jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Útoyggjar

Útoyggjar (IPA: [ˈʉutˌɔʤːar], norsk oversettelse: «ut-» eller «ytterøyene») betegner Færøyenes ytre periferi. Ytterøyene er de åtte øyene Fugloy, Svínoy, Kalsoy, Mykines, Hestur, Koltur, Skúvoy og Stóra Dímun. De har til felles at de har dårlig kommunikasjon til resten av øyriket, og kan ikke alltid nås hver dag, ofte grunnet dårlig vær. Ytterøyene er de delene av Færøyene som er mest utsatt for avfolking; fra 2007 til 2012 sank folketallet fra 340 til 240.Nólsoy var tidligere regnet som en ytterøy, men etter at øya ble innlemmet i hovedstadskommunen i 2005, har kommunikasjonene blitt forbedret og folketallet stabilisert. Lítla Dímun har aldri vært bebodd, og dekkes dermed ikke av begrepet.
I desember 2001 ble interesseorganisasjonen Útoyggjafelagið stiftet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Útoyggjafelagið
Juniperus pinchotii

Juniperus pinchotii  eller «Pinchot Juniper», alternativt «Redberry Juniper», er en art av bartrær som tilhører einerslekten Juniperus i sypressfamilien. Den vokser på 600-2.100 meters høyde i det sørvestlige Nord-Amerika – stort sett i hele det nordlige Mexico, og i Arizona, videre lokalt i New Mexico og vestlige Texas.
Arten er 1-6 meter høy, ofte flergrenet med en tett, rund krone. Barken er matt grå ytterst, og brun-oransje dypere nede. Den har grønne, skjellaktige nåler oftest særbu med hann- og hunnblomster på ulike individer. Bærkonglene modner på 12 måneder til et rød-oransje, 5–9 mm stort, rundt eller ovalt bær med 1-2 frø. Hannkonglene er 3–4 mm store og sprer sitt pollen om høsten.
Arten danner hybrider med Juniperus coahuilensis. Påståtte hybrider med Juniperus monosperma har aldri blitt vitenskapelig verifisert, og er umuluig i vill tilstand siden pollensesongene er helt ulike.


== Eksterne lenker ==
(en) Juniperus pinchotii i Encyclopedia of Life 
(en) Juniperus pinchotii i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Juniperus pinchotii hos ITIS 
(en) Juniperus pinchotii hos NCBI 
(en) Juniperus pinchotii hos The International Plant Names Index 
(en) Juniperus pinchotii hos Tropicos 
(en) Kategori:Juniperus pinchotii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Juniperus pinchotii – detaljert informasjon på Wikispecies 
Conifer Specialist Group – «Juniperus pinchotii» fra IUCN Red List.
Conifers.org – «Juniperus pinchotii» beskrivelse.
Mo kommunestyre 1856–1858

Mo kommunestyre 1856–1858 er en oversikt over representanter i Mo herredsstyre, etter herredsstyrevalget i 1856. Valget ble avholdt den 6. mai 1856.
I 1856 var det direkte valg på personer. De som fikk flest stemmer ble herredsstyremedlemmer.


== Representanter ==


== Kilder ==
Anders Bang Hanssen: Fortegnelse over Medlemmer av Mo Herredsstyre, fra det første Valg i 1838 til og med Valget i 1910, Mo Boktrykkeri, 1910
Stimulus

Se også Stimuli (avis).Stimulus (flertall stimuli) er ytre sansepåvirkning (som utløser en reaksjon). I fysiologien en merkbar forandring i eksternt eller internt miljø  (for eksempel lyd, lys, berøring) som ved sensitivitet kan gi en organisme mulighet til å respondere.
Begrepet ble mye brukt i psykologien, der blant annet behaviourismen forsøkte å gjøre eksperimenter målbare og til å kunne etterprøves, ved å beskrive dem i stimulus/respons-sekvenser.


