jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Litteraturåret 1986

Litteraturåret 1986 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1986.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==
10. januar - Jaroslav Seifert, tsjekkisk poet, nobelprisvinner (født 1984)
15. januar – Josef Högstedt, svensk forfatter og poet
24. januar – L. Ron Hubbard, amerikansk science fiction-forfatter, grunnlegger av Scientologikirken.
11. februar – Frank Herbert, amerikansk science fiction-forfatter.
22. mars - Harriette Simpson Arnow, forfatter fra USA (født 1908)
15. april – Jean Genet, fransk forfatter.
30. april – Odd Solumsmoen, norsk forfatter (født 1917)
29. mai – Helmer Grundström, svensk forfatter.
14. juni – Jorge Luis Borges, argentinsk forfatter (født 1899)
23. juni – Kåre Siem, norsk musiker og forfatter (født 1914)
6. august - Beppe Wolgers, svensk forfatter, poet, oversetter, entertainer (født 1928)
7. august – Kathrine Aurell, svensknorsk forfatter og manusforfatter.
4. november – Thorolf Rafto, norsk professor i økonomisk historie (født 1922)
7. desember – Per Amdam, norsk litteraturhistoriker (født 1921)
12. desember – Per-Erik Rundquist, svensk forfatter og manusforfatter
28. desember
Andrej Tarkovskij, russisk regissør, forfatter og skuespiller.
John D. MacDonald, amerikansk forfatter (født 1916)


== Prisvinnere ==
Carl Emil Englund-priset: Bernt Erikson
Det Danske Akademis Store Pris: Henrik Stangerup
Holberg-medaljen : Halfdan Rasmussen
Litteraturfrämjandets stora romanpris: Sara Lidman
Nobelprisen i litteratur: Wole Soyinka, Nigeria


== Hendelser ==


== Nye bøker ==


=== Skjønnlitteratur ===


==== A - G ====
A Matter of Honour av Jeffrey Archer
Anneksets hemmelighet (The Secret of Annexe 3) av Colin Dexter
Barn av Andromeda av George Johansson
Bebådelsen av Mare Kandre
Colombus ankomst av Lars Saabye Christensen
Coq Rouge - Rød Hane av Jan Guillou
Dans som en sommerfugl – stikk som en bie av Frode Grytten
De levendes land av Carl Fredrik Engelstad
Det 7. klima av Kjartan Fløgstad
Dvergen og isfuglen av Roar Sørensen


==== H - N ====
Howl's Moving Castle av Diana Wynne Jones
Hudløs himmel av Herbjørg Wassmo
Hvite niggere av Ingvar Ambjørnsen
Johnny - en film av Håkan Sandell
Leo Africanus av Amin Maalouf
Lille Orlando av Finn Carling
Livet på Gården. Lillebror och Fåren, Marit Paulsen
Mirror of Her Dreams, The av Stephen R. Donaldson
Mørk himmel over Puerto Bravo av Tore Hamsun
Nullpluss av Gert Nygårdshaug


==== O - U ====
Pakkis av Khalid Hussain
Regnbågen har bara åtta färger av Peter Pohl
Ord och avsikt av Jan Myrdal
Robot Dreams av Isaac Asimov
Rosor från döden av Jan Mårtenson
Rød storm Red Storm Rising av Tom Clancy
Sammansvärjningen av Olle Häger
Självklart, Sune av Anders Jacobsson og Sören Olsson
Skammens barn
Statsrådets klipp av Bo Baldersson
Turistsesong (Tourist Season) av Carl Hiaasen


==== V - Å ====
Åsteder av Lars Saabye Christensen


=== Sakprosa ===
Blind Watchmaker, The av Richard Dawkins
Den usynlige død og andre essays av Trond Berg Eriksen
I, Tina  selvbiografi av Tina Turner
Sverige i imperialismens nät av CH Hermansson
Manusforfatter

En manusforfatter er en person som skriver manuskript for film, TV eller scene. Manusforfatteren kan enten basere sitt manus på en annen forfatters verk ved å bearbeide en roman til dramaform, eller skrive sin egen originale historie.
En forfatter som skriver for sceneproduksjoner kan i tillegg benevnes dramatiker. Men dersom teksten er en bearbeiding eller tilrettelegging av en annen forfatters originaltekst, benyttes som regel betegnelsen manusforfatter.


