jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pierre-Antoine Cousteau

Pierre-Antoine Cousteau (født 18. mars 1906 i Saint-André-de-Cubzac, død 17. desember 1958 i Paris) var en fransk høyreekstrem polemiker og journalist. Han var bror til den berømte oppdageren og forskeren Jacques-Yves Cousteau.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pierre-Antoine Cousteau var utdannet i USA og ved Lycée Louis-le-Grand. Han tjenestegjorde i det militære før han begynte å arbeide. Han prøvde seg på en rekke felt, blant annet som meteorolog og for New York's Credit Alliance Corporation.


=== Fra kommunisme til fascisme ===
Han ble så journalist for den venstreorienterte Regards og ble assosiert med pasifisme og det anti-stalinistiske venstre.Cousteau gikk vekk fra kommunismen tidlig i 1930-årene og ble tiltrukket av antisemittisme og anti-demokratiske strømninger. Han begynte å skrive for Coup de Patte og siden Je suis partout, et magasin han ble redaktør for i 1932. Han ble i denne stillingen kjent med Pierre Gaxotte, som påvirket ham i fascistisk retning.
Han drog til Nazi-Tyskland i 1936 sammen med Robert Brasillach og Georges Blond og så til Spania i 1938 sammen med Brasillach og Maurice Bardèche. Disse turene bidrog til å utvikle Cousteaus fascisme mens hans deltagelse på NSDAPs Nürnberg-rally i 1937 etterlot ham med det inntrykk at nazismen var imponerende, men ikke uten feil.I 1939 ble han kalt ut som soldat, ble tatt til fange i 1940 og satt fri i september 1941, på oppfordring fra hans venn Robert Brasillach. 


=== Kollaborasjon med tyskerne ===
Han vendte tilbake til Je suis partout og ble snart fungerende redaktør, og deretter politisk redaktør etter Brasillach i oktober 1943. Som en glødende forkjemper for kollaborasjon, talte han for internering av alle jøder og skrev: "Vi er ikke opportunister. Vi forblir rett og slett fascister."  Han arbeidet også i sekretariatet i Millice fra 1942.
Han flyktet fra Frankrike i til Bad Mergentheim 17. august 1944. Han jobbet i Radio-Patrie og grunnla på nytt Le Petit Parisien. 


=== Etter annen verdenskrig ===
På slutten av krigen flyktet han til Sveits men ble arrestert i Innsbruck og internert i en amerikansk fangeleir. Han ble dømt til døden, men dommen ble omgjort til livsvarig straffearbeid. Han fikk amnesti i 1954. Cousteau forsvarte sener sin kollaborasjon med tyskerne med at «Jeg ønsket tysk seier fordi den ville være siste sjanse for den hvite mann, mens demokratiene representerte den hvite manns endelikt».Sine siste år tilbrakte han som redaktør av det høyreekstreme organet Rivaro og bidrog også til  Henry Costons Lectures Françaises, Jeune Nation, Charivari, Dimanche-Matin og andre publikasjoner. Han hadde også forbindelser til den lille politiske bevegelsen Union des Intellectuels Indépendants. Han døde 17. desember 1958 i Paris.


== Bibliografi ==
Benoît Loeuillet, Pierre-Antoine Cousteau. Un journaliste engagé (1932–1944), publications Henry Coston, 2001.
Michaël Lenoire, L'antisémitisme de plume, Berg International, Paris, 1999.
Philip Rees, Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890


