jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fredrik Thoresen

Fredrik Thoresen (født 7. mai 1926, død 23. desember 2012 i Bærum) var en norsk industrileder.
Han var utdannet sivilingeniør innen kjemi fra University of Birmingham fra 1953. Thoresen startet sin karrière i laboratorieavdelingen til Standard Telefon og Kabelfabrik (STK), senere Alcatel STK, i midten av 1950-årene. Etter kort tid avanserte han til leder for utviklingsavdelingen, og i 1972 tok han over som administrerende direktør etter Amund Braathen. Denne stillingen hadde han frem til 1988, og han satt som styreformann i Alcatel STK til han gikk av for aldersgrensen i 1998. Han hadde en rekke styreverv, deriblant viseformann i styret i Statoil 1984–1987, president i Norges Industriforbund 1987–1989 og visepresident i Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO) 1989–1992.I 1989 ble han ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt fremme av norsk industri.


== Referanser ==
Inger Johanne Stokke

Inger Johanne Stokke (født 1. juni 1955) var konserndirektør HR/HMS i Posten Norge fra 2006 til 2008. I 2008 ble hun den sjette personaldirektøren som har sluttet i jobben på åtte år. Hun kom fra stillingen arbeidsdirektør i Aetat, som hun hadde vært i 4 år. Hun har tidligere jobbet i 10 år i Telenor, hvorav av tre år som HR-direktør. Hun har også arbeidet i fengselsvesenet, NHO, Landbruksdepartementet, Statens forurensningstilsyn og som advokat.


== Referanser ==
General Santos

General Santos er en by på Filippinene. Den ligger i provinsen South Cotabato og er oppkalt etter general Paulino Santos som etablerte stedet i 1939 sammen med 62 andre nybyggere.
Byen er en verdensledende produsent av sashimi tunfisk.
Ti km sørvest for byen ligger General Santos internasjonale lufthavn.


== Barangayer ==
General Santos City er inndelt i 26 barangayer per 30. september 2019.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) General Santos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Erik Mo

Erik Dagfinn Mo (født 23. september 1921 i Lillehammer, død 24. mai 2006) var en norsk jurist. Han var stortingsdirektør fra 1987 til 1990.
Erik Mo var polititjenestemann i Gudbrandsdalen og på Romerike fra 1940 til 1955, og fikk graden cand.jur. i 1955. Fra 1958 var han førstesekretær i Stortinget, fra 1962 Stortingets fullmektig, og fra 1977 kontorsjef.


== Heder ==
Kommandør av St. Olavs Orden for embetsfortjeneste
Kommandør med stjerne av Finlands Lejons orden


== Kilder ==
Biografi i Hvem er Hvem? 1993, s. 374
Biografi i Hvem Hva Hvor 1991, s. 133
Ernst Hansen

Ernst Hansen (født 14. april 1943 på Nólsoy, død 4. januar 1998 i Tórshavn) var en færøysk revisor, jurist, fagforeningsleder og sosialdemokratisk politiker. Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 1996 til 1998.
Han var sønn av fisker Hans Arnold Hansen og hustru Kristina Joensen. Han giftet seg med Bireta Thomasen. Han var utdannet revisor og begynte i Pauli Ellefsen og Jógvan Sundsteins revisjonsfirma i Tórshavn. Hansen ble senere regnskapsfører i det færøyske televerket. Fra 1975 til 1987 var han formann i Starvsmannafelagið, som organiserte de offentlig ansatte på Færøyene. Hansen gikk deretter tilbake til Sundsteins revisjonsfirma, men ble arbeidsledig under bankkrisen på Færøyene tidlig i 1990-årene og begynte et selvstudium i jus. Han tok juridisk embedseksamen og arbeidet i Lagtingets administrasjon.Hansen var styremedlem i Sosialistiskt Ungmannafelag og stilte for første gang til valg for Javnaðarflokkurin i 1966. Han møtte på Lagtinget noen ganger i løpet av 1980-årene som varamann. Han tilhørte den delen av fagbevegelsen som brøt med Javnaðarflokkurin under bankkrisen og dannet Verkamannafylkingin. Hansen ble varamann for Verkamannafylkingin etter lagtingsvalget i juli 1994. I oktober 1996 ble Kristian Magnussen medlem av regjeringen, så Hansen overtok hans plass på Lagtinget og stemte med regjeringen, selv om han ikke mente å ha noe uoppgjort med opposisjonspartiet Javnaðarflokkurin lenger. Hansen var formann i Lagtingets kontrollkomité og medlem av Lagtingets finanskomité og Lagtingets utenrikskomité.


