jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Smaragdvaran

Smaragdvaran er en varan som lever på Ny-Guinea.
Arten har en uvanlig sterk farge til å være varan, og er grønn til turkis med mørke tverrbånd. Totallengden varierer fra 75–100 cm. Halen er 2,0–2,7 ganger så lang som kroppen, og kan brukes til å holde tak i grener.
Smaragdvaran er utbredt i tropisk regnskog i lavlandet på Ny-Guinea, og på noen av øyene i Torresstredet. Den lever oppe i trær, og eter insekter, edderkopper, skolopendere, krabber, fugler og små pattedyr. I motsetning til de fleste andre varaner eter den også plantekost, ettersom den forsyner seg med frukt oppe i trærne.
På mindre øyer i nærheten av Ny-Guinea finnes det flere nærstående arter, som sammen med smaragdvaran utgjør prasinus-gruppen av varaner. De fleste av de andre artene er svarte, men alle lever oppe i trær, og har gripehale. Prasinus-gruppen er en delgruppe av underslekten Euprepiosaurus. Følgende arter utenom smaragdvaran tilhører prasinus-gruppen:

V. beccari – Aruøyene
V. boehmei – Waigeo utenfor nordvestre Vest-Papua
V. bogerti – D'Entrecasteaux-øyene øst for Ny-Guinea
V. keithhornei – Den eneste arten på det australske kontinentet, og er bare kjent fra et lite område på Kapp York-halvøya
V. kordensis – Biak nord for Vest-Papua
V. macraei – Batanta utenfor nordvestre Vest-Papua
V. reisingeri – Misool utenfor nordvestre Vest-Papua
V. telenesetes – Den østligste arten, og er bare kjent fra et eksemplar som ble fanget på Rossel, 330 km øst for Ny-Guinea


== Eksterne lenker ==
(en) Smaragdvaran i Encyclopedia of Life 
(en) Smaragdvaran i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Smaragdvaran hos Fossilworks 
(en) Smaragdvaran hos Reptile Database 
(en) Smaragdvaran hos ITIS 
(en) Smaragdvaran hos NCBI 
(en) Kategori:Varanus prasinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Varanus prasinus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Pacific Biodiversity Information Forum - Varanus prasinus Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Leif Ottesen

Leif Helge Ottesen (født 18. desember 1963), fra Årnes - Nes på Romerike, er en norsk musiker og gitarist. Han er mest kjent som gitarist i Bjølsen Valsemølle. Han har også spilt i flere andre band og med andre artister. Allerede på barneskolen spilte han i band.


== Diskografi ==


=== Bjølsen Valsemølle ===
Vaterlands bru (1985)
Soria Moria (1996)
Danse på snø (1999)
Over elva (2007)
Mohammeds Cafe (2009)
Kong Vinter (2013)
Tider skal komme (2015)
Da taket til slutt forsvant (2017)
Sanger om kjærlighet (2019)SinglerMinnenes vei/For livet og for freden (1985)
Over elva (2007)
91,72 (2009)
Mohammeds Cafe (2009)
Fatter'n og gullfaks (2010)
Har ei tante (2012)
Kong Vinter (2012)
Psykedelisk jazz (2013)
Marit fra Rognes (2014)
Tider skal komme (2015)
Små ting (2019)


=== Casino Steel ===
Oh Boy! (1992)


=== Teencats ===
Past & Present (1994)


=== Dollsquad ===
Six Pack Generation (1986)