== Manusbanken ==
En oversikt over norske manusforfattere og deres verker kan finnes i Manusbanken, som er et digitalt arkiv for alle norske manus som er skrevet for teater, film, radio og tv.


== Eksempler på bruk av begrepet ==
Aftenposten 24. november 2011: Innspillingen av «Halvbroren» nærmer seg slutten. Kun 13 dager gjenstår. (---) Det tok dem ett år å finne crewet som i dag inneholder blant annet Nicolai Cleve Broch, Agnes Kittelsen, Frank Kjosås, Ghita Nørby, Jon Øigarden og Marianne Nielsen. Manusforfatter er Mette Marit Bølstad. Regissør er Per-Olav Sørensen. Glåmdalen 10. juli 2013:Et musikaldrama skal filmes i en bygård på Kampen. (Bildetekst:) Manusforfatter Per Olav Sørensen (bak) i en bakgård på Kampen med Halvdan Sivertsen, Frank Kjosås, Haddy N?yie, Marion Ravn, Kjersti Elvik, Magnus Grønneberg og Jan Eggum.Aftenposten 8. november 2013:Fire kvinnelige produsenter inntar filmstøttetoppen med 303 millioner kroner til å lage film. Men det har ikke gitt oss flere kvinnelige regissører og manusforfattere.


== Utdanning (utvalg) ==
Det er ikke noe formelt krav til utdanning for å kunne kalle seg manusforfatter eller arbeide som manusforfatter. Likevel har noen utdanningsinstitusjoner valgt å utarbeide studietilbud for personer som ønsker å spesialisere seg i å skrive manus.
I Norge tilbyr (per 2018) Høyskolen Kristiania et treårig bachelorstudium i studieretningen «Manus».


== Se også ==
Dramatiker
Forfatter


== Referanser ==
Pamela Brown

Pamela Mary Brown (født 8. juli 1917, død 18. september 1975) var en engelsk skuespillerinne, som jobbet både for film og i teater.
Hun ble født i Hampstead i London av George Edward Brown, en journalist, og hans hustru, Helen Blanche Ellerton. Etter å ha gått på teaterskolen Royal Academy of Dramatic Art debuterte hun på scenen i 1936 som Juliet i stykket Romeo og Juliet, en produksjon av Stratford-upon-Avon- Tre av hennes tidligste filmer var Powell og Pressburger-filmer: hennes første film var i One of Our Aircraft is Missing (1942); en minneverdig støtterolle i I Know Where I'm Going! (1945); og fantasiballetten The Tales of Hoffmann (1951).
Fra begynnelsen av 1950-tallet gjorde hennes problemer med leddgikt, som hadde begynt da hun var 16 år gammel, det vanskelig å jobbe i teateret da hun hadde store smerter når hun bevegde seg og hun måtte bruke smertestillende. Uansett var hun betydelig suksess som Jennet i London-oppsetningen av The Lady's Not For Burning sammen med Richard Burton og John Gielgud (1949), som siden ble satt opp på Broadway med den samme besetningen (1950–1951). Time skrev den 20. november 1950: «Som lady beviser Pamela Brown at Fry ikke skrev rollen for henne forgjeves. Ingen har en mer strålende kjepphøy sjarme; ingen stemme kan samtidig være så grov og gjennombevende; ingen annen har noen gang gjort det utilnærmelige mer nærværende».
Hennes suksess i filmen fortsatte som Jane Shore i Laurence Oliviers Richard III (1955) og sammen med Kirk Douglas i Vincent van Gogh-biografien Lust for Life (1956). Høydepunkter i hennes arbeid på 1960-tallet var blant annet Cleopatra (1963), Becket (1964) og A Funny Thing Happened on the Way to the Forum (1966). I det store og hele var hennes senere filmer ikke så særegent som det hun gjorde for scenen.
I februar 1953 skilte hun seg fra sin ektemann Peter Copley og som en hengiven katolikk kunne hun ikke gifte seg igjen. Hun levde senere sammen med Michael Powell, regissøren som hadde gitt henne de første filmrollene. De levde lykkelig sammen inntil hun døde av kreft i 1975, 58 år gammel, i Avening i Gloucestershire. Hun ble gravlagt i kirkegården Holy Cross i Avening