== Referanser ==
Triakel

Triakel er en musikkgruppe fra Östersund i Sverige som består av Emma Härdelin (vokal), Kjell-Erik Eriksson (fiolin) og Janne Strömstedt (tråorgel). Triakels medlemmer er alle godt kjente fra svenske folkemusikkgrupper som Garmarna og Hoven Droven.
Triakel oppsto etter et nyttårsløfte. Etter en fest sammen avtalte Eriksson og Strömstedt å opptre sammen med tråorgel og fiolin i desember 1994. Opptredenen ble så vellykket at de ønsket å følge opp suksessen. De fikk med seg sangeren Emma Härdelin og gruppen var komplett. 
Gruppens repertoar av viser og folkemusikk består av alt fra gamle revynumre via skillingsviser til salmer. Mange av visene stammer fra bandmedlemmenes hjemtrakter, Jämtland og Hälsingland. Gruppas særtrekk er fortellende tekster med Emma Härdelins sang langt framme i lydbildet og en lavmælt musikk som syder av undertrykte emosjoner. Musikken avspeiler bandmedlemmenes ønske om et akustisk og enkelt lydbilde som motvekt mot deres ellers elektrisk forsterkede musikalske hverdag. 
Triakel har spilt inn fire album og CD-singelen «Innan Gryningen», den siste sammen med Benny Andersson – han har også skrevet melodien til denne salmen med tekst av Ylva Eggehorn. Platene er gitt ut i Tyskland og USA, og er også eksportert til bl.a. England, Japan, Holland, Portugal, Slovenia og Sydafrika. Bandet har reist på turné i et titalls europeiske land samt i USA og Canada.
Triakel er den svenske betegnelsen på en tradisjonell søtsak laget av einebær, fløte og brunsukker som minner om lakris/karamell og som i Hallingdal og Valdres kalles treak eller brisketreak. Bandnavnet er et ordspill på trio, at musikken er like mørk som brisketreak og at Emma er søt. 


== Album ==
«Innan Gryningen» (singel, 1999)
Triakel (mai 1998)
Vintervisor (november 2000)
Sånger från 63° N (mai 2004)
10 år med Triakel (2005)
Ulrikas minne – Visor från Frostviken (CD, 2011)
Thyra (2014)
Händelser i Nord (2019)


== Kilder ==
CD-heftet til Triakel (mai 1998)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Triakel på Discogs 
(en) Triakel på MusicBrainz 
(en) Triakel på Songkick 
(en) Triakel på AllMusic 
(sv) Triakel på North Side Artist Information
Alistair Campbell

Alistair Te Ariki Campbell (født 25. juni 1925, død 16. august 2009) var en forfatter fra New Zealand som var kjent for sin poesi og noveller.
Campbell var født på Rarotonga (Cookøyene), men levde det meste av sitt liv i New Zealand, hovedsakelig i regionen Wellington, og i flere tiår i Pukerua Bay (Porirua).
Han fikk døpenavnet Alistair Campbell, men la til Te Ariki, det vil si «høvding» etter å ha reist tilbake til Cookøyene hvor han oppdaget at hans bestefar hadde bånd til høvdingverdigheten på stedet. Hans far, Jock Campbell, var fra New Zealand og hadde skotske aner, mens hans mor, Teu, var Cookøyene-maori fra øya Penrhyn. Han vokste opp i et hjem for foreldreløse i Dunedin på Sørøya i New Zealand sammen med sin bror etter morens død. Moren døde av tuberkulose i 1932, 28 år gammel, og faren begynte å drikke tett og døde i løpet av ett år. 
I intervjuer har Campbell innrømmet at de neste årene var blanke i hukommelsen på grunn av sorgen han følte og mye av det han senere har skrevet kan tolkes som et forsøk på å fylle tomrommet. Han flyttet senere til Wellington og ble medlem av Wellington-gruppen på 1950-tallet, en sammenslutning av forfattere som hovedsakelig hadde en felles motforestilling vis-à-vis Allen Curnow, en annen, kjent forfatter fra New Zealand.
Hans første hustru var poeten Fleur Adcock (født 1934). Etter at han ble skilt ble han gift på nytt med en annen poet, Aline Margaret (Meg) Anderson (1927–2007).
Fra 1976 til 1979 var han president i New Zealand-avdelingen for International P.E.N.
Hans første diktsamling kom i 1950, Mine Eyes Dazzle, som inkluderte diktene «The Return» og «Elegy». Diktet «The Return» har blitt satt til elektronisk musikk av Douglas Lilburn. I 1961 utga han sin første novellesamling, The Happy Summer, som var skrevet for barn.
Campbell var offiser av New Zealands fortjenstorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Author entry from The Oxford Companion to New Zealand Literature
Alistair Te Ariki Campbell and Maurice Gee pictured at the 2005 Going West literary festival, from LeafSalon
Biography at the New Zealand Electronic Poetry Centre
Humfrey Wanley