== Referanser ==
Kristian Egilsrud

Kristian Igelsrud (født 27. februar 1867, død 31. august 1940 Hennepin i USA) var en norsk-amerikansk lege og medisinsk pionér på flere områder. På Tromsø amtsykehus gjennomførte Igelsrud etter alt å dømme den første vellykkede åpne hjertekompresjon, i 1901. Det vil si at hos en pasient hvis hjerte hadde stoppet, masserte Igelsrud selve hjertet med fingrene til det kom igang igjen, og pasienten overlevde. Dette er blitt betegnet som "en spektakulær medisinsk hendelse" og "et viktig bidrag i utviklingen frem til dagens avanserte hjerte-lunge-redningsteknikker" (Strømskag, 2002, s. 2863).
Larsen (1996) oppgir at Igelsrud ble født på Eidsvoll, mens Shutter (1923) sier han ble født i Christiania. Igelsrud tok eksamen artium ved Kristiania katedralskole i 1885 og medisinsk embetseksamen ved Det Kongelige Frederiks Universitet  i 1892. Han arbeidet så i Berlin og Leipzig.
Igelsrud ble ansatt som by- og lasarettlege i Tromsø fra 1893. I 1909 skiftet han navn til Egilsrud. I 1915 sluttet han i Tromsø, og utvandret til USA med sin familie i 1916. Der slo han seg ned i Minneapolis, hvor han praktiserte som kirurg. Kristian Egilsrud døde i USA i 1940, 73 år gammel. Han var svigerfar til general Leif Johan “Jack” Sverdrup.


== Kilder ==
Larsen, Ø. (1996). Norges leger. Oslo: Den norske lægeforening.
Shutter, M. D. (red.) (1923). History of Minneapolis, gateway to the Northwest. Chicago: S. J. Clarke.
Strømskag, K. E. (2002). Kristian Igelsrud og den første åpne hjertekompresjon. Tidsskrift for Den norske lægeforening, 122, 2863-2865.
Egil Sandberg

Egil Sandberg (født 13. desember 1922 i Bergen, død 22. mars 2009) var en norsk oberstløytnant. Han hadde en lang rekke verv i militære og sivile organisasjoner. Fra 1981 til 1990 var han generalsekretær i organisasjonen Én Verden. Før det var han formann i Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS).
Han har utgitt lærebok i luftkrig og vært redaktør for bladet Én Verden fra 1992.


== Yrkeskarriere ==
Sandberg var ved Little Norway fra 1941 til 1943, og tjenestegjorde som radiotelegrafist fra 1943 til 1945 ved de britiske Special Duties-skvadronene 138 Squadron og 161 Squadron på Tempsford. I den tiden gjennomførte han over 100 tokter. Senere var han en tjenesteperiode ved Stockholmsruten.
Fra 1947 var han sambandssjef ved Luftforsvarskommando Vestlandet, og fra 1953 avdelingssjef ved Flykommandørens stab. I 1955 gikk han over til NATO-tjeneste, før han i 1958 ble avdelingssjef i Forsvarsstaben. Senere var han avdelingssjef Luftforsvarskommando Nord-Norge fra 1964, året etter tilsvarende stilling i Luftforsvarskommando Sør-Norge, og fra 1971 til 1980 sjef for Sambandsstaben. Deretter var han generalsekretær i Én Verden fra 1981 til 1990.
Sandberg har innehatt de militære gradene sersjant (1943), fenrik (1944), løytnant (1946), kaptein (1949), major (1953) og oberstløytnant (1959). Han gjennomførte Luftforsvarets stabsskole 1952 og Forsvarets høgskole 1959.