=== Andre deltagelser ===
Eigil Berg: Alhambra (1981)
Trond Granlund: The Ride (1986)
Trond Granlund: Promise the Moon (1989)
Quarter Moon: Just Like the Wind/Hey You (1989)
Eriksen: Two Blue (1992)
Trond Granlund: Pleasure and Tears (1992)
Henning Kvitnes: Tida bare kom – de beste so far (1996)
Trond Granlund: Østkantfolk (2000)
Trond Granlund: På vei til rock'n'roll (2001)
Henning Kvitnes: Scandicana (2001)
Liv Marit Wedvik: Whatever You Say (2004)
Mona Grytøyr: From Here to Paradise (2005)
Liv Marit Wedvik: Home Sweet Home (2005)
St. Thomas: St. Thomas: Walk With Me (2008)
Eriksen: De aller beste (2009)
Liv Marit Wedvik: Solid Ground (2010)
Henning Kvitnes: For sånne som oss - de beste (2010)
Julie Willumsen: Waltz for Valentines (2010)
Liv Marit Wedvik: Carousel (2013)
Liv Marit Wedvik: So the Story Goes – The Very Best of Liv Marit Wedvik (2013)
Trond Granlund: 50 år på veien (2014)
Trond Granlund: 50 år på veien Vol. 2 (2016)
Trond Granlund: Trond Granlund 1973–1986 (2017)


== Referanser ==
Steppevaran

Steppevaran er en middelsstor varan som er utbredt i det afrikanske Sahelbeltet.
Total lengde kan bli opptil 130 cm, og halen er omtrent halvannen gang så lang som kroppen. Hodet er bredt med kraftige kjever, og kroppen er kraftigere bygd enn hos andre varaner.
Utbredelsen omfatter hele det halvtørre sonen sør for Sahara fra Senegal i vest til Sudan og Etiopia i øst. Arten lever for det meste på marka, og graver hull som den gjemmer seg i. Føden består av insekter, tusenbein, egg og små virveldyr.
Det jaktes mye på arten både for kjøttets skyld, og for skinnet, som er et viktig eksportprodukt. Mange dyr blir også eksportert levende for å holdes som «kjæledyr».
Steppevaran regnes til underslekten Polydaedalus. Til samme underslekt regnes alle andre varaner i Afrika og Sørvest-Asia, unntatt ørkenvaran.


== Eksterne lenker ==
(en) Steppevaran i Encyclopedia of Life 
(en) Steppevaran i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Steppevaran hos Fossilworks 
(en) Steppevaran hos Reptile Database 
(en) Steppevaran hos ITIS 
(en) Steppevaran hos NCBI 
(en) Kategori:Varanus exanthematicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Varanus exanthematicus – detaljert informasjon på Wikispecies
Taabodemningen

Taboodemningen er en demning med et vannkraftverk på elva Bandama i Elfenbenskysten. Det har et totalt installert vannkraftpotensial på 210 MW. Anlegget ble bygd ferdig i 1979.


== Eksterne lenker ==
«Ivory Coast, Electricity» Library of Congress, besøkt 29. januar 2010.
Ørkenvaran

Ørkenvaran er en middelsstor varan som er utbredt i Nord-Afrika, Sørvest-Asia og Sentral-Asia.
Totallengden kan bli opptil 150 cm. Grunnfargen varierer fra lysebrun eller gul til mørkegrå. På ryggen og halen er det ofte tverrstriper, og noen individer har gule flekker. Antall, bredde og farge på tverrstripene varierer med underarten. Formen på halen er også forskjellig hos de ulike underartene. Ungene har en skarp oransje farge med tydelige svarte tverrstriper på ryggen og halen. De avlange neseborene sitter nærmere øynene enn snutetippen.
Nominatunderarten V. g. griseus finnes i hele Nord-Afrika, unntatt nord for Atlasfjellene. Videre lever den på Den arabiske halvøy, og i Israel, Syria, sørøstre Tyrkia, Jordan og Irak. Det er usikkert om den også finnes i Libanon. Øst for Zagrosfjellene i Iran overtar underarten V. g. caspius, som også er utbredt i Turkmenistan, Afghanistan, Usbekistan, Tadsjikistan, Kirgisistan, og i Kasakhstan, der arten når sin nordgrense på 46° nord. En tredje underart V. g. koniecznyi finnes i Pakistan og nordvestre India.
Innenfor det enorme utbredelseområdet finnes ørkenvaran i en rekke ulike klimatyper: subtropisk ørkenklima (Sahara), middelhavsklima (sørlige del av den israelske kystsletten), tropisk ørkenklima (Tharørkenen), og innlandsklima (Kysylkum). Totallengden varierer med klimaet, slik at de lengste individene lever i det kaldeste klimaet. Merkelig nok varer vinterdvalen fra oktober–november til mars–april i hele utbredelsesområdet uavhengig av klima.
Arten har ingen nære slektninger blant nålevende varaner, og plasseres alene i underslekten Psammosaurus. De utdødde artene V. marathonensis fra Europa, og V. darveskii fra Tadsjikistan regnes til samme underslekt.