Humfrey Wanley (født 21. mars 1672, død 6. juli 1726) var en engelsk lærd, paleograf, og bibliotekar som spilte en stor rolle i de første studiene av angelsaksiske manuskripter og i bygge opp en av de største private samlingene av oldtidsmanuskripter i England. 
I 1697 utga han en katalog av irske og engelske manuskripter. I 1695 ble han formelt utpekt som assistent ved Bodleian Library og fikk der tilgang til et stort studiemateriale som han benyttet for å studere håndskrifter, sette sammen innholdsfortegnelser og samle tekster på gresk og latin. Han ble anerkjent som en pionerende fagmann innenfor paleografi og angelsaksiske studier, og han fastsatte prinsipper som fortsatt blir fulgt. 
Senere ble han bestyrer av Robert Harleys bibliotek, og han ansatte agenter som over hele Europa og Midtøsten lette fram oldtidsmanuskripter, og således utvidet biblioteket med en samling fra 3 000 manuskripter i 1715 til rundt 7 600 manuskripter. Den samlingen han bygget opp ble senere grunnlaget for samlingene ved British Museum, i dag British Library.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Peter A. Stokes, King's College London: «Humfrey Wanley». The Literary Encyclopedia. 8. okt. 2006.
Onn

Onn kommer av norrønt for iver eller anstrengelse, og blir brukt for å beskrive de større årvisse arbeidene i landbruket. Flertallsformen er onner (av annir) i betydningen markarbeidstidene, eller arbeidet med klargjøring av beiter og dyrket mark, samt høsting av gress og korn. Arbeidets egenart i de ulike årsfasene har egne navn. 
Onna deles oftest i tre perioder:

Våronn, det vanlige vårarbeidet med opprydding etter vinteren og klargjøring til vekstsesongen.
Slåttonn eller høyonn, arbeidet med slåtten, høsting av høy, eller silofor og høyballer.
Skuronn eller skurdonn, arbeidet med å skjære kornet.


== Kilder ==
«onn», fra Store norske leksikon
Oddvar Nilsen

Oddvar Nilsen (født 16. november 1931 i Halden, død 1. september 2007) var en kristen  predikant, forfatter og redaktør, tilknyttet den norske pinsebevegelsen. Han regnes som en av bevegelsens mest kjente og avholdte hedersmann og leder. Oddvar Nilsen døde 75 år gammel og var svært produktiv helt til det siste. Han har etterlatt seg en mengde artikler foruten de om lag 500 bøkene han har forfattet eller oversatt til norsk. Han ble også mye brukt som tolk.
Oddvar Nilsen ble omvendt og døpt i 1944, noen år senere, i 1951 ble han utsendt som evangelist fra Salen Halden.  Han var hjelpeforstander i Pinsekirken Tabernaklet Bergen og forstander i Zion  Stavanger i tidsrommet fra 1954 til 1962. Oddvar Nilsen var selvlært som teolog og preget av en helt uvanlig bibelinnsikt. 
Det er sagt om Oddvar Nilsen at  «…han hadde en god fortellerevne, stor bibelkunnskap og en smittende forkynnerglede. Han var så velsignet enkel, liketil, hyggelig og omgjengelig.  Han hadde en enestående detaljkunnskap som pinsehistoriker og et ry som kjenner av internasjonal pinsekristendom. Han var nøyaktig og ytterst systematisk i alt han foretok seg.» 