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pamela Brown på Internet Movie Database 
(sv) Pamela Brown i Svensk Filmdatabas 
(da) Pamela Brown på Filmdatabasen 
(da) Pamela Brown på Scope 
(fr) Pamela Brown på Allociné 
(en) Pamela Brown på AllMovie 
(en) Pamela Brown hos The Movie Database 
(en) Pamela Brown hos Internet Broadway Database 
Pamela Brown biografi og filmografi ved British Film Institute's Screenonline
Phyllis Neilson-Terry

Phyllis Neilson Terry eller Neilson-Terry (født 1892, død 1977) var en engelsk skuespiller.
Hun var født i London som datteren av Julia Neilson og Fred Terry. Hun gjorde sin første framføring på scenen i Henry of Navarre (1909), og spilte rollen som Viola i Twelfth Night at the Haymarket i 1910. Hun hadde siden en rekke hovedroller i Shakespeare-stykker og i en nyoppsetting av London Assurance (1913). Hun fikk stor suksess i New York i USA i 1915 med Trilby hvor hun hadde hovedrollen. 
Hun var skuespiller i mer enn 50 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Phyllis Neilson-Terry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Phyllis Neilson-Terry på Internet Movie Database 
(sv) Phyllis Neilson-Terry i Svensk Filmdatabas 
(en) Phyllis Neilson-Terry på AllMovie 
(en) Phyllis Neilson-Terry hos The Movie Database 
(en) Phyllis Neilson-Terry hos Internet Broadway Database 
(en) Phyllis Neilson-Terry
(en) Bilde av Phyllis Neilson-Terry
Oterbekk

Oterbekk er en bygd og en grunnkrets på Nøtterøy i Færder kommune. 
Oterbekk ligger mellom Hårkollen i nord og Årøysund i sør. Oterbekk tilhører det administrative delområdet Torød. Bygda har 740 innbyggere (2010). Oterbekk hører sammen med resten av det østlige Nøtterøy inn under det urbane området Tønsberg.
Det offisielle navnet på stedet var tidlig i det 20. århundre Oterbæk.


== Referanser ==
Lynda Bellingham

Lynda Bellingham (født 31. mai 1948 i Montréal, død 19. oktober 2014 i London) var en kanadiskfødt britisk skuespiller. Bellingham var kanskje best kjent i England for å ha vært en paneldeltaker i TV-programmet Loose Women. Hun var også kjent for sine roller som Faith Grayshot i Second Thoughts og Helen Herriot i All Creatures Great and Small.


== Biografi ==
Hun ble født i Montréal ettersom hennes far jobbet i flyselskapet BOAC, men hun vokste opp i Aylesbury i Buckinghamshire i England og var elev ved Aylesbury High School. To ganger på 1960-tallet opptrådte hun i teaterfestivalen Pendley Open Air Shakespeare Festival. Hun fikk sitt gjennombrudd som sykepleier i en såpeopera for ITV på 1970-tallet, General Hospital. Hun var toppløs i hennes rolle som Confessions of a Driving Instructor.
Hennes mest kjente rolle var på 1980-tallet var James Herriots drama All Creatures Great and Small (hvor hun var den andre skuespilleren som framstilte Helen Herriot da hun erstattet Carol Drinkwater) og situasjonskomedien Second Thoughts, og dens oppfølger Faith in the Future.
Hun spilte i Doctor Who-seiren på 14 deler The Trial of a Time Lord (1986) som forhørsdommer. I 1989 var hun Gleb Panfilovs The Romanovs: A Crowned Family hvor hun framstilte keiserinne Alexandra av Hessen-Darmstadt.
Fra 2000 til 2004 framstilte Bellingham den lidenskapelige regnskapsføreren Pauline Farnell i At Home with the Braithwaites sammen med Amanda Redman og Peter Davison. I flere måneder i 2004 hadde hun en gjentagende rolle i The Bill som den slyngelaktige Irene Radford.
I 2007 var Lydna Bellingham en del av panel i prateprogrammet Loose Women, men også en minneverdig rolle i ITV-komedien Bonkers hvor hun var fru Wadlow, en hjemmeværende, mannfolkgal forstadshustru som forførte naboens tenåringsgutt og gjorde ham om til en gigolo. Senere det samme året hadde hun en gjesteopptreden i TV-episodene av Love Soup og Robin Hood.
I oktober 2007 var hun i skuespillet Vincent River i Trafalgar Studios i London. Hennes framstilling fikk god kritikk, og det var snakk om at stykket skulle flyttet til Broadway. Fra september 2008 har hun spilt rollen som Chris Harper i sceneframførelsen av Calendar Girls.
Bellingham ble i nyttårslisten for 2014 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire.