== Litteratur ==
Eric R. Pianka, Dennis King og Ruth Allen King, red. (2004). Varanoid Lizards of the World. Indiana University Press. ISBN 0-253-34366-6. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ørkenvaran i Encyclopedia of Life 
(en) Ørkenvaran i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ørkenvaran hos Fossilworks 
(en) Ørkenvaran hos Reptile Database 
(en) Ørkenvaran hos ITIS 
(en) Ørkenvaran hos NCBI 
(en) Kategori:Varanus griseus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Varanus griseus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Varanus griseus – detaljert informasjon på Wikispecies
Kossoudemningen

Kossoudemningen er en demning med et vannkraftverk på elva Bandama i Elfenbenskysten. Det har et totalt installert vannkraftpotensial på 176 MW. Anlegget ble bygd ferdig i 1969–1972 og ligger i samme elv som Taabodemningen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Ivory Coast, Electricity» Library of Congress, besøkt 29. januar 2010.
Buyodemningen

Buyodemningen er en demning med et vannkraftverk på elva Sassandra langt vest i Elfenbenskysten. Det har et totalt installert vannkraftpotensial på 165 MW. Anlegget ble bygd ferdig i 1980 og er landets tredje største vannkraftverk målt etter installert effekt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Ivory Coast, Electricity» Library of Congress, besøkt 29. januar 2010.
Vridi kraftverk

Vridi kraftverk er et varmekraftverk sør i Elfenbenskysten. Det har et totalt installert vannkraftpotensial på 100 MW fordelt på fire like store blokker. Anlegget ble bygd ferdig i 1984–1988 og er landets nest største varmekraftverk målt etter installert effekt. Brenseltypen er naturgass og fyringsolje.


== Eksterne lenker ==
«Ivory Coast, Electricity» Library of Congress, besøkt 29. januar 2010.
Treasure

Treasure er en norsk musikkgruppe som synger salmer og «tolker» disse på en ny og moderne måte. Gruppa hadde sin oppstart etter å ha fått i oppdrag å lage et sakralt musikkprogram for Hunderfossen Vinterpark og Iskatedralen. Treasure holdt sin første kommersielle konsert i Cafe Banken på Lillehammer 30. mars 2008. Gruppa ga ut sitt første album «Treasure» i april 2009, som ble spilt inn i Hoff kirke på Østre Toten.
I januar 2010 ble Treasure listet på Nederlands største kristne radiokanal «Groot Nieuws Radio»


== Medlemmer ==
Lewi Bergrud (vokal/bass/gitar/piano)
Kristin Sevaldsen (saxofoner/vokal)
Dag Stokke (keyboards/vokal/bass)


== Diskografi ==
«Treasure» (2009)


== Eksterne lenker ==
Treasure hos MySpace
Magdeburg bispedømme

Magdeburg bispedømme er et romersk-katolsk bispedømme i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt (samt mindre deler av Brandenburg og Sachsen). Dagen bispedømme ble grunnlagt i 1994, men det fantes allerede fra 968 til 1566 et erkebispedømme med sete i Magdeburg.