== Verv og representasjon (utvalg) ==
Norsk representant i European Military Communications Coordination Committee, 1959–1964
Formann i Luftforsvarets offisersforening, 1969–1971
Formann i Befalets Fellesorganisasjons organisasjonsutvalg, 1970–1972
Formann i Yrkesorganisasjonenes Hovedsammenslutning (YH), 1974–1978
Formann i Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund (YS), 1977–1981
Medlem av Én Verdens råd, 1990–2009
Formann i Foreningen Det nasjonale Flymuseum, 1992–
Medlem i representantskapet i Oslo Høyre, 1994
Formann i organisasjonskomiteen i World Association of World Federalists, 1990–
Council Vice-Chairperson i World Federalist Movement (WFM), 1990–


== Utmerkelser ==
Sandberg ble i 1990 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for organisasjonsmessig innsats. Han ble tildelt Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Sandberg ble også hedret med det franske Croix de Guerre med palme, samt britiske utmerkelser.


== Kilder ==
Biografi i Hvem er Hvem? 1993, s. 472
Omtale av ordensutnevnelse i  Aftenposten, 24. april 1990, s. 12
Strond

Strond er et sted på Færøyene. Det ligger i Klaksvíkar kommuna på Borðoy, og er forbundet med Haraldssund på Kunoy via en veidemning. Strond var tidligere en bebodd bygd, første gang nevnt skriftlig i 1584. Rundt 1930 ble bygda avfolket, og siden har ingen bodd der. I dag er stedet best kjent for å huse et viktig kraftverk, Strond kraftverk.


== Referanser ==
Knut Sæther

Knut Sæther (født 25. mai 1954) er en norsk jurist.  
Sæther har juridisk embetseksamen fra Universitetet i Bergen i 1979. Han var rådmann i Vågå kommune 1982-88, havnefogd/havnedirektør i Trondheim 1988-95, fylkesrådmann i Sør-Trøndelag fylkeskommune 1995-97 og rådmann i Trondheim kommune 1997-02. I perioden 2002-08 var han direktør i Domstoladministrasjonen i Norge.
Han var rådmann i Mandal kommune 2010–15, i 2015 søkte han jobb som fylkesmann i Sør-Trøndelag.


== Referanser ==


== Kilder ==
www.orkdal.kommune.no om Knut Sæther
Nationen 13. mars 2008
Kjell Aas

Kjell Aas (født 22. desember 1924 i Bærum, død 21. oktober 2016) var en norsk professor i barnemedisin ved Universitetet i Oslo. Han hadde dette embetet fra 1990 til han ble pensjonert i 1994. I perioden fra 1971 til 1990 var han leder og overlege for Voksentoppen Institutt for barn med astma og allergi. Fra 1963 til 1980 var han leder for allergiavdelingen og allergipoliklinikken ved Rikshospitalets barneavdeling. I 1963 ble han også dr. med. og dosent i pediatri ved Universitetet i Oslo. Tidligere var han verkslege ved Kings Bay på Svalbard i ett år, og hadde en tid allmennpraksis i Bærum.
Under den andre verdenskrig var han idrettsleder, og senere troppsbefal ved De norske politistyrker i Sverige. I 1944 reiste han til Canada og begynte på RNAF flyskole, han var ferdig utdannet i 1945. Han var sjefsflyger i Trøndelag flyselskap fra 1945 til 1947.
Kjell Aas har vært formann og styremedlem i en rekke forskerforeninger. Han var også leder for Forskningsinstitutt for pediatrisk allergi.