== Personlig liv ==
Bellingham har vært gift tre ganger, først til film- og teaterprodusenten Greg Smith; deretter til Nunzio Peluso i årene 1981–1996 som hun fikk to sønner med; og hun giftet seg med sin samboer, den spanskbaserte børsmegleren Michael Pattemore, den 31. mai 2008 da hun fylte 60 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lynda Bellingham på Internet Movie Database 
(fr) Lynda Bellingham på Allociné 
(en) Lynda Bellingham på AllMovie 
(en) Lynda Bellingham hos The Movie Database
Niels Krog Bredal

Niels Krog Bredal (født 12. september 1733 i Trondheim, død 26. januar 1778) var en dansk-norsk syngespilldikter og teaterdirektør. Han er kjent for å ha innført syngespillet i dansk litteratur.


== I Trondheim ==
Niels Krog Bredal var sønn av justisråd og lagmann Thomas Bredal og Anna Dorothea Krog. Han var sønnesønn av biskop Erik Bredal, og på morssiden nedstammet han fra biskop Peder Krog.
Bredal ble student i 1749, og utga allerede som student en oversettelse av Ovids Metamorfoser. I 1756 skrev han det første danske syngespill, Gram og Signe. Oppmuntret av suksessen han hadde med dette stykket, skrev han i de neste årene syngespillene Eremitten og Den tvivlraadige Hyrde. Suksessen bidro også til at han ble valgt til borgermester i Trondheim i 1761.


== Teaterdirektør i København ==

I 1770 oppga Bredal embetet som borgermester og dro til København, hvor han året etter ble utnevnt til meddirektør ved Det Kongelige Theater. Her gikk han inn for å fremme det danske syngespillet og lystspillet. Sesongen lot han åpne med et nytt stykke skrevet av ham selv, Tronfølgen i Sidon, med musikk av Sarti. Selv om stykket vant bifall, fikk det hard medfart av den 18-årige kritikeren Peder Rosenstand-Goiske i Den Dramatiske Journal. For å ta hevn lot Bredal oppføre et «Efterspill» til Tronfølgen, hvor Rosenstand-Goiske ble karikert. Rosenstand-Goiskes tilhengere var imidlertid møtt frem for å forsvare ham, slik at kvelden endte i et regelrett teaterslag. Opptrinnet ble senere foreviget av Johannes Ewald i den satiriske komedien De brutale klappere.
Med dette endte Bredals virksomhet som forfatter, men han fortsatte som teaterdirektør i seks år til. I København var han det eldste medlemmet av Det norske Selskab. Israel Levin beskriver ham som «en Mand uden synderlig Begavelse, og navnlig uden alt Digtertalent, men en passioneret Musiker, og forøvrigt en fortræffelig Selskabsmand».


== Referanser ==


== Kilder ==
H. Schwanenflügel: «Bredal, Niels Krog», i Dansk biografisk Lexikon, III. Bind,  s. 32–35. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1889.
Søren Monrad

Søren Monrad (født 1744 i Tjæreby på Sjælland, død 29. mai 1798 i Trondhjem), kalt Søren Latiner, var en dansk-norsk skolemann.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Søren Monrad var sønn av sogneprest i Tjæreby på Sjælland Jørgen Monrad (1704–1772) og Engelke Cathrine Ørsted (død 1797). I 1758 ble faren forflyttet til Våle i Jarlsberg grevskap, og sønnen kom på skole i Christiania. Han gikk ut av skolen i 1758 og tok teologisk eksamen ved Københavns Universitet i 1768. I 1772 ble han dekan ved Kommunitetet.


=== Karriere ===


==== Det norske selskab ====
I København var Monrad en av grunnleggerne av Det norske selskab og et ivrig medlem av dette, selv om han ikke skrev stort selv. Ifølge Israel Levin var han «næst Treschow uden Tvivl det stærkeste Hoved i Selskabet, og dets eneste Lærde». I selskapets trykte skrifter finnes det bare et satirisk dikt av ham: «Damynt eller den forulykkede Digter», som var et angrep på Ewalds «Balders Død».