== Historie ==


=== Magdeburg erkebispedømme ===
Magdeburg erkebispedømmet ble opprettet av kong Otto I av Det tysk-romerske rike i 968 som et ledd i slavernes misjonering øst for Elben. Erkebispedømmet ble utskilt fra Halberstadt bispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt Brandenburg og Havelberg bispedømme, som tidligere lå under Mainz erkebispedømme, samt Meißen, Merseburg og Zeitz bispedømme, som ble opretta samtidig med Magdeburg. Kirkeprovinsens østgrense ble først bestemt da erkebiskopen av Gniezno opprettet et suffraganbispedømme i Lebus. Etter mye tautrekning lyktes erkebiskopen av Magdeburg i 1424 å få flyttet Lebus bispedømme til sin kirkeprovins.
Erkebiskopen av Magdeburg førte tittelen «primas av Tyskland» og var riksfyrste (fyrsterkebiskop). Mens bispedømmet ikke var spesielt stort, fikk han opprettet en anselig territorialstat (erkestift), som delvis lå innenfor andre bispedømmer. Til erkestiftet hørte ved siden av Mageburgs omegn bl.a. byen Halle, som delvis fungerte som residensby.
I første halvdel av 1500-tallet gikk befolkningen i erkebispedømmet over til reformasjonen. Den siste erkebiskopen som var godkjent av paven, Sigismund, døde i 1566, etter å ha gått over til protestantismen i 1561. Dermed anså Den hellige stol erkebispedømmet som oppløst, og la området til det apostoliske vikariat i nord.
Erkestiftet fortsatte imidlertid å eksistere som territorialstat med protestantiske administratorer. I freden i Westfalen (1648) ble det bestemt at territoriet skulle omvandles til et verdslig hertugdømme og tilfalle Brandenburg. Bestemmelsen ble ikke satt ut i livet før den siste administratorens død i 1680.


=== Magdeburg bispedømme ===
Området som tidligere hadde utgjort Magdeburg erkebispedømme, ble i 1821 løst fra det apostoliske vikariat i nord og slått til Paderborn bispedømme. Med Tysklands deling etter andre verdenskrig ble det vanskelig for erkebiskopen av Paderborn å ivareta sitt embede i den østlige delen av erkebispedømmet. Derfor opprettet paven i 1973 en apostolisk administrasjon med sete i Magdeburg. Etter Tysklands gjenforening kunne denne i 1994 opphøyes til et eget bispedømme i Paderborns kirkeprovins.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Magdeburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Abri du Poisson

Abri du Poisson (fransk for Fiskehelleren) er en grotte som har vært brukt av mennesker for trolig 25 000 år siden eller mer. Stedet ligger i  Vézèredalføret i Dordogne i regionen Nouvelle-Aquitaine, nær stedet Eyzies-de-Tayac.
Stedet ble oppdaget i 1892, men fiskerelieffet ble først funnet i 1912. Avbildningen er blant de eldste kjente representasjoner av fisk. Basrelieffet er tolket som en laks. Den er relativt stor (lengde 1,05 meter). Figuren har spor av å ha vært farget med oker.
I 1975 ble det funnet en konturmalt hånd (negativ hånd), men fukt i kalksteinslagene har svekket og visket bort andre kunstverk, og gjort datering vanskelig ved å løse opp alt organisk materiale.
Stedet ble med på UNESCOS liste over verdensarven i 1979 sammen med de øvrige bostedene og grottene i dalen. Stedet er åpent for besøkende.


== Referanser ==
Tasj Kumyr-demningen

Tasj Kumyr-demningen, også kjent som Tash Kumyrskaya GES, er en demning med et vannkraftverk i den sterkt utbygde Naryn-elva i Kirgisistan i Sentra-Asia. Installert kapasitet i kraftverket er om lag 450 MW. Anlegget sto ferdig i 1987 og ligger 18 km fra Kurpsai-demningen.
Demningen er 337 meter lang og 75 meter høy. Årsproduksjonen er i gjennomsnitt 1,56 TWh.


== Eksterne lenker ==
Energo Kirgistan – beskrivelse av kraftverket, besøkt 29. januar 2010.
Shamaldy-Sai-demningen

Shamaldy-Sai-demningen er en demning med et vannkraftverk i den sterkt utbygde Naryn-elva i Kirgisistan i Sentra-Asia. Installert kapasitet i kraftverket er om lag 240 MW fordelt på tre like store turbiner. Anlegget sto ferdig i 1996, og ligger 14 km fra Tasj Kumyr-demningen og 32 km fra Kurpsai-demningen.
Demningen er 260 meter lang og 41 meter høy. Årsproduksjonen er i gjennomsnitt 0,90 TWh (900 GWh).


