot Torget i portåpningen til friluftsmuseet.


== Noter ==


== Litteratur ==
Collett, Alf: Familien Collett og Christianialiv i gamle dage. Kristiania: Cappelen, 1915.


== Se også ==
Paléet


== Eksterne lenker ==
(en) Stiftsgården i Christiania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Tarapur kjernekraftverk

Tarapur kjernekraftverk er et stort kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i India. Det ligger i byen Tarapur i distriktet Thane i den vestindiske delstaten Maharashtra. Byggingen av anlegget begynte i 1962 og det stod klar til drift i 1969. 
Til å begynne med bestod anlegget av to kokvannsreaktorer, hver med en effekt på 160 MW. Disse reaktorene ble produsert av Bechtel og GE etter 1963-avtalen mellom India, USA og Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA). Senere ble to nye og mer kraftfulle reaktorer bygd ved anlegget, disse med en samlet maksimal effekt på 980 MW. Anlegget har i dag fire reaktorer, og disse har en maksimal effekt på om lag 1 400 MW. Dette betyr at anlegget i Tarapur er det største kjernekraftverket i India. 


== Eksterne lenker ==
A feat at Tarapur: The twin reactors of the Tarapur Atomic Power Station undergo modernisation, safety upgradation and life extension.
Giddy Up a Ding Dong

«Giddy Up a Ding Dong» er en amerikansk rock and roll-sang som ble kjent i 1956 da den ble fremført i filmen Rock Around the Clock. Den ble en slager i flere land for gruppen Freddie Bell and the Bellboys og er kanskje deres best kjente innspilling.
Sangen ble opprinnelig skrevet i 1953 av Freddie Bell og hans venn Pep Lattanzi, men den ble først innspilt tre år senere etter at de hadde underskrevet en kontrakt med plateselskapet Mercury og ble sett av filmprodusenten Sam Katzman.
Katzman tilbød the Bellboys roller i Rock Around the Clock, «Giddy Up a Ding Dong» ble deres første utgivelse på Mercury og ble fremført i filmen.
Sangen ble ingen hit i USA, men oppnådde popularitet i Australia, Frankrike samt Storbritannia.
Reklamen for singleutgivelsen lød slik: «If these sides don't move you, see a doctor – you're dead».Sangteksten handler om en ridetur på hest med et definivt western-tilsnitt og melodien har en galopp lik en kadens.
«Giddy Up a Ding Dong» er også spilt inn av The Equals, The Jive Romeros, The Sensational Alex Harvey Band, Tommy Steele samt Wild Wind.


== Norske versjoner ==
Ivar Hovden og Eldar Vågan har skrevet norske tekster . Hovdens versjon bærer tittelen «Gir'u opp». Vågans versjon bærer tittelen «Gire opp og gær'n».

Vazelina Bilopphøggers versjon ble også utgitt på promo-CD-singlen «Gammel Oppland» (Slagerfabrikken/Sonet PROVAZ 014) i 1994.


== Listeplassering ==
Versjonen til Freddie Bell and the Bellboys kom på den britiske singlelisten 29. september 1956 og lå der i ti uker med nummer fire som høyeste plassering.


== Referanser ==
Beautiful Dreamer

«Beautiful Dreamer» er en populær amerikansk sang. Det er den siste kjente sang skrevet av den amerikanske komponisten Stephen Foster. «Beautiful Dreamer» ble publisert posthumt i 1864, det året Foster døde.


== Innspillinger ==
Bing Crosby med John Scott Trotter & his Orchestra. Plateselskap og katalognummer var Decca 3118 (Matrisenummeret var DLA 1967 A). Innspillingen ble gjort i Los Angeles 22. mars 1940
Steve Conway med Jack Byfield & his Orchestra. Plateselskap og katalognummer var Columbia (England) FB3233 (Matrisenumeret var CA 20117-1).
Thomas Hampson med Jay Ungar (mandolin), David Alpher (fiolin) og Molly Mason (gitar). Plateselskap og katalognummer var EMI Classics 4165
John Leyton. Platemerke og katalognummer var His Master's Voice POP 1230. Platen ble utgitt i 1963.
John Norman med Willy Andresens orkester og kor. Arr:: Willy Andresen. Innspilt på singlen Philips 353 216 PF 12. august 1963.


== Norsk versjon ==
Per Bråten og Eigil Berg har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Hei, du må våkne». New Jordal Swingers har spilt inn sangen. Den ble utgitt på EP-platen På norsk (On Records NJS 001) i 1976.


== Bruk i filmer ==
En instrumentalversjon av «Beautiful Dreamer» spiller en fremtredende rolle som temamusikk under Eddie Lawrences komedienummer «The Old Philosopher».
Sangen ble også brukt av filmkomponisten Danny Elfman i filmen Batman (1989). I filmens sammenheng fungerer den som Jokerens forvrengte «kjærlighetssang» til filmens kvinnelige hovedrolleinnehaver, Vicki Vale


== Listeplassering ==
Leytons versjon lå på VG-lista i syv uker i 1964 og som nummer tre i én uke.