==== Pedagog ====
I 1779 ble Monrad utnevnt til rektor ved skolen i Kristiansand. I 1783 fikk han dessuten tittelen professor. I Kristiansand måtte han klare seg uten konrektor; derfor søkte han seg bort og ble i 1789 rektor for skolen i Trondhjem.
Monrad ble kalt «Søren Latiner» på grunn av sine ualminnelige kunnskaper i latin. Derimot hadde han ikke særlig store kunnskaper i gresk, og hebraisk kunne han slett ikke. Han var en motstander av prylestraffen, men kunne til gjengjeld bruke skjellsord og sarkasmer overfor elevene. I Kristiansand skal han ha fylt skoleprotokollen med sarkastiske bemerkninger, mens den trondhjemske skoleprotokollen skal ha blitt funnet blank etter hans død. En av Monrads beste elever var Claus Pavels, som har skildret ham i sin Autobiographi. Monrad sendte Pavels av sted til Københavns universitet med et overstrømmende latinsk vitnesbyrd, skjønt Pavels tørt bemerker at Monrad neppe hadde kompetanse til å uttale seg om annet enn latinkunnskapene hans.


== Verker ==
Disputatio de scripturæ sacræ lectione omnibus commoda (1766)
Philautias brevis delineatio (1768)
De prudenti sermonis usu in communi vita (1770)
Prosopopeia filii prodigi (1771)
Vita Einari Tambeskjelver (1772)
Vita Thangbrandi (1775)
Judicium de translata nuper (a Badenio) in lingvam vernaculum Tacito (1774)
Oratio in natalem Regis (1782)
«Damynt eller den forulykkede Digter» (1794)


== Referanser ==


== Kilder ==
D. Thrap: «Monrad, Søren», i Dansk biografisk Lexikon, XI. Bind, s. 467–68. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1897.
Ove Gjerløw Meyer

Ove Gjerløw Meyer (født 1742 i Fredrikshald, død 4. november 1790) var en norsk embetsmann. I 1772 stiftet han Det norske Selskab i København, og var i flere år formann for selskapet.


== Liv ==
Ove Gjerløw Meyer var sønn av Edvard Offesen Meyer, rektor ved Fredrikshald latinskole og senere sogneprest på Hvaler. I 1759 begynte han ved Christianias skole, som dengang ble ledet av rektor J.P. Hersleb og konrektor S.S. Monrad. Blant skolekameratene hans var dikteren Johan Herman Wessel. Meyer ble student i 1762 og tok først teologisk attestas, før han ble jurist. I 1778 ble han byfogd og byskriver i Tønsberg, og i 1790 dessuten lagmann i Tønsberg og Fredrikstad lagdømme. Fra 1789 var han også assessor i overhovretten. Han ble i disse stillingene til sin død i 1790.


== Meyer og Det norske Selskab ==
Meyer var norsk patriot og fremtrådte alt i 1771, da det en tid var trykkefrihet i Danmark-Norge, med en brosjyre til fordel for et norsk universitet. Han forsøkte også å vinne kronprins Frederik for universitetstanken da denne besøkte Norge i 1788. Meyer er imidlertid mest kjent for å ha stiftet Det norske Selskab i København i 1772, og for i flere år ha vært selskapets formann. I selskapet leverte han et forsvar for Johan Nordahl Bruns Zarine, samt et dikt om «Den ringe Stands Fordele», som ifølge Israel Levin gjorde «almindelig Fiasco». Levin beskriver ham videre som «en energisk Characteer med stor practisk Dygtighed, men uden høiere Beaandelse, og som Æsthetiker og Digter lige maadelig».


== Verker ==
Undersøgelse, hvorvidt de Aarsager kan gjelde, der anføres som Hindringer for et norsk Academies Oprettelse (1771)
«Betænkning over Recensionen af Zarine» (1772)
«Den ringe Stands Fordele» (1775)
«Noget om Kjøbstaden Tønsbergs Forfatning, 1788»


== Referanser ==


== Kilder ==
Ludvig Daae: «Meyer, Ove Gjerløw», i Dansk biografisk Lexikon, III. Bind, s. 296–297. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1897.
Leirfjell

Leirfjell er et sted og en kolle som ligger sør på Nøtterøy i Færder kommune. Leirfjell ligger sør for Vardås og nord for Vetan. Leirfjell har status som fornminne på grunn av den gamle bygdeborgen som lå på stedet. Leirfjell er sammen med Vardås og Høgås en av tre bygdeborger på Nøtterøy. De tre bygdeborgene skriver seg mest trolig fra folkevandringstiden, 450–550 e.Kr.