== Faglitteratur ==
Aas hadde en omfattende vitenskapelig produksjon med over 300 artikler, 20 vitenskapelige og fagpopulære bøker innen allergi, immunologi, biokjemi, kommunikasjon og miljø og helse. Flere er oversatt til andre språk. Han har også vært medforfatter i en rekke lærebøker.
Han var tidligere redaktør av tidsskriftene Allergy, Allergologen og fagbladet Allergi i praksis.


== Priser og utmerkelser ==
Han var æresmedlem av flere norske og internasjonale vitenskapelige foreninger, æresdoktor ved Göteborg Universitet og ble tildelt et antall generelle æresbevisninger. Han var ridder av 1. klasse St. Olavs Orden og var tildelt Norges Røde Kors hederstegn, Norges Astma og allergiforbund (NAAF) Sør-Trøndelag hederstegn og NAAFs ærespris (forskning og pionervirksomhet inneklima/helse).


== Referanser ==


== Kilder ==
www.astrazeneca.no/presse om Kjell Aas
Kari Larsen Kvakkestad

Kari Larsen Kvakkestad (født 20. august 1942 i Askim) var rektor ved Politihøgskolen fra 1992. Deretter var hun tilknyttet Politiets sikkerhetstjeneste og Politidirektoratet med blant annet ansvar for opplæring av irakiske politiledere.  
Hun har lærerutdanning fra Oslo lærerhøgskole, samt videreutdanning i heimkunnskap, småskole-pedagogikk og veilednings-pedagogikk. Hun har lektorkompetanse i pedagogikk, og Forsvarets høgskole.
Kari Larsen Kvakkestad har vært lærer i grunnskolen og øvingslærer ved Oslo lærerhøgskole og Høgskolen i Tromsø. Hun har vært prosjektleder hos Skolesjefen i Oslo og undervisningsleder/øvings-skole rektor ved Oslo lærerhøgskole. 
Hun har vært formann i Avdeling for lærerutdanning i Norsk Lærerlag, og hatt verv i Det rådgivende utvalg for tegneserier, Norsk pedagogisk tiltaks-fond, Rådet for skriftkultur, Norsk pedagogisk tidsskrifts styre, Lærerutdannings-rådet, samt Det nasjonale fagutvalg for praktisk-pedagogisk utdanning for universitet og vitenskapelige høgskoler.
Hun har også utgitt boka "Åpen skole - blinkskudd eller bomskudd".


== Kilder ==
Biografi i Hvem Hva Hvor 1993, side 128 og Hvem er Hvem 1993, side 314.
Bernd Rosemeyer

Bernd Rosemeyer (født 14. oktober 1909 i Niedersachsen, Tyskland, død 28. januar 1938 på Darmstadt Autobahn i Frankfurt am Main) var en tysk racerbilfører. Rosemeyer var medlem av Auto Union men hadde nesten ingen erfaring med å kjøre racerbiler før han startet med det. Han vant flere løp både i Tyskland og i andre land. 
Både Rosemeyer og hans kone Elly Beinhorn var medlemmer av det nasjonalsosialistiske partiet NSDAP og Heinrich Himmler valgte å gjøre Rosemeyer til et medlem av SS som takk for hans evner som racerbilsjåfør. Det finnes ingen beviser på at Rosemeyer var nasjonalsosialist, men å avslå et medlemskap i SS ville vært uklokt av ham. Han nådde graden som Hauptsturmführer i SS (opprykkene skal ha kommet som følge av seire på banen). 
Han hadde flere oppsiktsvekkende seire som racerbilist i 1936 og 1937 som gjorde ham populær både i hjemlandet Tyskland og i utlandet. Han vant det europeiske mesterskapet i 1936. 
Han var gift med Elly Beinhorn som jobbet som flyver. De hadde en sønn sammen som het Bernd Junior og ble født i november 1937. Ti uker etter at sønnen ble født ble Rosemeyer drept under et fartsrekord-forsøk og han døde i veibanen Darmstadt Autobahn i Frankfurt. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernd Rosemeyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bernd Rosemeyer på Internet Movie Database 
(de) Bernd Rosemeyer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bernd Rosemeyer – racing-reference.info 
(en) Bernd Rosemeyer – Driver Database
Martin Dempsey