== Eksterne lenker ==
Energo Kirgistan – beskrivelse av kraftverket, besøkt 29. januar 2010.
Usj-Kurgan-demningen

Usj-Kurgan-demningen er en demning med et vannkraftverk på et meget smalt sted i den sterkt utbygde Naryn-elva i Kirgisistan i Sentra-Asia. Installert kapasitet i kraftverket er om lag 180 MW fordelt på fire like store turbiner. Anlegget sto ferdig i 1962.
Demningen er kun 18 meter lang og 56 meter høy. Årsproduksjonen er i gjennomsnitt 0,82 TWh (820 GWh).


== Eksterne lenker ==
Energo Kirgistan – beskrivelse av kraftverket, besøkt 29. januar 2010.
Bisjkek kraftverk

Bisjkek kraftverk er et  varmekraftverk i byen Bisjkek i Kirgisistan i Sentral-Asia. Installert kapasitet i kraftverket var opprinnelig 666 MW fordelt på 11 turbogeneratorer á 30-100 MW, men det er siden økt til 812 MW. Produksjonen fordeles på elektrisitet og fjernvarme. Årsproduksjonen er i gjennomsnitt 0,86 TWh (855 GWh) elektrisk kraft, i tillegg til at det leveres inntil 1440 Gcal/t med fjernvarme hvert år til det lokale markedet i Bisjkek.
Brenselkildene er kull (hovedbrensel), samt naturgass og fyringsolje.
Anlegget sto ferdig i 1961. Fra 2015 ble kraftverket fullstendig rehabilitert, og åpnet igjen i 2017 med effekten økt til 812.


== Referanser ==
Negativ hånd

Negativ hånd er betegnelse på hulemalerier der noen har lagt en hånd med sprikende fingre på fjellveggen og malt omrisset. Håndavtrykket forblir umalt, mens omrisset kan bli forsterket ved at fargen spres ut fra hånden. Dette er samme effekt som en senere kunne oppnå ved fotografering og framstilling av et negativbilde. Tegning av håndomriss er ellers en vanlig syssel i de fleste førskoler og barnehager i vår tid.
Slike hender finnes i enkelte huler og grotter, og er der trolig 15 – 20 000 år gamle. Fargestoffene var oker og kull, trolig blandet i voks myknet med dyrefett.
Manx Electric Railway

Manx Electric Railway, Mans elektriske jernbane, er en elektrisk sporvognslinje (mellombytrikk) som knytter Douglas, Laxey og Ramsey sammen på øya Man. Den er forbundet med Douglas Bay Horse Tramway, Douglas hestsporvei, trukket av hester innenfor Douglas’ sentrum i dens sørlige endestasjon ved Derby Castle til den nordlige enden av promenaden, og med Snaefell Mountain Railway ved Laxey. Jernbanens rute er bølgende og går gjennom et storslått landskap. Av den grunn, blant andre, er det mange feriebesøkende på Man som tar en tur med en av vognene.
Manx Electric Railway eies og drives av Isle of Man Transport.
Sporvegslinja er bygget med en sporbredde på 914 mm og den er 27,4 km lang fra endestasjon til endestasjon. Den er hovedsakelig atskilt fra vegtrafikk, går langs to spor ved utenfor trafikkert vegbane og er elektrisk ved å bruke en overhengende ledning på 550 volt likestrøm. Opprinnelige ble kraftforsyningen gitt ved en egen sporvogn, fortsatt benyttet ved Snaefell Mountain Railway i dag, men ved årsskiftet til 2000-tallet ble vognene utstyrt med trikkestenger. Sporvegen gir reisende frakt året rundt, skjønt om vinteren går vognene langt mer sjelden.
Den første seksjonen av linja, fra den nordlige enden av promenaden i Douglas til Groudle Glen ble åpnet i 1893, linja nådde Laxey i 1894 (Snaefell Mountain Railway ble etablert året forut og starter ved stasjonen i Laxey) og endelig Ramsey i 1899. To av de opprinnelige tre vognene som åpnet linja i 1893 er fortsatt i bruk og er av den grunn den eldste elektrisk sporvegsvogner fortsatt i bruk på deres opprinnelige sporvegslinje i verden.


