jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Christina Ramsøy

Christina Nilsson Ramsøy (født 4. november 1986 i Ogndal) er en norsk jurist og politiker (Sp).
Hun var leder i Senterungdommen i Steinkjer 2002–2004, leder i Senterungdommen i Nord-Trøndelag 2003–2017, medlem av Senterungdommens sentralstyre 2006–2009 og leder 2007–2009. Ramsøy var medlem av Steinkjer kommunestyre 2007–2008 og Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2009. Hun var Senterpartiet 1. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 2009–2013 og møtte fast for statsråd Lars Peder Brekk 2009–2012. Ramsøy satt i Stortingets familie- og kulturkomité.Etter Steinkjer videregående skole studerte hun politisk økonomi ved NTNU, og PR og kommunikasjon ved BI i Trondheim. Hun er master i rettsvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 2016 og er saksbehandler ved NAV i Trondheim.Christina Ramsøy er søster av Senterparti-politiker Nils Ramsøy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Christina Ramsøy hos Stortinget 
(no) Christina Ramsøy hos Norsk senter for forskningsdata
Tajmyrøya

Tajmyrøya (russisk Остров Таймыр, Ostrov Tajmyr) er ei stor øy langs kysten av Karahavet i Russland. Øya er 33 km lang og i snitt om lag 10 km bred. Øya ligger vest for Tajmyrbukta i et område med mange skjær vest for Tajmyrhalvøya. Det smale sundet mellom Tajmyrøya og kysten av Sibir heter Proliv Tajmyrskij og er om lag 3 km bredt. 
Kysten av Tajmyrøya og noen av de større naboøyene, som Nansenøya som Bonevi og Pilota Makhotkina er forrevne med mange viker. Sundet mellom Tajmyrøya og naboøyene er også noe labyrintaktig. Geologisk er alle disse kystøyene en forlengelse av Nordenskiöldøyene som ligger lengre nord. 
Havet omkring Tajmyrøya er dekket av pakkis gjennom den lange og bitre vinteren og det er  isflak i farvannet selv om sommeren. 
Tajmyrøya hører til Krasnojarsk kraj og er en del av Det store arktiske statlige naturreservatet, det største naturreservat i Russland og Europa. 


== Historie ==
I oktober 1900, under den skjebnesvangre siste ekspedisjonen til Baron Eduard von Toll,  ble det opprettet vinterkvarter for skipet hans «Zarja» på Nabljudenijøya og det ble bygget en forskingsstasjon her. Dette er ei lita granittøy som ligger sørvest for Tajmyrøya i bukta som Baron Toll kalte for Bukhta Kolin Artsjera (Colin Archer-bukta), etter skipsverftet der «Zarja» ble bygget. 
På mange kart står Tajmyrøya bare oppført som Tajmyra. Øya må ikke forveksles med øya Malyj Tajmyr, som ligger i Laptevhavet utenfor sørøstkysten av Severnaja Zemlja.
Cryptorhamphidae

Cryptorhamphidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Det er kjent bare fire arter fordelt på to slekter. Alle fire artene forekommer i tempererte områder av Australia, én forekommer dessuten på Fiji. 


== Utseende ==
Avlange, slanke teger. Kroppen er tydelig punktert. Hodet er firkantet med punktøyne som er skilt med furer. Antennene og sugesnabelen består av fire ledd. Den membranøse delen av forvingen har 4–6 enkle lengdeårer.


== Levevis ==
Disse tegene lever oppe i vegetasjonen av frø, men ellers er lite kjent om biologien. De later ikke til å være særlig spesialiserte, og er funnet på et vidt spenn av ulike plantefamilier.


== Systematisk inndeling ==
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på  ...oidea. 

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Nebbmunner (Hemiptera)
delgruppe plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
delgruppe teger (Heteroptera)
gruppe Trichophora
overfamilien Lygaeoidea
familien Cryptorhamphidae
slekten Cryptorhamphus Stål, 1860
Cryptorhamphus orbus Stål, 1860
Cryptorhamphus slateri Hamid, 1971
slekten Gonystus Stål, 1874
Gonystus grossi Hamid, 1971
Gonystus nasutus Stål, 1874 – finnes på Fiji i tillegg til Australia


== Kilder ==
Australian Faunal Directory – Cryptorhamphidae (2002) [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Cryptorhamphidae i Encyclopedia of Life 
(en) Cryptorhamphidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cryptorhamphidae hos ITIS 
(en) Cryptorhamphidae hos NCBI 
(en) Kategori:Cryptorhamphidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cryptorhamphidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Colobathristidae

Colobathristidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Det er kjent 83 arter fordelt på 23 slekter. Gruppen mangler i Europa. 