Martin E. Dempsey (født 14. mars 1952 i Bayonne i Hudson County i New Jersey i USA) er en amerikansk offiser. I tillegg til militær utdannelse, har han også en mastergrad i engelsk fra Duke University.


== Liv og virke ==
Dempsey vokste opp i Bayonne i New Jersey og tok high school-eksamen fra John S. Burke Catholic High School, en privat, katolsk high school i Goshen, Orange County i New York. Han gikk ut fra United States Military Academy (West Point) i 1974.
Fra juni 2003 og fram til juli 2005 var han sjef for 1. panserdivisjon, hvorav 14 måneder i Irak. I Irak hadde han i tillegg også den operative kommandoen over 2nd Armored Cavalry Regiment og en brigade fra 82nd Airborne Division.
Han har vært kommanderende general for US Army Training and Doctrine Command. Han var tidligere den konstituerte sjefen for US Central Command fra 24. mars 2008 til 30. oktober 2008 og han var assisterende sjef for US Central Command fra august 2007 til 23. mars 2008. Han har også tidligere fungert som kommanderende general for Multi-National Security Transition Command i Irak.
Dempsey  var med under Operation Desert Storm og Operation Enduring Freedom. Han er en firestjerners general som har blitt tildelt medaljene Defense Distinguished Service Medal og Army Distinguished Service Medal.
26. mai 2011 ble det kunngjort at president Barack Obama hadde utnevnt Dempsey til den kommende Chairman of the Joint Chiefs of Staff etter admiral Michael Mullen som blir pensjonert 30. september.


== Utnevnelser ==
 Second Lieutenant (fenrik), 5. juni 1974
 First Lieutenant (løytnant), 5. juni 1976
 Captain (kaptein), 8. august 1978
 Major (major), 1. september 1985
 Lieutenant colonel (oberstløytnant), 1. april 1991
 Colonel (oberst), 1. september 1995
 Brigadier general (brigadegeneral), 1. august 2001
 Major general (generalmajor), 1. september 2004
 Lieutenant general (generalløytnant), 8. september 2005
 General (general), 8. desember 2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Martin E. Dempsey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Martin E. Dempsey – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Martin Dempsey på Internet Movie Database 
(en) Martin Dempsey på Twitter 
Martin Dempsey på Facebook
White Noise (roman)

White Noise (Hvit støy på norsk) er den åttende romanen til Don DeLillo og ble publisert 21. januar 1985. Boken er på 326 sider og er et eksempel på postmoderne litteratur. Boken vant National Book Award samme året som den kom ut og førte med seg mye oppmerksomhet til et stort publikum. Time Magazine konkluderte med at romanen var en av de 100 beste engelskspråklige romanene som ble gitt ut mellom 1923 og 2005. 
I boken utforsker forfatteren flere forskjellige temaer som kom frem fra midten til slutten av det 20. århundret. Eksempler på dette er frodig konsumerisme, mediametning, nyhetsintellektualisme, underjordiske konspirasjoner, oppløsningen og re-integrasjon av familien, og de potensielt positive dydene av menneskelig vold. Tittelen Hvit støy kan være en metafor som peker til samløpet av alle symptomene som er nevnt ovenfor. 
Forfatteren ville egentlig at boken skulle hete Panasonic. Men dette var et registrert varemerke for et aksjeselskap som het Matsushita og forlaget som skulle trykke boken ville ikke bruke ordet Panasonic på dette grunnlaget.
Arne H. Krumsvik