== Linjens stasjoner ==
Derby Castle for Douglas Horse Trams
Derby Castle Depôt
Groudle Glen
Groudle Viaduct
A2 Balladromma Beg
Baldrine
Ballabeg
Fairy Cottage
Preston's Crossing
South Cape
Laxey Car Sheds
Laxey Sub-Station
Glen Roy Viaduct
Laxey
A2 New Road Laxey
Snaefell Mountain Railway
Minorca
Minorca Vale
Dhoon Glen
Ballajora
Port Lewaigue
Belle Vue
Ballure Viaduct
A2 Ballure Glen
Ramsey Car Sheds
Ramsey (Plaza)


== Litteratur ==
Goodwyn, A.M. (1976): Is This Any Way To Run A Railway ? – The story of the Manx Electric Railway since 1956., Manx Electric Railway Societys nettsted
Goodwyn, M., (1993): Manx Electric, Platform 5 Publishing, ISBN 1-872524-52-4
Hendry, R., (1993): Rails in the Isle of Man: A colour celebration, Midland Publishing Limited, ISBN 1-85780-009-5


== Eksterne lenker ==
Manx Electric Railway Society
Sporvognsrejser: Manx Electric Railway Society (MERS)
Arkitekturåret 2007

Arkitekturåret 2007 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 2007.


== Bygninger ==
21. januar – Det nasjonale kunstsenter, Tokyo åpner, tegnet av Kisho Kurokawa
9. mars – Nye Wembley Stadium åpner i London (det opprinnelige stadiumet ble revet i 2002)
Manchester Civil Justice Centre av arkitektene Denton Corker Marshall fullføres i Manchester


== Hendelser ==
Arch Moskva utstillingen.
30. mai – Saitta House på Dyker Heights, Brooklyn, New York bygget i 1899 kom på USA sin offisielle liste over bevaringsverdige distrikter, steder, bygninger, strukturer og gjenstander.
21. juli – Burj Khalifa blir den høyeste bygningen i verden når den overgår Taipei 101 med 510 meter høyde.


== Priser ==
AIA-gullmedaljen – Edward Larrabee Barnes
Architecture Firm Award – Leers Weinzapfel Associates Architects
Betongtavlen – Carl-Viggo Hølmebakk for Sohlbergplassen, Rondane
Eckersbergmedaljen: Troels Troelsen (arkitektur)
Grand prix de l'urbanisme – Yves Lion
Mies van der Rohe Prize – Mansilla+Tuñón Arquitectos for MUSAC i León, Spania
Kasper Salin-prisen – Gert Wingårdh og Tomas Hansen for House of Sweden
Pritzker Architecture Prize – Richard Rogers
Royal Gold Medal – Herzog & de Meuron
Stirlingprisen – David Chipperfield Architects for Literaturmuseum der Moderne i Marbach
Vincent Scully-prisen – Witold Rybczynski


== Dødsfall ==
15. mars - Wilson Gifford Combs, amerikansk arkitekt (født 1914)
10. mai - Vilhelm Wohlert, dansk arkitekt (født 1920)
13. juni - Jørgen Kastholm, dansk arkitekt og møbeldesigner (født 1931)
20. juni - Margaret Helfand, amerikansk arkitekt (født 1947)
27. juli - Sven-Ingvar Andersson, svensk arkitekt og landskapsarkitekt (født 1927)
12. oktober - Kisho Noriaki Kurokawa, japansk arkitekt (født 1934)
30. september - Oswald Mathias Ungers, tysk arkitekt (født 1926)
31. desember – Ettore Sottsass, 90, italiensk arkitekt og designer (født 1917)


== Referanser ==
Kulekhani-demningen

Kulekhani-demningen er en demning med et vannkraftverk ved byen Kulehkani i Nepal. Anlegget har minst 92 MW installert produksjonskapasitet. Demningen er en 397 meter lang og 147 meter høy steinfyllingsdam, og utbyggingen av generatorer skjedde i tre stdaier: 1983 med 2 x 30 MW, 1987 med 32 MW, og 1990 med 14 MW. Senere er utbedringer og utvidelser av effekten gjennomført.