== Referanser ==
Kylling Marengo

Kylling Marengo er navnet på en tradisjonell gryterett på kylling og hvitvin, tomat og hvitløk.
I henhold til tradisjonen oppsto retten da Napoleons kokk Dunand skulle lage et måltid til sin sjef kvelden etter slaget ved Marengo i Italia 14. juni 1800. Kokken skal ikke ha hatt andre ingredienser til rådighet enn en kylling, noen egg, kreps og olivenolje. Han delte dermed opp kyllingen rå og stekte den sammen med hvitløk i olivenolje og serverte den garnert med stekte egg, pillede kreps og brødkrutonger. 
Med tiden har retten utviklet seg og fått flere klassiske utførelser. Krutongene og eggene har mer eller mindre forsvunnet, mens det er vanlig å benytte tomater og sjampinjonger. Retten lages også ofte på kalvekjøtt.
Ole Gunnar Leirvaag

Ole Gunnar Leirvaag (født 8. februar 1951, død 3. april 2009 i Mo i Rana) var en norsk politiker (Rødt). Leirvaag satt i landsstyret til Rødt, og var partiets samepolitiske talsmann. Han var også med i styret i Rana Sameforening. Etter kommunevalget 2007 ble Leirvaag innvalgt i formannskapet i Rana kommunestyre.
Leirvaag arbeidet aktivt for å innføre skilting på sørsamisk i Rana, og fikk gjennomslag for dette i Rana kommunestyre.
Leirvaag arbeidet som lærer ved Polarsirkelen videregående skole.


== Referanser ==
Roy Rosland

Roy Alexander Rosland (født 1915, død 1992) var en norsk frontkjemper som under krigen deltok i kamper i Ukraina og Kaukasus.
Rosland avtjente verneplikten i Garden i 1935. På 1930-tallet var Rosland medlem av det høyreorienterte Norges Nasjonal-Socialistiske Arbeiderparti (NNSAP), der han blant annet møtte eventyreren, nasjonalsosialisten og den senere frontkjemperen Per Imerslund. På vegne av NNSAP signerte han en anbefaling til tyske myndigheter for antisemitten og forfatteren Alf Maria Amble. Amble fikk arbeid ved det tyske propagandaministeriets utenlandsavdeling. Rosland tjenestegjorde også i NS Arbeidstjeneste. Han var et tidlig medlem i Hirden, og stod som medlem av Nasjonal Samling fra 1933 til 1937, hvor han gikk ut av partiet etter striden om Quisling og Hjort. Han var et aktivt medlem av Akershushirden til Hjort og deltok bl.a i Torvslaget på Gjøvik 21 mai 1936. Senere ble han medlem av den spanske fremmedlegionen og kjempet under Franco i den spanske borgerkrigen.
I vinterkrigens første fase måtte Rosland amputere flere tær etter forfrysninger i felten. Som frontkjemper på østfronten tjenestegjorde han som oberscharführer i regiment Germania i 5. SS-Panzer-Division «Wiking».
Rosland ble dømt til fire års fengsel i landssvikoppgjøret. Etter endt soning etablerte Rosland seg som gårdbruker i Vest-Bamble. Her reiste han i slutten av 1970-årene en tre meter høy minne-varde for norske frontkjempere og frontsøstre som falt på tysk side under andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Emberland, Terje og Roughthvedt, Bernt: Det ariske idol. Aschehoug, 2004. ISBN 82-03-22964-6
Ulateig, Egil; Brenden, Geir: Nordmennene på Østfronten - deres egen historie i bilder. Forlaget Reportasje, 2005. ISBN 9788299529976


== Eksterne lenker ==
Faksimile av artikkel i Folk og Land fra 1983 om Telemark Arbeiderblads dekning av Roslands bauta
«Innsyn i frontkjempernes krig» Aftenposten 21. september 2007
Discoceras