== Utseende ==
Middelsstore til store (6 – 20 mm), langstrakte og slanke teger. Kroppen er dypt punktert og kraftig bestøvet. Hodet er trekantet, har fasettøyne "på stilk" og punktøyne (ocelli). Antennene og sugesnabelen består av fire ledd. Scutellum er langt og smalt, noen ganger med pigger. Forvingenes ytterkant er litt innsvinget, corium har vanligvis et trekantet felt ytterst. Vingens membranøse del er uten eller med sterkt reduserte årer.


== Levevis ==
De er planteetere som for det meste lever på gras. Noen arter kan gjøre skade i landbruket, særlig i sukkerrør-dyrking.


== Systematisk inndeling ==
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på  ...oidea. 

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Nebbmunner (Hemiptera)
delgruppe plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
delgruppe teger (Heteroptera)
gruppe Trichophora
overfamilien Lygaeoidea
familien Colobathristidae
underfamilien Colobathristinae – 81 arter i 22 slekter
slekten Colobathristes
slekten Phaenacantha – artsrikeste slekt
underfamilien Dayakiellinae – 2 arter i én slekt, Indonesia
slekten Dayakiella Horváth
Dayakiella brevicornis Horváth
Dayakiella sumatrensis Štys


== Kilder ==
Australian Faunal Directory – Colobathristidae (2002) [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Colobathristidae i Encyclopedia of Life 
(en) Colobathristidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Colobathristidae hos ITIS 
(en) Colobathristidae hos NCBI 
Colobathristidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Bilde av Colobathristes pectoralis: [2]
Blissidae

Blissidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. De ble tidligere regnet som en undergruppe av familien Lygaeidae. Det er kjent over 400 arter fordelt på 50 slekter. De er en hovedsakelig tropisk gruppe og bare 10 arter forekommer i Europa. Ingen av artene er funnet i Norge, men et par arter i våre naboland. De er kjent som "chinch bugs" på engelsk.


== Utseende ==
Denne gruppen varierer sterkt i kroppsform og størrelse. Mange er avlange og parallellsidige, ofte med reduserte vinger. Antennene er gjerne litt kølleformede. Et fellestrekk er at kroppen er kledt med mikroskopiske pigger som gjør at overflaten blir matt.


== Levevis ==
Blissidae er knyttet til enfrøbladete planter, de fleste artene til grasfamilien (Poaceae) men noen til halvgrasfamilien (Cyperaceae) og Restionaceae, og enkelte til andre enfrøbladete familier. Ulikt de fleste andre Lygaeoidea lever de ikke på frø men suger på plantens vegetative deler. Ofte lever de skjult nede i bladslirene. Noen er problematiske skadedyr.


== Systematisk inndeling ==
Blissidae ble tidligere regnet som en underfamilie av Lygaeidae.
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på  ...oidea. 

Klasse Insekter (Insecta)
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orden nebbmunner (Hemiptera)
Underorden plantesugere (Homoptera) (parafyletisk)
Underorden teger (Heteroptera)
gruppe Trichophora
overfamilien Lygaeoidea
familien Blissidae – 435 beskrevne arter fordelt på 50 slekter. I Europa:
slekten Blissus Burmeister, 1835 – mange arter, men bare én i Europa
Blissus putoni Jakovlev, 1875 – Hellas
slekten Dimorphopterus Stål, 1872 – fire arter i Europa
Dimorphopterus blissoides (Baerensprung, 1859)
Dimorphopterus brachypterus (Rambur, 1839)
Dimorphopterus doriae (Ferrari, 1874)
Dimorphopterus spinolae (Signoret, 1857)
slekten Ischnodemus Fieber, 1837 – fem arter i Europa
Ischnodemus caspius Jakovlev, 1871
Ischnodemus genei (Spinola, 1837)
Ischnodemus quadratus Fieber, 1837
Ischnodemus sabuleti (Fallén, 1826)
Ischnodemus suturalis Horváth, 1883