== Kraftverk Kulekhani I ==
Installert produksjonskapasitet 60 MW: 2 Peltonturbin 30 MW.


== Kraftverk Kulekhani II ==
Installert produksjonskapasitet 32 MW.


== Kraftverk Kulekhani III ==
Installert produksjonskapasitet 14 MW (under construction in 2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kulekhani Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Nepal, Energy» Library of Congress, besøkt 29. januar 2010.
«Annual Report 2014» Nepal Electricity Authority (NEA), besøkt 14. oktober 2015.
Norton 360

Norton 360 er en samling sikkerhetsprogrammer for PC-er utviklet av Symantec. Programmet markedsføres som en «alt-i-ett-sikkerhetssuite» som består av brannmur, beskyttelse mot phishing og antivirusprogramvare som skal kunne oppdage og fjerne skadelig programvare. Den skiller seg fra Norton Internet Security ved at Norton 360 også inneholder en backupløsning og programvare for vedlikehold av PC. 


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(no) Offisielt nettsted
Kali Gandaki-demningen

Kali Gandakni-demningen er en demning med et vannkraftverk ved byen Syanja i vassdraget Kali Gandaki i det sørlige Nepal. Anlegget har 144 MW installert produksjonskapasitet. Demningen stod ferdig i 2002 etter seks års byggearbeider, og årsproduksjonen er 842 GWh (0,84 TWh). 


== Eksterne lenker ==
Ratna Sansar – «Arun III Project: Nepal’s Electricity Crisis and it’s Role in Current Load Shedding and the Potential Role 10 Years Hence» (13. mars 2009), besøkt 29. januar 2010.
Khimta-demningen

Khimta-demningen er en demning med et vannkraftverk i Nepal. Anlegget har 60 MW installert produksjonskapasitet. Demningen stod ferdig i 2000 etter fire års byggearbeider, og årsproduksjonen er 350 GWh (0,35 TWh). 


== Eksterne lenker ==
Ratna Sansar – «Arun III Project: Nepal’s Electricity Crisis and it’s Role in Current Load Shedding and the Potential Role 10 Years Hence» (13. mars 2009), besøkt 29. januar 2010.
Acaraydemningen

Acaraydemningen er en demning med et vannkraftverk i Paraguay, i ei vestlig bielv til Paraná-elva. Anlegget har 210 MW installert produksjonskapasitet. Demningen ligger 17 km vest for Itaipú-demningen og 21 km vest for den nærliggende brasilianske byen Foz do Iguaçu, som på sin side ligger på østsiden av grenseelva Paraná. 


== Eksterne lenker ==
Library of Congress – kart over vannkraftprosjekter i Paraguay, besøkt 29. januar 2010.
Frederick Winslow Taylor

Frederick Winslow Taylor (født 20. mars 1856, død 21. mars 1915) var en amerikansk ingeniør, og opphavsmann for den såkalte taylorismen på begynnelsen av 1900-tallet.
Taylorismen, eller vitenskapelig arbeidsdeling, innebærer at industriprodukter skal bære preg av vitenskapelig utformete metoder og at alt tankearbeid skal flyttes fra verkstedgulvet til ulike planleggingsavdelinger. Den beste ledelsen er ifølge Taylor den som er basert på riktig vitenskap, ellers kan produksjonen bli ineffektiv, hvilket i sin tur fører til økonomisk tap. Hovedmålet med ledelse i bedrifter er å sikre optimal velstand for både arbeidsgiver og ansatt. Effektiviseringen av masseproduksjonen, som samlebåndsproduksjonen i industrien, er sterkt påvirket av Taylors tankegang.


== Se også ==
Fordismen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frederick Winslow Taylor – Olympedia 
(en) Frederick Winslow Taylor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)