== Filadelfiaforlaget ==
Oddvar Nilsen arbeidet det meste av sitt liv i Filadelfiaforlaget.  Fra 1962 som  redaktør av Barnas Beste et tidsskrift for barn. Senere i 1966 som redaktør av Korsets Seier en ansvar han hadde i  nærmere 30 år senere til han gikk av med pensjonen. Han har også hatt redaktøransvaret for Bibelsk Tidsskrift og Livets Gang, og hatt engasjement i ulike sammenhenger som en av den norske pinsebevegelsens fremste ledere.
Oddvar Nilsen skrev ukentlig små bibelspalter under overskriften Dråper fra kilden til Korsets Seier, dette fortsatte han med i flere år etter at han gikk av som redaktør. 


== Forfatter ==
Oddvar Nilsen har skrevet omtrent 30 bøker. Hans forfatterskap består av kristne oppbyggelsesbøker, andaktsbøker, bibelkommentarer og historiske oppslagsverk relatert til bibelhistorien og Israel. Blant de viktigere bøkene er Daglig bibelkommentar, … og Herren virket med, Lys på stien og Ut i all verden. 
Oddvar Nilsen har også bidratt vesentlig til Studiebibelen.  Pinsens århundre er blant de siste bøkene han arbeidet med.  Nilsen var aktiv til det siste. Han leverte et betydelig bidrag til et ettbinds oppslagsverk om norsk pinsekristendom og karismatisk fornyelse.  
Oddvar Nilsen oversatte nærmere 450 bøker til norsk, de fleste er utgitt på Filadelfiaforlaget.


== Kilder ==
Hegertun, Terje. 2007.  Oddvar Nilsen har gått hjem til Jesus. Korsets Seier september 2007
Steinalderbosetting på Durud

Steinalderbosetting på Durud er et funnsted og mulig boplass ved Durud, Ytre Enebakk.
Arkeologiske prøveundersøkelser i området i august 1999 resulterte i bemerkelsesverdige funn i dette området. Disse funnene har imidlertid aldri blitt særlig kjent utover de arkeologiske kretser. Totalt ble det funnet ni flintavslag på fire lokaliteter. Det mest oppsiktsvekkende funnet var en kjerneøks av flint, som trolig er nærmere 10 000 år gammel og som kan ha tilhørt noen av de første menneskene i pionerbosetningen. Lokalitetene som ble undersøkt ligger på mellom 171 og 193 meter over havet. Havnivået lå den gang 200 til 220 meter høyere enn i dag. 
Bjerkelandshøgda var en liten øy og beskyttet mot uvær fra øst. Nordåsen la også en beskyttende hånd over stranda, der det har vært lett å legge til land. Vannet var grunt og den åpne sletta var perfekt for slakting av sel og sløying av fisk.
Funnet på Durud kan være blant de eldste vi har i Norge, kanskje eldre enn funn som er gjort på Høgnipen ved Skjeberg, Stunner i Ski og Nøstvet i Ås. Det må imidlertid presiseres at funnene er gjort ved foreløpige prøveundersøkelser. Sikker viten kan man først få etter fullstendig undersøkelse ved arkeologisk utgravning. 


== Kilder ==
www.enebakkhistorielag.no
De juliske Alper

De juliske Alper er en fjellkjede som er en del av Alpene og strekker seg fra det nordøstlige Italia til Slovenia. Den høyeste toppen er Triglav med 2864 moh. 
Fjellkjeden har navn etter Julius Cæsar og er en del av De sydlige Kalk-Alper. En stor del av fjellkjeden er en del av Triglav nasjonalpark.
De viktigste fjelltoppene er:

Triglav/Tricorno, 2864 moh.
Jôf di Montasio / Montaž / Montasch, 2755 moh.
Škrlatica, 2740 moh.
Mangart, 2679 moh.
Jôf Fuart, 2666 moh.
Jalovec, 2645 moh.
Razor, 2601 moh.
Canin/Kanin, 2582 moh.
Kanjavec, 2568 moh.
Prestreljenik, 2500 moh.
Špik, 2472 moh.
Tošc, 2275 moh.
Krn, 2244 moh.Viktige fjellpass er:

Vršič, 1611 moh., forbinder Sava-dalen og Soča-dalen. Dette er det høyeste fjellpasset med kjørevei i Slovenia.
Predilpasset (Villach/Beljak ved Tarvisio/Trbiž og Bovec til Gorizia/Gorica), kjørevei, 1156 moh.
Hrušica/Birnbaumerwald (Ljubljana to Gorizia/Gorica), kjørevei, 883 moh.
Saifnitz- eller Pontebbapasset / Tabeljski prelaz (Villach/Beljak ved Tarvisio/Trbiž og Pontebba/Tablja til Udine/Videm), jernbane, kjørevei autobahn/autostrada/avtocesta, 797 moh.


== Eksterne lenker ==
(en) Julian Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
De juliske Alper på Hribi.net
De juliske Alper på SummitPost
Oswald Avery

Oswald Avery (født 21. oktober 1877, død 20. februar 1955) var en amerikansk biokjemiker. Han tilbrakte mesteparten av sin karriere ved Rockefeller University Hospital i New York. Avery var en av de første molekylærbiologer og en pioner innenfor immunologi (læren om immunforsvaret), men han er best kjent for eksperimentet (publisert i 1944 med sine kolleger Colin MacLeod og Maclyn McCarty) som isolerte DNA som det materiale som gener og kromosomer er gjort av, og således beviste arvematerialet til levende organismer.
Nobelprisenvinneren Arne Tiselius uttalte at Avery var den forskeren som mest fortjente prisen for sitt arbeid, men som ikke mottok den, skjønt han var nominert for Nobelprisen gjennom 1930-, 1940- og 1950-tallet.Månekrateret Avery ble navngitt til hans ære.


== Priser (utvalg) ==
1945 – Copleymedaljen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Key Participants: Oswald T. Avery - Linus Pauling and the Race for DNA: A Documentary History
Oswald Avery Papers finding aid at the Tennessee State Library and Archives (PDF)
Oswald T. Avery Collection (1912-2005) - National Library of Medicine finding aid
The Oswald T. Avery COllection - Profiles in Science, National Library of Medicine
National Academy of Sciences Biographical Memoir (PDF)
Halle (Belgia)

Halle er en kommune i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Herne (Belgia)

Herne (fransk: Hérinnes) er en kommune i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Hoeilaart

Hoeilaart er en kommune i landskapet Dijleland i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Kampenhout

Kampenhout er en kommune i landskapet Dijleland i den belgiske provinsen Flamsk Brabant.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommunens nettside
Kraainem

Kraainem er en kommune i den belgiske provinsen Flamsk Brabant. Kraainem er en av de rikeste kommunene i Belgia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kraainem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ardabil (provins)

Ardabil (persisk: استان اردبیل Ostān-e Alborz, azeri: Ərdəbil ostanı) er en av de 31 provinsene i Iran. Hovedstaden er byen ved samme navn, Ardabil.
Det bor 1 270 420 mennesker i provinsen (folketelling 2016). Arealet er 17 800 kvadratkilometer. Inntil 1993 var Ardabil en del av den iranske naboprovinsen Øst-Aserbajdsjan. De fleste innbyggerne er etniske aserbajdsjanere som snakker et tyrkisk språk som ikke er beslektet med persisk.


== Geografi ==
Ardabil ligger nordvest i Iran ved grensen til Aserbajdsjan og Kaspihavet. Maksimumstemperaturen om sommeren er om lag 35 grader, og kan om vinteren falle til −25.
I Ardabil ligger Sabalan, landets tredje høyeste fjell, 4 811 moh.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Encyclopedia of Orient om Ardebil
Lea Grundig

Lea Grundig (født 23. mars 1906 i Dresden; død 10. oktober 1977 i Dresden – født: Lea Langer) var en tysk maler og grafiker av jødisk opprinnelse.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lea Langer vokste opp i en jødisk familie i gamlebyen i Dresden. Hun var kusine til Fred, Max og Josef Zimmering, og likeså til Hans og Max Dankner og til Bruno Goldhammer.
Som ung pike gjorde hun opprør mot den jødisk-ortodokse holdningen hun fant i sin familie. Hun begynte studier ved Kunstakademiet i Dresden i 1923, og etablerte seg som bohem med venstresympatier - og giftet seg med kollegaen Hans Grundig. Hun meldte seg inn KPD i 1926 og var med på å stifte «Assosiasjonen av bildende kunstnere (asso)».