Arne Håskjold Krumsvik (født 3. oktober 1966 i Volda) er en norsk medieviter og tidligere journalist, og er rektor ved Høyskolen Kristiania (fra 2018).Krumsvik har ph.d. i medievitenskap fra Universitetet i Oslo (2009). Han var professor i journalistikk ved Institutt for journalistikk og mediefag ved Høgskolen i Oslo og Akershus (2012-2017) og deretter instituttleder ved Institutt for medier og kommunikasjon ved Universitetet i Oslo (2017–2018). Krumsvik forsker på forutsetninger for ytringsfrihet og journalistikk, og var sekretær for det regjeringsoppnevnte Mediestøtteutvalget. Fra 2011 er han nestleder i Medieklagenemnda,. Han har vært nettsjef i VG og Dagbladet, kanalsjef i Scandinavia Online, sjefredaktør i Romerikes Blad og radiosjef i Kanal 24.
Krumsvik har bl.a. skrevet boken Medienes privilegier (2011), og redigert bøkene Innovasjon og verdiskaping i lokale medier (2014, med Lisbeth Morlandstø), Media Innovations: A Multidisciplinary Study of Change (2013, med Tanja Storsul) og Journalistikk i en digital hverdag (2008, med Rune Ottosen). i 2017 startet han podcasten Krumsvik & Co der han inviterer gjester for å diskutere tematikk knyttet til media og utdanning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Arne H. Krumsvik i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Krumsviks personlige hjemmeside
Colleen McCullough

Colleen McCullough-Robinson (født 1. juni 1937 i Wellington i Australia, død 29. januar 2015 på Norfolkøya) var en internasjonalt anerkjent australsk romanforfatter som for det meste skrev science fiction, fantasy og drama. Hun tjente til livets opphold både som lærer, bibliotekar og journalist før hun begynte å skrive bøker.
Under sitt første år med medisinstudier ved University of Sydney, fikk hun atopisk eksem på grunn av kirurgisk såpe, og hun fikk dermed beskjed om å oppgi sine drømmer om å en gang bli lege. I stedet gikk hun over til å studere nevrovitenskap og jobbet deretter i Royal North Shore Hospital i Sydney.
I 1963 flyttet hun til Storbritannia, hvor hun møtte formannen i nevrologi-avdelingen ved Yale University, som tilbød henne en jobb som førsteamanuensis ved Yale University. McCullough tilbrakte hele ni år fra 1967 til 1976 ved Instituttet for nevrologi ved Yale Medical School i New Haven, Connecticut, USA. På denne tiden debuterte hun også som forfatter, og de to første bøkene hennes ble gitt ut.
Suksessen disse to bøkene førte med seg, gjorde at hun ga opp sin medisinsk-vitenskapelige karriere, og i stedet prøvde hun seg som forfatter på heltid. På slutten av 1970-tallet, etter et opphold i London og i Connecticut, USA, flyttet hun endelig til Norfolk Island, som ligger i Stillehavet. Der møtte hun Ric Robinson som hun giftet seg med den 13. april [1983 i en alder av 46 år
Dybden av historisk forskning for romanene om antikkens Roma førte til at hun ble gitt en Doctor of Letters ved Macquarie University i 1993.
McCullough var medlem av New York Academy of Sciences og American Association for the Advancement of Science. Hun bodde i Sydney i Australia.
Hun skrev blant annet bestselgerromanen Tornefuglene (engelsk: The Thorn Birds).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Colleen McCullough på Internet Movie Database
Don Stephen Senanayake