== Kilder ==
Coulianos, C.-C. 1998. Annotated Catalogue of the Hemiptera-Heteroptera of Norway. Fauna Norv. Ser.B 45 (1-2), side 11-39
Australian Faunal Directory – Blissidae (2002) [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Blissidae i Encyclopedia of Life 
(en) Blissidae i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Blissidae hos Dyntaxa 
(en) Blissidae hos Fauna Europaea 
(en) Blissidae hos ITIS 
(en) Blissidae hos NCBI 
(en) Kategori:Blissidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Blissidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Fauna Europaea - Europas fauna, arter og utbredelseskart.
Bildegalleri over nordamerikanske arter: [2]
Nils Ferlin

Nils Johan Einar Ferlin (født 11. desember 1898 i Karlstad, død 21. oktober 1961 i Stockholm) var en svensk dikter.


== Liv og virke ==
Nils Ferlin ble født i Karlstad i Värmland der faren arbeidet i avisa Nya Wermlands-Tidningen. I 1908 flyttet familien til Filipstad og faren startet sin egen avis. Faren døde imidlertid bare et år seinere, og familien måtte flytte til enklere boforhold i industriområdet for at Nils skulle kunne fortsette skolegangen fram til han var 16 år.
Ferlin hadde også en kort karriere som skuespiller. Han debuterte som 17-åring i Salomé av Oscar Wilde og fortsatte i en omreisende teatertropp. Han var også en av elevene ved Elin Svenssons teaterskola i Stockholm.I 1947 medvirket han – i rollen som seg selv – i filmen Sången om Stockholm.Selv om mange av Ferlins dikt er melankolske, inneholder de også mye humor. Flere av dem er tonesatt og ble tidlig populære viser, for eksempel Valsmelodi, som er et angrep på musikkindustrien. Han solgte over 300 000 diktsamlinger i løpet av livet og betegnes fortsatt som en folkekjær poet I Sverige. Han kan også regnes med blant «Klarabohemerna» («Bröderna i Klara»), innflyttede arbeiderforfattere som holdt til i Klarakvarteren i Stockholm i første halvdel av 1900-tallet.


== Minnesmerker ==
Det er flere statuer av Nils Ferlin I Sverige: én i Filipstad der han er framstilt sittende på en benk, én på bytorget i Karlstad som viser ham stående på et bord, og én ved Klara kyrka i Stockholm der dikteren tenner en sigarett.


== Diktsamlinger ==
1930: En döddansares visor
1933: Barfotabarn
1938: Goggles
1944: Med många kulörta lyktor
1951: Kejsarens papegoja
1957: Från mitt ekorrhjul
1962: En gammal cylinderhatt


== Kjente viser ==
När skönheten kom till byn (musikk av Lille Bror Söderlundh)
En valsmelodi (musikk av Lille Bror Söderlundh)
Den stora kometen
En liten konstnär («Vinden är vresig,...»)
I folkviseton («Kärleken kommer och kärleken går...»)
Får jag lämna några blommor
Nasarevalsen


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1942: Gustaf Fröding-stipendiet
1950: De Nios stora pris
1950: Boklotteriets stipend
1955: Bellmanpriset


== Se også ==
Nils Ferlin-Sällskapet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nils Ferlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Nils Ferlin i Svensk Filmdatabas
Rising (Rainbow-album)