Discoceras er en utdødd blekksprut som hørte til nautiloidene. Finnes i sedimenter fra midtre og øvre ordovicium i Nord-Europa og sedimenter fra øvre ordovicium ved, Baffin Island i Canada, Yunnan og Hebei provinsen i Kina, og Punjab i India. I Norge er den vanlig i Oslofeltet. Den kan kjennes ved at den har små svakt buede seksjoner (kammer) som øker gradvis i størrelse, og som er kveilet opp i en spiral. Dette gjør at den kan minne om en diskos. Tverrsnittet er høyt og litt kantet. I noen få tilfeller der skallet er blitt bevart kan man se at det hadde grove svakt avrundede riller. Den skiller seg fra trocholites ved at trocholites har færre inndelinger som gjør at kamrene strekker seg lenger, og at trocholites har et tverrsnitt som er noe mer flattrykt og ellipse-aktig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Discoceras hos Fossilworks 
(en) Kategori:Discoceras – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Litteraturåret 2009

Litteraturåret 2009 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 2009.


== Prisutdelinger ==
Amalie Skram-prisen tildeles Ragnhild Nilstun
Arks barnebokpris tildeles Bjørn Sortland for Bergen-mysteriet
Aschehougprisen tildeles Thure Erik Lund
Bastianprisen:
Bastianprisen: Tom Lotherington  for Jonathan Littell:: De velvillige
Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur: Kyrre Haugen Bakke for Nick Hornby: Slam
Bellmanprisen tildeles Ann Jäderlund
Bjørnsonstipendet: Inger Bråtveit
Bokhandlerprisen tildeles Roy Jacobsen for Vidunderbarn
Bookerprisen tildeles Hilary Mantel for Wolf Hall
Brageprisen tildeles:
Karl Ove Knausgård for Min kamp. Første bok (skjønnlitteratur for voksne)
Maria Parr for Tonje Glimmerdal (barne- og ungdomslitteratur)
Kjetil S. Østli for Politi og røver (faglitteratur/sakprosa)
Bjørn Alex Herrman for Herman Melville – Moby-Dick  (åpen klasse – Oversatt skjønnlitteratur)
Tor Åge Bringsværd (hedersprisen)
Fyrsten av Asturias' pris for litteratur tildeles Ismail Kadare
Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne tildeles Tamerinstituttet, Palestina.
Nobelprisen i litteratur tildeles Herta Müller
Nordisk råds litteraturpris tildeles Per Petterson for Jeg forbanner tidens elv
Nynorsk litteraturpris tildeles Kjartan Fløgstad for Grense Jakobselv
P2-lytternes romanpris tildeles Karl Ove Knausgård for Min kamp 1
Rivertonprisen tildeles Tom Egeland for Lucifers evangelium


== Nye bøker ==


=== Skjønnlitteratur ===


==== A - G ====
Alle barn er laget av ild av Nikolai Houm
Avhymninger av Steinar Opstad
Bert och ryska invasionen av Anders Jacobsson og Sören Olsson
Der lyset slipper inn av Gabriel Moro
Fru Freud och jag av Anna Lytsy
Granaten av Bjørn Bottolvs


==== H - N ====
Hundre år av Herbjørg Wassmo
Hundreåringen som klatret ut gjennom vinduet og forsvant (Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann) av Jonas Jonasson
Ikke forlat meg av Stig Sæterbakken
Janteloven Bedømmer Finanskrisen av Einar Hammer
Jo fortere jeg går, jo mindre er jeg av Kjersti A. Skomsvold
Kall feber av Jerker Virdborg
Klokkemakeren av Gert Nygårdshaug
Lucifers evangelium av  Tom Egeland
Magellans kors av Roar Sørensen
Memory of Light av Robert Jordan
Min døde mann av Arne Lygre
Min kamp 1-3 av Karl Ove Knausgård
Mordets praktik av Kerstin Ekman
Nattmannen av Jørn Lier Horst