== Referanser ==
Linn Strømsborg

Linn Strømsborg (født 1. mai 1986) er en norsk forfatter bosatt i Oslo.
Hun har utdannelse innen litteraturformidling fra Universitetet i Oslo og jobbet i Ark bokhandel i flere år. Hun vokste opp på Furuset i Groruddalen i Oslo. 
Debutboka Roskilde ble oversatt til svensk og utgitt der i 2010 av forlaget Lindqvist Publishing. De utga også boksingelen Øya på svensk samme år.
Andreboka Furuset ble kåret til en av årets beste bøker i Stavanger Aftenblad i 2013, der anmelder Ida Vågsether sa følgende: «Linn Strømsborg skriver så det gjør vondt. Om voksenlivet som kanskje ikke er så voksent, om ensomhet og om vennskap. Linn Strømsborgs roman gjør at jeg føler meg mindre alene. God litteratur gjør gjerne det.»Tredjeboka Du dør ikke (2016) er en frittstående oppfølger til Furuset.
Fjerdeboka Aldri, aldri, aldri (2019) fikk terningkast 5 i VG og anmelder Trine Saugestad Hatlen skrev blant annet: «Strømsborg skriver sjeldent friskt om et tidsaktuelt og nokså tabubelagt tema. Norge opplever en dramatisk økning i antall barnløse, og Erna Solberg har tatt til orde for at vi må finne ut hvorfor norske kvinner føder så få barn. Linn Strømsborg skriver sabla godt om akkurat det.» Dansk utgave, Aldrig, aldrig, aldrig, 2020 (Turbine Forlag), tysk utgave, Nie, nie, nie i 2021 (Dumont Buchverlag).


== Utgivelser ==
Aldri, aldri, aldri, roman, Flamme Forlag (2019), ISBN 9788282883351
Du dør ikke, roman, Flamme Forlag (2016), ISBN 9788282881135
Furuset, roman, Flamme Forlag (2013), ISBN 9788202311551
Roskilde, roman, Flamme Forlag (2009), ISBN 9788202311551
Øya, boksingel, Flamme Forlag (2009), ISBN 9788202324605


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Linn Strømsborg i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Linn Strømsborgs blogg
Filologen - Intervju med Linn Strømsborg (2008)
Linn Strømsborg på Flamme Forlag
Ajayi Agbebaku

Ajayi Agbebaku (født 6. januar 1955) er en tidligere nigeriansk tresteghopper.
Han har en personlig bestenotering på 17.26 meter, fra Edmonton i juli 1983, som fortsatt er nigeriansk rekord. Dette er det nest lengste hoppet av en afrikansk utøver, kun slått av Ndabazinhle Mdhlongwa. Han har fortsatt den afrikanske innendørs-rekorden på 17.00 meter, fra  Dallas i januar 1982.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ajayi Agbebaku – Olympics.com 
(en) Ajayi Agbebaku – Olympic.org 
(en) Ajayi Agbebaku – Olympedia 
(en) Ajayi Agbebaku – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ajayi Agbebaku – World Athletics
Wingull

Wingull er en oppdikta art i pokémonserien. Wingull blei introdusert i 3. generasjon, og er av typene vatn og flygende. Den utvikler seg til Pelipper.
I utseende minner nok Wingull mest om en måse, som den jo også er gruppert som i pokédexen. Den har to veldig store vinger, med delte tupper. Ganske langt ute på vingene har den et blått mønster, som går rundt vingene på både oversida og undersida. Den har en veldig liten kropp, og et nebb som er omtrent like stort som resten av kroppen. Nebbet er svart på tuppen. Den har også noen fjær på baksida av kroppen, som er blå på tuppen.
Wingull er en pokémon som lever ved havet. Den har reiret sitt i klipper nær sjøen. Om vinteren gjømmer den mat rundt dette reiret. Wingull har problemer med å flakse med vingene, så den bruker dem til å gli på luftstrømmene og komme høgt på den måten. Nebbet er fint å fange bytter med, og den bruker det også til å frakte mat og gjenstander dit den skal ha det.
Fellingstillatelse

Fellingstillatelse er nødvendig i Norge for å jakte på elg, hjort, rådyr, villrein og bever. Fellingstillatelsen spesifiserer hvilken art og hvor mange og hvilket kjønn som kan skytes i ett gitt område, gjerne kalt et vald. Godkjente hjorteviltvald kan få årlig fellingstillatelse uten søknad. Kommunen har ansvaret for å utstede fellingstillatelser.
Det må betales fellingsavgift for å jakte elg, hjort og villrein. For elg og hjort skal det betales på den måten kommunen bestemmer, mens det for villrein blir krevd inn av villreinnemnda.