=== Kunstnerinne ===
Hun laget verksykluser med titler som: «Harzburger Front», «Unterm Hakenkreuz» (Under hakekorset), «Der Jude ist schuld!» (Jøden er skyldig), «Krieg droht!» (Krig truer), «Im Tal des Todes» (I dødens dal) og «Ghetto».
I 1933 ble hun gitt utstillingsforbud, og i mai 1936 ble hun arrestert. Hun ble internert fra mai 1938 til desember 1939, havnet i flyktningleir i Slovakia i 1940, men ble deportert. Hun dro i eksil til daværende Palestina (1941) og bodde en tid i flyktningleir og senere Haifa og Tel Aviv.
Etter noen måneder i Praha (1958), fikk hun et professorat i Dresden i 1949. Hun reiste mye, og besøkte Folkerepublikken Kina, Kambodsja og Cuba. Tross forsøk fra partiledelsen på å henge henne ut som «formalist» i 1951, ble hun medlem av Akademie der Kunst (DDR) i 1961.
Hun ble med i forskjellige styrer og ble gitt hederspriser og æresdoktorat ved Ernst-Moritz-Arndt-Universität Greifswald (1972). I 1975 og 1976 ble der holdt retrospektivutstillinger i Dresden og Berlin.


== Verk ==
Das Gesicht der Arbeiterklasse, 50 trykk fra årene 1929 – 1977, Verlag Volk und Wissen
Junge Ärztin aus einer Dresdner Poliklinik
Straße in Schwedt
Dresden – Neumarkt


== Referanser ==


== Litteratur ==
Selvbiografien Gesichte und Geschichte (1960), Lea Grundig, ISBN 3320005863
Lea Grundig, Wolfgang Hütt, 1969, VEB Verlag der Kunst
Hans und Lea Grundig,  Hans Grundig, Lea Grundig, Erhard Frommhold (Herausg.), 1958, VEB Verlag der Kunst
Die Maler aus der Ostbahnstrasse. Aus dem Leben von Hans und Lea Grundig Brigitte Birnbaum, 1990, ISBN 3358015564


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Lea Grundig i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Biographie des Deutschen Historischen Museums
http://www.mdr.de/geschichte/personen/130211.html
http://www.judentum-projekt.de/persoenlichkeiten/kunst/grundig/index.html
https://web.archive.org/web/20070927001533/http://www.exil-archiv.de/html/biografien/grundig.htm
Cessna 850 Citation Columbus

Cessna 850 Citation Columbus er et amerikansk passasjerfly under utvikling.
Citation Columbus, som vil bli den største varianten i Citation-serien, er beregnet å bli sertifisert i 2013 med de første leveransene i gang fra 2014.
Produksjonplan nedlagt etter den økonomiske krisen i USA 2009.
Lovsang

Lovsang er en betegnelse som først og fremst er knyttet til religiøs, kristen sang men regnes som en fellesbetegnelse på musikalske uttrykk som brukes i religionsritualer, særlig innen kristne tradisjoner. I kristen religionsutøvelse uttrykkes gjerne lovsang som sang eller hymne til Gud, eller som takk og glede overfor Gud. Mer allment kan lovsang brukes billedlig som en entusiastisk lovprisning av noe eller noen.