==== O - U ====
Panserhjerte av Jo Nesbø
Pengemannen av Anne Holt
På knä i Köpenhamn av Lars og Niklas Gårdfeldt
Rust av Pedro Carmona-Alvarez
Sex, død og ekteskap av Jon Øystein Flink
Sune i Grekland av Anders Jacobsson og Sören Olsson
Toget fra Ajaccio av Anne Oterholm
Tonje Glimmerdal av Maria Parr
Totem av Knut Faldbakken
Tsjernobylfortellinger av Ingrid Storholmen


==== V - Å ====
Vidunderbarn av Roy Jacobsen


=== Sakprosa ===
De som falt av Eirik Veum og Geir Brenden
Kampen om ekteskapet og barnet av Nina Karin Monsen
Midtens rike – En vandring i Kinas historie av Torbjørn Færøvik
Prisoner of the State: The Secret Journal of Premier Zhao Ziyang
Øyne i Gaza av Mats Gilbert/Erik Fosse


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Arne Meidell

Arne Meidell (født 17. november 1894 i Kristiania, død 8. august 1963 i Oslo) var en norsk høyesterettsadvokat. Han var i en årrekke generaldirektør og styreformann i Borregaard.
Meidell var under krigen initiativtager til norsk-tysk handelskammer.
Arne Meidell var gift med Asta, født Trojel, og de var foreldre til Nanna Treschow, født Meidell, som er mor til Mille-Marie Treschow.


== Eksterne lenker ==
Arne Meidell Norsk biografisk leksikon
Ding Ruchang

Ding Ruchang (kinesisk: 丁汝昌; pinyin: Dīng Rǔchāng, Wade-Giles: Ting Ju-ch'ang; født 18. november 1836 i Lujiang i provinsen Anhui i Kina; selvmord 12. februar 1895) var en kinesisk offiser.


== Liv og virke ==
Han sluttet seg til Taipingopprøret i 1854. Men senere skiftet han side, og gikk over til Li Hongzhang som kavalerist, og kjempet mot taipingerne, og tjenestegjorde med Liu Mingchuan. Etterpå ble han med på å slå ned Nian-opprøret, og ble belønnet for sin innsats med forfreemmelse til en militær grad tilsvarende oberst.
I 1874 protesterte han mot Qingregjeringens beslutning om å redusere hærens mannskapsstyrke. Han dro hjem til fødebyen for å unngå å bli drept.
I 1875 meldte han seg frivillig til å overta kommandoen over Beiyang-flåten, den mest moderne av Kinas regionalwe flåtestyrker. I 1880 reiste han til Newcastle upon Tyne i Storbritannia for å ta imot krysseren Chaoyun hvor han ble fotografert av Newcastle-fotografen H.S. Mendelssohn. Han besøkte også Tysklans og Frankrike for å bli bedre kjent med drees skipsbygningsteknikker.  
Ding Tuchang støttet selvstyrkingsbevegelsen i Kina, og oppfordret Li Hongzhang til å etablere skipsverfter i Kina som skulle kunne bygge panserkryssere selv, fremfor å gjøre seg avhengig av utenlandsk import. Ding inntok en aktiv rolle ved opprettelsen av marinebasene i Weihaiwei og Lushunkou.
I 1882 var Ding observatør under forhandlingene som førte frem til en normalisering av handelen mellom Korea og De forente stater. Han hjalp senere til med å få slutt på Imo-opprøret, ved det at hans marinesoldater arresterte Heungseon Daewongun, far til kong Gojong, etter å ha ankommet Incheon med en flåte på syv skip.
Under den sino-franske krig i 1884 ble Ding Ruchang utmerket av Qing-keiseren med den gule ridejakke, tradisjonelt Qing-rikets høyeste militære distinksjon.
I 1894, under den første sino-japanske krig, kommanderte han flåten som tidu under sjøslaget ved Yalu. Han og enkelte andre offiserer ble såret allerede under de første skuddsalvene ombord på sitt skip Dingyuan. I februar 1895 stod Beiyang-flåten foran sin endelige ødeleggelse. Ding avviste tilbud om politisk asyl fremført av den japanske admiral Itoh Sukeyuki og begikk selvmord med en overdose opium i sitt kontor i hovekvarteret sitt på Liugong-øya. Hans nestkommanderende, admiral Liu Buchan beordret sitt krigsskip senket med eksplosiber, og begikk også selvmord. Restene av Beiyangflåten overgav seg til japanerne.
Etter hans død gav den kinesiske keiserlige regjering ham skylden for lederlaget. Først i 1912, etter at Qing-dynastiet hadde falt, ble hans familie tatt inn i varmen igjen.