Rising (også kjent som Rainbow Rising) er det andre albumet fra hard rock-bandet Rainbow, utgitt i mai 1976.
Rising er betegnet som Rainbows mest progressive album, samt at det blant flere kritikere og lyttere regnes som bandets beste. Før innspillingen hadde Ritchie Blackmore sagt opp alle medlemmene fra det forrige albumet, Ritchie Blackmore's Rainbow, med ett unntak – vokalist og tekstforfatter Ronnie James Dio. 
Musikkstilene på dette albumet varierer fra hard rock og heavy metal til ballader og progressiv rock. På flere av sangene blander bandet disse sjangrene, og Ronnie James Dio fortsetter sin «legende»-stil når det gjelder tekstene.
Albumet inneholder den episke komposisjonen «Stargazer», som med sine 8 minutter og 26 sekunder er albumets lengste sang. På denne sangen medvirker også München Philharmonic Orchestra. På grunn av sangenes kompleksitet ble de sjelden spilt på bandets konserter. Bare nevnte «Stargazer» og den mer rock 'n roll-inspirerte «Do You Close Your Eyes» var fast på spillelisten på den påfølgende turneen.
I 2011 ble Rising utgitt i en 2-CD deluxe-utgave, der CD 1 består av de to forskjellige miksene av albumet, og CD 2 består av tidlige lydmikser, kalt Rough Mix. «Stargazer» (Rough Mix) starter med en 64 sekunders keyboardintro.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Ritchie Blackmore og Ronnie James Dio

Side én«Tarot Woman» – 5:58
«Run with the Wolf» – 3:48
«Starstruck» – 4:06
«Do You Close Your Eyes» – 2:58Side to «Stargazer» – 8:26
«A Light in the Black» – 8:12


=== 2011 Deluxe utgave ===
Disk én
Rising (New York Mix):«Tarot Woman» - 6:01
«Run With The Wolf» - 3:41
«Starstruck» - 4:06
«Do You Close Your Eyes» - 3:00
«Stargazer» - (8:26)
«A Light In The Black» - 8:12Rising (Los Angeles Mix):"Tarot Woman» - 6:05
«Run With The Wolf» - 3:45
«Starstruck» - 4:05
«Do You Close Your Eyes» - 2:58
«Stargazer» - 8:22
«A Light In The Black» - 8:11Disk to
Bonusspor:«Tarot Woman» (Rough Mix) - 6:06
«Run With The Wolf» (Rough Mix) - 3:49
«Starstruck» (Rough Mix) - 4:04
«Do You Close Your Eyes» (Rough Mix) - 3:04
«Stargazer»  (Rough Mix) - 9:08
«A Light In The Black» (Rough Mix) - 8:12
«Stargazer» (Pirate Sound Tour Rehearsal) - 8:34


== Besetning ==
RainbowRitchie Blackmore – elektrisk gitar
Ronnie James Dio – vokal
Tony Carey – keyboard
Jimmy Bain – bass
Cozy Powell – trommerØvrige medvirkendeMünchen Philharmonic Orchestra
Fritz Sonnleitner – Konsertmester
Rainer Pietsch – Dirigent


== Eksterne lenker ==
(en) Rising på Discogs 
(en) Rising på MusicBrainz 
(en) Rising på Encyclopaedia Metallum
Gripehale

En gripehale er en dyrehale som er utviklet til å holde fast i gjenstander.
Skåla (Stryn)

Skåla er et fjell ved Loen i Stryn kommune, Sogn og Fjordane. Skåla ligger på 1 843 meter over havet, mens den nærliggende Stryneskåla er 1 848 moh. Skålas topp ligger kun 6,4 kilometer fra fjorden.På toppen står Skålatårnet (Kloumanstårnet), et tårn murt i stein med 22 sengeplasser, som ble oppført i 1891 av doktor Hans Henrik Gerhard Klouman. En utbredt myte hevder at tårnet var ment å være et tiltak for tuberkulosesyke. Det er uenighet mellom muntlige gjenfortellinger og skriftlige kilder om dette.Hvert år blir motbakkeløpet Skåla 1848 meter rett opp arrangert. Det går fra dalbunnen og opp og er på 1 823 høydemeter. Bakkene fra Tjugen til Skålatårnet er en av Norges lengste sammenhengende motbakke.


== Kloumanstårnet ==
Dr. Klouman var ifølge myten av den oppfatning at den tynne luften ville gjøre folk friske og de kunne oppholde seg i Kloumanstårnet. Frisk høyfjellsluft skulle angivelig være helsebringende for tuberkulosen som var en stor folkesykdom på slutten av 1800-tallet. Det hevdes etter myten at dette argumenterte doktor Hans Henrik Gerhard Klouman i Innvik med da han klarte å skape interesse for å få bygd et tårn på Skåla, 1848 moh. Samtidig så man at dette kunne være interessant for et økende antall turister. De to hotellene i Loen støttet med 100 kr hver og i alt ble det samlet inn 1100 kr. Det ble bestemt at det skulle lages en en-meter bred ridevei opp, sånn at folk kunne fraktes på hesteryggen. Grunneierne avstod fri grunn og fikk som kompensasjon enerett til føringen. Tårnet har over metertykke vegger og er på to etasjer. I andre etasje er det tre køyer over hverandre, i en halvsirkel, med plass til i alt syv i hver seng. Tårnet blir drevet som selvbetjent turistforeningshytte av Bergen Turlag.