== Kilder ==
Søren Bugge

Se også Søren Bruun BuggeSøren Bugge (født 20. mars 1721 i Christiania, død 9. november 1794) var en norsk prest. Han var i mange år sogneprest i Vanse på Lista.


== Liv og virke ==


=== Slekt ===
Søren Bugge var sønn av kjøpmannen Lars Sørensen Bugge og Anne Else Schultz fra Århus. Selv var han gift med Gidsken Edvardine Røring, datter av sorenskriver Edvard Røring. Hans fettere på morssiden var dikteren Edvard Storm og brødrene J. E. og Chr. Colbjørnsen. Han var far til biskop Peder Olivarius Bugge og farfar til pedagogen Frederik Moltke Bugge og presten Søren Bruun Bugge.


=== Prest ===
Søren Bugge ble uteksaminert fra Christiania skole i 1739, og tok teologisk embetseksamen i København i 1743. I årene 1745–1747 var han kateket ved Børnehuset i Christiania og ble i denne tiden kjent med brødremenigheten, som han støttet resten av sitt liv, men aldri var offisielt medlem av. Det var likevel brødremenighetens lære han forkynte da han var sogneprest i Vanse.I 1747 ble han personalkapellan i Holt, hos den danske sognepresten Svend Hvistendahl, og traff der sin tilkommende ektefelle, som var søster av Hvistendahls ektefelle. I 1767 ble han sogneprest i Vanse på Lista. I 1780 ble han prost i Lista prosti. Han gikk av fra embetet på grunn av alderen i 1790, men kort etter ble han utnevnt til sogneprest i Øyestad, og i 1792 kunne han påta seg prosteembetet i Nedenes, siden dette ikke medførte sjøreiser.
Bugge utga på 1760-tallet noen små teologiske og oppbyggelige skrifter i gammeldags ortodoks ånd. I tiden på Vanse skrev han også et og annet om jordbruk.
Bugge var prest i Vanse da den senere biskop Claus Pavels (1769–1822) vokste opp der, og nevnes i Pavels' Autobiographi som en «overmaade retskaffen Mand», skjønt han var «aldeles indviet i de mähriske Brødres Aand». En tid underviste han den unge Pavels i latin, men ifølge Pavels voldte undervisningen dem begge mer bryderi enn gavn.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Andreas Faye: Holts Presters Historie. Arendal, 1859.
D. Thrap: Bidrag til den norske Kirkes Historie i det 19. Aarhundrede


== Kilder ==
D. Thrap: «Bugge, Søren», i Dansk biografisk Lexikon, III. Bind, s. 242. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1889.
Rett på video

Rett på video (også nevnt som direkte på video, [...] VHS og [...] DVD) er en film som er blitt utgitt direkte for hjemmepublikumet på formater som (historisk på) VHS-kassetter, video, DVD-disker og lignende, og har således ikke blitt vist først på kino eller TV. Betegnelsen er tidvis også benyttet i nedsettende mening for filmer som er oppfølgere eller av generell lavere kvalitet som det ikke er forventet få noen stor økonomisk suksess, men utgivelser for videomarkedet er også en betingelse for uavhengige og små filmselskaper med smale eller mindre populære filmer, som eksempelvis politiske dokumentarfilmer. I Norge innbefattet begrepet også filmer som hadde gått på kino i andre land, men ikke i Norge. Dette kunne noen ganger også inkludere forholdsvis kostbare produksjoner som blant annet Kalifornia (1993) og Astronautens kone (1999).
Rett på video-utgivelser har historisk sett hatt en lavere teknisk eller kunstnerisk kvalitet enn kino-utgivelser. Valg av denne distribusjonsmetoden skyldes ofte at filmen ikke kan vises på kino på grunn av kontroversielt innhold, lav kommersiell interesse eller høye kostnader knyttet til filmruller og kinovisning.


== Referanser ==
Svensrød

Svensrød er et sted og en gård ved Torød på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold.
Svensrød er kjent for å ha vært gården til Wergelandsønnen Olaf Knudsen, som holdt til her fra 1870 til sin død i 1921. Knudsen var i tillegg til å være Torød skoles første lærer, en viktig foregangsmann for hagebruket på Nøtterøy.


== Referanser ==