== Litteratur ==
Hummel, Arthur William, ed. Eminent Chinese of the Ch'ing period (1644-1912). 2 vols. Washington: United States Government Printing Office, 1943.
Paine, S.C.M. The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy, 2003,  Cambridge University Press, Cambridge, MA, 412 pp. ISBN 0-521-61745-6
Lyngsdalselva

Lyngsdalselva (samisk: Vuošváhjohka) er ei elv i Lyngen kommune i Troms. Elva er 10,3 km lang (17,0 km regnet fra Bálggesváhjohkas utspring), og har et nedbørfelt på 84,78 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,51 m³/s.Elva starter fra brefrontene på Sydbreen og Midtbreen på østsida av Jiehkkevárri (1 833 moh) i Lyngsalpan. Fra dette fjell- og brelandskapet renner Lyngsdalselva først mot nordøst i et stritt løp ned mot Dalbotn, hvor elva brer seg ut i et forgreinet løp mot øst over ei vid slette. Her møter den sideelva Bálggesváhjohka, som kommer inn fra Veidalen i sør. Bálggesváhjohka, som er betydelig lengre enn hovedelva, har utspring fra sørsida av fjellet Bálggesvárri, nord for Veidalsvatnet i de sentrale delene av Lyngsalpan. Etter Dalbotn øker fallet i elva igjen. Den munner ut i Lyngen ved Furuflaten.
Med unntak av bebyggelsen og veien som krysser elva ved utløpet er vassdraget helt uten påvirkning av menneskelige inngrep.
Elva ble varig vernet mot kraftutbygging i 1973, gjennom Verneplan I for vassdrag.


== Referanser ==
Cabécar (språk)

Cabécar er et chibchansk språk som snakkes av et sted mellom 2000 og 9000 mennesker i Talamanca-regionen i det sørlige Costa Rica. Det er dermed et av de to største indianske språka i Costa Rica, sammen med bribri, som det er nært beslekta med.
Cabécar skiller mellom orale og nasale vokaler, og har i alt 12 vokalfonemer og 14 konsonantfonemer.
Det er to dialektgrupper av cabécar, nordlig og sørlig, som igjen deles inn i to dialekter hver.


== Litteratur ==
Margery Peña, Enrique (2003). Diccionario cabécar–español español–cabécar. San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 


== Eksterne lenker ==
Ethnologue – Cabécar
Oversikt over cabécar
NativeLanguages.org – Cabécar
Ordbok cabécar–spansk, spansk–cabécar
Setninger på cabécar
Informasjon om cabécar
Oversikt over litteratur om cabécar
Hajk (navn)

For den armenske legendariske skikkelsen, se HajkHajk (armensk Հայկ) er et armensk mannsnavn. Det kan også transkriberes som Haik eller Haig. Navnet har opprinnelse i den mytologiske skikkelsen Hajk og betyr «kjempe, monstrum». Stjernebildet Orion kalles Hajk på armensk. Navnet kan også være dannet av haj, som betyr «armensk» og har fletallsformen hajk eller haig.
Hajkuni og Hajkjan er etternavn dannet av navnet.