== Litteratur ==

Opptur – 267 fotturar i Sogn og Fjordane av Anne Rudsengen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergen Turlag om Skålatårnet
Wilhelm Færden

Wilhelm Hansen Færden (født 2. desember 1852 i Christiania, død 14. oktober 1923 samme sted) var en norsk offiser og politiker.
Færden ble uteksaminert fra Krigsskolen i 1872. Etter en tid som sekondløytnant i infanteriet gikk han over til artilleriet i 1876, der han fikk kapteins grad i 1889. Etter videreutdanning ved Det Kongelige Frederiks Universitet ble han direktør for Statens krudtverk, før han ble batterisjef i 1897. Fra 1911 til han gikk av med pensjon i 1917 var han oberst og sjef for Feltartilleriregiment nr. 1. Han var samtidig sjef for feltartilleriets skyteskole.Færden satt i Aker formannskap fra 1895 til 1901, de fem siste år som ordfører. Han var også vararepresentant på Stortinget i perioden 1895–1897.Færden var ridder av første klasse av St. Olavs Orden, ridder av Sverdordenen, ridder av Karl XIIIs orden og offiser av Den oppadstigende sols orden. Han var Ordførende Mester i St. Andreaslogen Oscar til den flammende Stjerne og senere stormester i Den Norske Frimurerorden.


== Referanser ==
Giovanni Artusi

Giovanni Maria Artusi (ca. 1540 – 1613) var en italiensk musikkteoretiker, forfatter og renessansekomponist. 
Ved å angripe innovative musikere som rundt år 1600 bidro til innledningen av barokkmusikken, har Artusi har fått et herostratisk ry som en av musikkhistoriens mest reaksjonære kommentatorer.


== Liv og virke ==
Artusi var en lærd geistlig innen kongregasjonen San Salvatore i Bologna, som student og seminariet, og tilslutt som kannik. Han var en dyktig kontrapunktiker, men var musikalsk tilbakeskuende og hele livet trofast mot de musikalske ideene til sin lærer Gioseffo Zarlino, en av de ledende musikkteoretikerne på slutten av 1500-tallet. Vincenzo Galilei angrep Zarlino i verket Dialogo della musica antica e della moderna fra 1581, og Artusi rykket da ut og forsvarte læreren og musikkstilen hans
Den mest kjente episoden i Artusis liv, og en av de mest berømte i musikk-kritikkens historie, utspilte seg mellom 1600 og 1603, da han angrep en ikke-navngitt komponist – som uten tvil var Claudio Monteverdi. I forordet til sin femte madrigalsamling svarte Monteverdi på angrepet med å foreslå at musikken ble delt i to retninger: den gamle renessansestilen som han kalte prima prattica, og den nye barokkstilen, seconda prattica. Prima prattica beskrev han som forgjengernes polyfone ideal fra 1500-tallet karakterisert av streng kontrapunktikk, forberedte dissonanser og jevnbyrdighet mellom stemmene. Seconda prattica var den nye monodiske stilen som vektla sopran- og bass-stemmene og dessuten representerte begynnelsen på en bevisst funksjonell tonalitet.
Det er bare bevart få komposisjoner etter Artusi: en bok med canzonetter for fire stemmer (Venezia, 1598) og en Cantate Domino for åtte stemmer (1599), alle holdt i en konservativ stil.


== Referanser ==


== Kilder ==
Renzo Bonvicini: «ARTUSI,Giovanni Maria», treccani.it. (Dizionario Biografico degli Italiani (1962)). 