== Se også ==
Hymne
Lovsangsledere
Juzjno-Sakhalinsk

Juzjno-Sakhalinsk (russisk: Ю́жно-Сахали́нск, japansk: Toyohara – 豊原) er en by og administrativt senter i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger sør på øya Sakhalin, rundt 6700 km øst for Moskva. Innbyggertall: 175 085 (folketelling 2002)


== Historie ==
Bosetningen ble grunnlagt i 1882 som Vladimirovka, og ble bygget av russiske straffanger. Etter Portsmouth-traktaten i september 1905 ble byen hovedstad i det japanske prefekturet Karafuto, og fikk navnet Toyohara (som betyr «Fruktbarhetsdalen»). Portsmouth-traktaten avsluttet Den russisk-japanske krig i 1904–1905. Japan ble tildelt den sørlige delen av Sakhalinøya, og leide Liaodong-halvøya og dens russiske jernbanesystem i det sørlige Mandsjuria. Etter andre verdenskrig ble byen tilbakeført til Russland, og den fikk samtidig sitt nåværende navn, Juzjno-Sakhalinsk. Den eneste gjenværende japanske bygningen i Juzjno-Sakhalinsk er i dag byens museum. 


== Økonomi og næringsliv ==
Viktige industrigrener i Jusjno-Sakhalinsk er fiskeindustri, møbelproduksjon, maskinbygging, lettindustri og næringsmiddelindustri. Forekomster av olje og gass er oppdaget.
I prosjektet Sakhalin II nord på Sakhalinøya er det investert rundt 20 milliarder USD i utbyggingen av anslagsvis 150 millioner tonn olje og 500 milliarder kubikkmeter gass. Sør på Sakhalin skal det bygges et gassbehandlingsanlegg med en kapasitet på 9,6 millioner tonn per år. Det skal også bygges en rørledning langs hele øya fra nord til sør.
Juzjno-Sakhalinsk lufthavn ligger 8 km sør for byen.


== Utdanning ==
Juzjno-Sakhalinsk har mange høyere utdanningsinstitusjoner, herunder Sakhalin statlige universitet, flere institutter innen havforskning, en pedagogisk høyskole, en avdeling av Moskvas handelsuniversitet, samt en høyskole for økonomi, jus og informatikk.


== Demografi ==
De fleste innbyggerne er russere, men det finnes også en betydelig koreansk befolkning i byen. Av totalt 43 000 Sakhalin-koreanere bor anslagsvis halvparten i Juzjno-Sakhalinsk, noe som utgjør 12 % av byens befolkning. Et mindre antall innbyggere tilhører områdets urbefolkninger, som ainoer, nivkhere og orokere.


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Yuzhno-Sakhalinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Sakhalin-Portal (engelsk)
Juzjno-Sakhalinsks historie, på Sakhalins offisielle nettsted (engelsk)
The Sakhalin Independent (Ukentlig engelskspråklig avis utgitt i Juzjno-Sakhalinsk)
Fotos av snøstorm i Juzjno-Sakhalinsk
AC Pisa 1909

Associazione Calcio Pisa 1909 (tidl. Pisa Calcio) er en italiensk fotballklubb fra Pisa i Toscana. Klubben ble stiftet i 1909. Forrige gang Pisa spilte i Serie A var i 1991.


== Kjente spillere ==
 Christian Vieri
 Dunga
 José Chamot
 Diego Simeone
 Marco Tardelli
 Roberto Muzzi
 Alessio Cerci


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Pisa Sporting Club – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Mamadou Diagne Latyr

Mamadou Diagne Latyr (født 24. desember 1983), med kallenavnet Momo, er en senegalesisk tidligere fotballspiller. Han har blant annet spilt for eliteserieklubben Fredrikstad.
Før 2011-sesongen signerte Latyr kontrakt med Drøbak/Frogn IL. Hans første kamp for Drøbak/Frogn var i cupens første kvalifiseringsrunde mot Rakkestad; kampen endte med seier for Drøbak/Frogn. Latyr scoret ett mål i denne kampen.
I 2018 meldte Mamadou Latyr overgang til HSV Fotball som spillende assistenttrener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mamadou Diagne Latyr – Transfermarkt 
(en) Mamadou Diagne Latyr – FBref