== Utbredelse ==
Hajk er et vanlig navn i Armenia.Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Hayk og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Hajk Melikjan (f. 1980), armensk pianist
Hajk Kasparov, armensk sanger
Hajk Kotsjarian, armensk filmregissør
Hajk Jazdzjjan, armensk-gresk jazzmusiker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Hayk
(en) Think Baby Names: Hayk
Li Bin

Li Bin (kinesisk: 李斌; Hanyu pinyin: Lǐ Bīn, født 1954 i Fushun i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk politiker. 
Hun er utdannet i økonomi ved Universitetet i Jilin, og har doktorgrad i faget. Hun ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti i 1981.  I perioden 2008−2011 var hun leder for Den nasjonale kommisjon for befolknings- og familieplanlegging. I 2011 ble hun fungerende guvernør for provinsen Anhui, og guvernør der fra februar 2012 til mars 2013. Hun ble dermed den fjerde kvinnelige provinsguvernøren i Folkerepublikken Kinas historie, etter Gu Xiulian, Uyunqimq og Song Xiuyan. I mars 2013 ble hun valgt til leder av den nyopprettede nasjonale helse- og familieplanleggingskommisjonen.
Li har vært medlem av kommunistpartiets 17., 18. og 19. sentralkommité.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Li Bin – sitater
Dunkeldlerk

Dunkeldlerk, (Larix × marschlinsii) er et bartre og en hybrid av europeisk lerk og japansk lerk, i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske smalt og rett bartre som ble krysset første gang i en park i Dunkeld i Skottland i 1904, kanskje også samtidig i Sveits, men beskrevet først 7 år senere. 
Arten blir inntil 40 m høy, men ikke mer enn 30 meter i Norden. Barken er mellombrun med rødskjær, og furet. Skuddene har oransje-brun, tynn bark, med mørkebrune knopper og av og til tynt hårlag. De klargrønne nålene er lengre enn hos foreldreartene, gjerne inntil 50 mm lange. Hunnblomsteen er mørkt rubinrøde, sitter på en seng av unge nåler. Hannkongler blir tidlig mellombrune, er ovale og 4×2,5 cm store, med 30–50 lett åpne kongleskjell. Kongleskjellene lett bakoverbøyde og svakt bøyd spiss, men ikke utbøyde langs kanten. Konglene kan være svakt hårete. 
Utbredelse i parker og hager, og etterhvert svært populær i plante- og hogstfelt for tømmerproduksjon. Den er tidvis forvillet, også i Norden.


== Referanser og lenker ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dunkeldlerk i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Dunkeldlerk hos Dyntaxa 
(en) Dunkeldlerk hos ITIS 
(en) Dunkeldlerk hos NCBI 
(en) Kategori:Larix × marschlinsii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Larix × marschlinsii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Larix × marschlinsii – detaljert informasjon på Wikispecies
Amerikalerk

Amerikalerk, (Larix laricina) er et bartre i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske smalt og åpent bartre med små vridde grener.
Arten blir inntil 20 m høy. Barken er rosabrun og fint trevlet, unge skudd med brun eller oransje-brun bark. Knoppene har kvae. De mørkegrønne nålene er lengre ganske smale (0,8 mm), og har grått stomatabånd under. Utover kvisten blir de lange og fyldige bladstandene plutselig avlsøt av kortere, enkeltstående glisne blader. Hunnblomsteen små og røde, sitter under en kvast av unge nåler. Hannkongler mørkebrune, åpne og uregelmessige, inntil 2 cm store, med 15–20 skjell. Kongleskjellene rødbrune, purpurbrune eller gulbrune ettersom de modnes.
Utbredelsen er i Nord-Amerika fra Alaska til New England, via stort sett hele Canada. Det ble innført til Storbritannia i 1739, og er en sjelden gjest i parker og hager i fuktig klima i Vest-Europa.