== Litteratur ==
Claude Palisca: Giovanni Artusi. I The New Grove Dictionary of Music and Musicians. ed. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980,  ISBN 1-56159-174-2
Gustave Reese: Music in the Renaissance.  New York, W.W. Norton & Co., 1954.  ISBN 0-393-09530-4
Manfred Bukofzer: Music in the Baroque Era.  New York, W.W. Norton & Co., 1947.  ISBN 0-393-09745-5
Giovanni Artusi: L'Artusi, ovvero Delle imperfezioni della moderna musica, tr. Oliver Strunk, i Source Readings in Music History.  New York, W.W. Norton & Co., 1950.


== Eksterne lenker ==
(fr)Artusi Giovanni Maria, musicologie.org. Verk, kilder, bibliografi og annet
Canzonetta

Canzonetta (pl. canzonette eller canzonetti, på norsk canzonetter) var en populær, verdslig vokal komposisjonsform i den italienske renessansen.
De første canzonettene ble skrevet rundt år 1560. De tidlige versjonene ligner madrigaler, men er en tanke lettere. På 1700-tallet ble begrepet brukt om et lett, verdslig vokalstykke med instrumentalakkompagnement.
Den tyske komponisten Hans Leo Hassler (1564–1612), som studerte i Italia, introduserte canzonettaen nord for Alpene.


== Noen representative canzonetta-komponister ==

Claudio Monteverdi
Lodovico Grossi da Viadana
Felice Anerio
Adriano Banchieri
Luca Marenzio
Pietro Cerone
Orazio Vecchi
Giovanni Artusi
Hans Leo Hassler
Giovanni Maria Nanino
Francesca Caccini
Salomone Rossi
Joseph Haydn


== Se også ==
Canzone
Ragnhild A. Lothe

Ragnhild Adelheid Lothe (født 23. august 1958 i Bergen) er en prisbelønt norsk kreftforsker.Hun er oppvokst på Gjøvik.
Etter cand.mag. fra Universitetet i Bergen tok hun cand.scient. i mikrobiologi 1983 ved Universitetet i Oslo på et arbeide ved Statens Institutt for Folkehelse, og dr.philos. i kreftgenetikk samme sted 1992 på avhandlingen Suppressor genes involved in tumorigenesis of colon and testis. A molecular and cytogenetic study, der hun påviser hvilke gener som beskytter mot kreft i tykktarm og testikler. Spesielt gjelder det gener som har betydning for utvikling av kreft i tykktarm og i testikkel.
Hun etablerte og er fremdeles leder for Avdeling for kreftforebygging ved Institutt for kreftforskning ved Oslo universitetssykehus, samt er professor II ved Universitetet i Oslo.


== Verv og utmerkelser ==
Ragnar Mørks pris 2003
Kong Olav Vs Kreftforskningspris 2007 på 750 000 kroner
Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 2007
Kreftforeningen, forskningsleder
Medinnovaprisen 2007
Norsk Senter for molekylærmedisin ved UiO, styreleder
Den rettsmedisinske kommisjon, medlem
Critical Reviews in Oncogenesis (amerikansk fagtidsskrift), redaktør


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Ragnhild A. Lothe i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Ragnhild A. Lothe i BIBSYS
Žitava

Žitava er en elv sør i Slovakia. Den er en sideelv til Nitra fra venstre. Tidligere fulgte elven et annet elvefar som rant direkte ut i Donau ved Martovce. Žitava har en lengde på 99,3 km. Elven har et nedbørfelt på 1 244 km² og en middelvannføring på 5,05 m³/s.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Žitava – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jacob Hvinden Haug

Jacob Hvinden Haug (født 4. januar 1880 i Christiania, død 2. juni 1961) var en norsk offiser. I 1935 ble han utnevnt til generalmajor og generalinspektør for Hærens artilleri. I 1936 ble han sjef for 2. divisjon og kommandant på Akershus slott og festning.
I 1940 ledet han militære operasjoner på begge sider av Mjøsa. Med britiske forsterkninger ledet han også kamphandlinger i Gudbrandsdalen, i nærheten av Tretten, Fåvang og Kvam. Han ledet også en retrett gjennom Romsdalen og forbi Åndalsnes. Etter at de britiske styrkene evakuerte Sør-Norge, måtte 2. divisjon kapitulere den 3. mai 1940.
Haug var Den Norske Frimurerordens første stormester etter andre verdenskrig.


== Utmerkelser ==
For innsatsen under krigen ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren. 


== Referanser ==