== Se også ==
Skadefelling
Storvilt
Jakt
Tyke Peacock

Tyke Peacock (født 24. februar 1961) er en tidligere høydehopper fra USA, best kjent for å ha vunnet sølvmedalje i høydehopp under VM i 1983 i Helsingfors, bak Gennadij Avdejenko. Peacock har en personlig rekord på 2.33 meter fra Berlin 17. august 1983. I 1981 vant han IAAF World Cup.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tyke Peacock – World Athletics 
(en) Tyke Peacock – Track and Field Statistics
Pelipper

Pelipper er en fiktiv art i pokémonserien. Den ble introdusert i 3. generasjon, og har nummer 279 i den offisielle pokédexen. Pelipper er av typene vann og flygende, som den pokémonen den utvikler seg fra, Wingull.
Pelipper man minne noe om en pelikan. Både den og pelikaner har pose på undersiden av nebbet. Men Pelipper sitt er større. Nebbet til Pelipper er veldig stort, omtrent like stort som resten av kroppen. Den er gul på magen, og hvit på oversiden. Den har to lange, men smale, vinger, som er har blå tupper og er delt i tre. Den har noe blått på hodet også. Det svarte i øya dens er delt opp i to felt.
Pelipper lever, som sin førutvikling, ved sjøen. Akkurat som Wingull bygger også den reiret sitt på klipper ved vannet. Når den skal ha mat svømmer den så den rører bølgetoppene. Når den skal fange maten, tar den nebbet ned i vannet og tar opp alt sammen, før den svelger alt sammen helt. Den kan også bruke nebbet til å frakte egg rundt, eller små pokémon, enten for å redde dem fra rov, eller for å frakte dem dit de skal. Når den skal hvile vingene sine dupper den opp og ned på vannet.


== Eksterne lenker ==
Pelipper på Pokémon Wiki
Kvotejakt

Kvotejakt er ordinær jakt på et bestemt antall individer av en viltart, i Norge med hjemmel i viltloven § 9, der kvoten er fastsatt av offentlig myndighet. Av rovviltartene er det kun gaupe det er åpnet for kvotejakt på i Norge.


== Se også ==
Lisensfelling
Jakt
Konstantin Volkov

Konstantin Jurjevitsj Volkov (russisk: Константин Юрьевич Волков, født 28. februar 1960 i Irkutsk) er en tidligere stavhopper som representerte Sovjetunionen. Etter å ha vunnet innendørs-EM i 1980 med høyden 5,65, ny mesterskapsrekord, var han en favorittene til OL i Moskva samme år. Han ble imidlertid toer bak Władysław Kozakiewicz. Under VM i 1983 i Helsingfors tok han andreplass bak Serhij Bubka. Volkov har en personlig rekord på 5,85 meter fra Kiev i 1984.


== Eksterne lenker ==
(en) Konstantin Volkov – Olympedia 
(en) Konstantin Volkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Konstantin Volkov – World Athletics
Skadefelling

Skadefelling er i Norge en skademotivert jakt på enkeltindivider av gaupe, jerv, bjørn eller ulv, for å stanse eller forhindre skader på bufe eller tamrein med hjemmel i viltloven § 12 og forskrift. Skadefelling er kun et virkemiddel for å avhjelpe akutte skadesituasjoner, mens bestandsreguleringer som sådan skjer gjennom lisensfelling eller kvotejakt.
Skadefelling av kongeørn kan gis for å stoppe en pågående skadesituasjon, men det tillates ikke felling av preventive årsaker. Vedtak om skadefelling er frikoblet fra grunneierretten.
Fellingstillatelse gis kun innenfor den kvote og områdeavgrensning som rovviltnemnda eller Direktoratet for naturforvaltning har satt.
Skadefelling av ulv er omstridt i Norge.


== Se også ==
Fellingstillatelse


== Referanser ==
Kristian Ranestad

Kristian Ranestad (født 10. februar 1959) er en norsk professor i matematikk ved Universitetet i Oslo.
Han studerte til dr.philos (1988) ved Universitetet i Oslo med avhandlingen «On smooth surfaces of degree ten in the projective fourspace» med Geir Ellingsrud som veileder. 
Ranestads hovedarbeidsområde er algebraisk geometri og dens anvendelser.
Kristian Ranestads Erdős-tall er 2. I 2013 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for matematiske fag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Kristian Ranestad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Kristian Ranestad i BIBSYS
Langfjellet

Langfjellet er et fjell i Alta kommune i Troms og Finnmark. Det er en langstrakt fjellrygg som strekker seg fra Langfjorden i nord til øvre del av Vassbotndalen i sør, og avgrenses i øst av Ulvsvågdalen og Pølvannet, og i vest av Kjerringdalen. Fjellet har flere topper, hvorav den høyeste er lengst i nord med en høyde på 1 090 meter over havet.Langfjellet er det syvende høyeste fjellet i Finnmark av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Finnmark


== Referanser ==