== Litteratur ==
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 121–122. ISBN 82-10-01282-7. 
«Larix laricina». Flora of North America. Besøkt 25. desember 2015. 
W.F. Johnston. «Tamarack». Silvics of North America. Besøkt 25. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Amerikalerk i Encyclopedia of Life 
(en) Amerikalerk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Amerikalerk hos Artsdatabanken 
(sv) Amerikalerk hos Dyntaxa 
(en) Amerikalerk hos ITIS 
(en) Amerikalerk hos NCBI 
(en) Amerikalerk hos The International Plant Names Index 
(en) Amerikalerk hos Tropicos 
(en) Kategori:Larix laricina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Larix laricina – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Larix laricina – detaljert informasjon på Wikispecies
Berke khan

Berke khan (født etter 1205, død januar 1267 i Tbilisi) var yngste bror av Batu khan og en av de viktigere khaner for Den gylne horde. Han regjerte 1256/7–1267.
Den senere khan hadde opprinnelig med Dagestan og Kaukasus sin egen Ulus. I 1252 var han i Karakorum for å se til sin brors interesser da Möngke Khan ble valgt, og ved den anledning konverterte han til islam.Berke ble i 1257, etter at Batu var blitt myrdet og hans arvinger sjaltet ut, khan for Den gylne horde. Han innførte islam i sitt område – det skulle imidlertid ta flere generasjoner før prosessen var gjennomført blant usbekerne. Unter Berke khan ble mongolenes overherredømme i Russland styrket blant annet ved skatteinndrivelser. Russerne underordnet seg. Hans forhandlingspartner i dette ærend var storfyrst Aleksander Nevskij, som fikk nyte en spesialstatusd, men den bortfalt ved hans død i 1263. En annet motspiller Daniel av Galisia.Berke fordømte mongolfyrsten Hülägüs henrettelse av abbaside-kalifen Al-Mustasim. Det endte med at han så seg nødt til å inngå en allianse med Egypt og gå til felts mot Hülägü. Dette bidro vesentlig til at mongolerriket mistet sin enhet (1261). Han to felttog mot Ilkhanen var imidlertid ikke særlig vellykkede. Han døde i januar 1267 i Tbilisi mens han ledsaget sine fremrykkende styrker. 
Etter ham kom med Möngke Timur igjen Batus etterkommere til makt i Den gylne horde.


== Referanser ==
Sikkimlerk

Sikkimlerk (Larix griffithi, Larix griffithiana) er et bartre i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et slankt, konisk bartre med opprette grener som har nedhengende ungskudd.
Arten blir inntil 20 m høy, diameter inntil 80 cm. Barken er lyseabrun, unge skudd med brun eller gulbrun bark, fint hårete og nedhengende med knopper. De mørkegrønne nålene er 2–4 cm lange og skinnende. Om høsten blir bladene gule eller gul-røde og felles. Konglene lange, inntil 7–10 cm, og slankt oppstående, mørkebrune med 50–100 åpne og nedbrettede skjell. Modnes til en mørk purpur og siden mørkebrun kongle på fem til syv måneder. Gamle, gråbrune kongler kan henge på i flere år.
Trær lengre nordøst – i Bhutan og Tibet, har i senere år blitt skilt ut som arten  Larix kongboensis (Mill 1999) – de har mindre kongler på 3-5 cm. Arten er akseptert av Flora of China, men ikke av de brede forskningsmiljøer utenfor Kina.
Utbredelsen er i det østlige Himalaya og Tibet. Det ble innført til Storbritannia i 1848, og er en sjelden gjest i parker og hager i Europa. 


== Litteratur ==
A. Mitchell (1977). Trær i skog og hage. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 122–123. ISBN 82-10-01282-7. 
«Larix griffithii». Flora of China. Besøkt 27. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sikkimlerk i Encyclopedia of Life 
(en) Sikkimlerk i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sikkimlerk hos NCBI 
(en) Sikkimlerk hos The International Plant Names Index 
(en) Kategori:Larix griffithii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Larix griffithii – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Larix griffithii – detaljert informasjon på Wikispecies