Don Stephen Senanayake (født 20. oktober 1884, død 22. mars 1952) var en uavhengighetsaktivist, som til slutt ble den første statsministeren på Sri Lanka fra 14. oktober 1947 til 22. mars 1952. 
Da den første verdenskrig brøt ut i 1914 ble han med i Colombo Town Guard, men han ble fengslet i løpet av de singalesiske muslimske opptøyene (kjent som 1915-opptøyene), og ble møtt med store utsikter til å bli henrettet. I 1931 ble han valgt inn til den srilankiske lovgivende forsamling.
Senanayakes eldre bror, Frederick Senanayake var en av de største og mest ivrige uavhengighetsforkjemperne på Sri Lanka. Etter Fredericks død, tok Don Stephen over hans plass i parlamentet og kampen for uavhengighet fra Storbritannia. Etter andre verdenskrig grunnla han partiet United National Party, og ett år senere ble han valgt til Sri Lankas første statsminister. I 1952 ble han rammet av slag og døde i en alder av sektisju.
Senanayake er far til Dudley Shelton Senanayake som tok over som statsminister etter hans død.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Senanayake Ancestry
The Senanayake Clan
Remembering D S of  Botale Walauwa
Website of the Parliament of Sri Lanka
United National Party website
DS Senanayake in Sinhala
Methek Kathawa  Divaina Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Methek Kathawa  Divaina Arkivert 13. februar 2012 hos Wayback Machine.
Doug Stanhope

Doug Gene Stanhope  (født 25. mars 1967 i Worcester, Massachusetts, USA) er en amerikansk stand-up komiker.
Stanhope har gjort opptredener på flere store komedie-festivaler, inkludert Montreal Just For Laughs, US Comedy Arts Festival i Aspen, Chicago Comedy Festival og Edinburgh Fringe Festival i Skottland, hvor han vant Strathmore Press Award i 2002. 
Sommeren 2006 var han med på Kilkenny Cat Ler Comedy Festival som foregikk i Irland.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Doug Stanhope på Internet Movie Database 
(en) Doug Stanhope hos The Movie Database 
(en) Doug Stanhope på Discogs 
(en) Doug Stanhope på MusicBrainz 
(en) Doug Stanhope på Songkick 
(en) Doug Stanhope på Last.fm 
(en) Doug Stanhope på AllMusic 
(en) Doug Stanhope på Twitter 
(en) Doug Stanhope på Facebook 
(en) Doug Stanhope på Myspace
Jim Cartwright

Jim Cartwright (født 27. juni 1958 i Lancashire, England) er en engelsk dramatiker, født i Farnworth i Lancashire. Hans første drama var Road som ble produsert i 1986. For dette vant han en rekke priser. Skuespillet ble tilrettelagt for visning på TV og ble kringkastet av BBC.Cartwright er best kjent for filmen Little Voice, med blant annet Michael Caine og Ewan McGregor i de fremste rollene. Manuset i var basert på skuespillet The Rise and Fall of Little Voice, som han skrev og som ble oppført ved teateret Royal National Theatre i 1992. Hans drama Bed (1995) ble satt opp ved Royal National Theatre, regissert av Julia Bardsley.


== Skuespill ==
Road (1986)
Bed (1989)
Two (1989)
Baths (1990)
Eight Miles High (1991)
The Rise and Fall of Little Voice (1992)
Stone Free (1994)
I Licked A Slag's Deodorant (1996)
Prize Night (1999)
Hard Fruit (2000)


== Filmer ==
Road (1987)
Little Voice (1998)
Bed (1995)
Vroom (1988)
Strumpet
Vacuuming Completely Nude in Paradise (2001)
Johnny Shakespeare (2008) for BBC 1.


== Skjønnlitteratur ==
Supermarket Supermodel (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jim Cartwright på Internet Movie Database 
(sv) Jim Cartwright i Svensk Filmdatabas 
(fr) Jim Cartwright på Allociné 
(en) Jim Cartwright på AllMovie 
(en) Jim Cartwright hos The Movie Database 
(en) Jim Cartwright hos Internet Broadway Database 
(en) Jim Cartwright i Internet Broadway Database
(en) Jim Cartwright i Internet Off-Broadway Database