jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Karl Westby

Karl Olaf Westby (født 23. august 1915, død 2. mai 2002) var en norsk fiolinist og dirigent, kjent fra flere slagere.
Han sang i Olavsguttene, flyttet med familien til Tromsø, og utdannet seg i fiolin og saksofon ved konservatoriet i Oslo 1934-39. Etter et virke ved Strand Restaurant, Høvik fikk han fast engasjement hos Einar Rose og hans kjeller, med Åse Wentzel ved
mikrofonen.  Med Jens Book-Jenssen var han ved Chat Noir og Speilen (1945).  Ved Regnbuen var han kapellmester 1946-56 for en Glenn Miller-inspirert tentett med fem saksofoner og la dansant med blant annet Elisabeth Granneman som dominerende frontfigur.  Neste stopp var Hotel Bristol 1956-64 og dets Mauriske Hall. Ved åpningen (1.10.56) var besetningen Westby (fiolin), Hein Paulsen trompet, ei saksrekke med Ole Henning Johansen, Henrik Klaveness, Westby selv og Eilif Holm (også vibrafon og gitar), Arve Seth piano, Ivar Børsum bass og E. Monsen trommer. En ofte brukt vokalist var Anita Thallaug. Etter nedleggelsen var han i noteavdelingen hos J. W. Cappelen. Det var Westby som dirigerte skoleorkesteret Veslefrikk ved Majorstuen skole 1950-65 Lille Rigmor sang hans «Alpeguttens sang» (1938). Hans komposisjon Far cha-cha ble brukt til Melodi Grand Prix 1961, sunget av Sølvi Wang og Grynet Molvig. I Melodi Grand Prix 1964 var det «Ingen sol finner vei (til min gate)» med Inger Jacobsen og Jan Høiland.


== Referanser ==
Relacom

Relacom var et internasjonalt konsern og entreprenørselskap med hovedbase i Sverige. Relacom AS var Norges største entreprenør innen installasjon og drifting av telefoni og internett-samband, og hadde samarbeidsavtaler med operatører som Telenor, Allente, Altibox, NextGenTel og GlobalConnect. I 2019 inngikk OneCo en avtale om å overta norske Relacom AS og svenske Relacom AB.


== Relacom Norge ==
Relacom Norge AS var et entreprenørselskap med hovedkontor i Oslo. Relacom var en av Norges største entreprenør innen installasjon og drifting av telefoni og internett-samband, og hadde samarbeidsavtaler med operatører som Telenor, Allente, Altibox, NextGenTel og GlobalConnect.
Relacom leverte til både til bedriftsmarkedet og privatmarkedet, og fantes over hele Norge. Selskapet var dessuten en av de største elektroinstallatørene i Norge.
Hovedkonkurrenten var Eltel Networks AS.
Relacom het tidligere Telavie. Altor Equity Partners overtok norske Bravida Telecom (Telavie) ved utgangen av 2004. I mai 2005 ble Altor Equity Partners majoritetseier i Flextronics Network Services. Sammenslåingen av Flextronics Network Services og Telavie, senere omdøpt Relacom, skapte en ledende  Nordisk tjenesteleverandør. Altor var ikke i stand til å gjøre det nye selskapet lønnsomt, og ved utgangen av 2009 slo Altor seg sammen med Nordea, DnB og tyske HSH Nordbank, som investerte ytterligere 400 millioner SEK i selskapet. 12. april 2011 tok bankene kontroll over selskapet fra Altor.
Selskapet ble kjøpt av OneCo i 2019. I forbindelse med overtakelsen skrev selskapet: «Relacom har rundt 1100 ansatte og en årlig omsetning på rundt 1.7 mrd NOK med leveranser hovedsakelig mot telekommarkedet. Selskapet har en drifts- og vedlikeholdsavtale med Telenor, som også er den største kunden. I tillegg leverer selskapet fiber-tjenester til flere nettselskap og andre utbyggere.»


== Referanser ==
William H. Macy

William Hall Macy jr. (født 13. mars 1950 i Miami i Florida) er en amerikansk skuespiller som dukket opp på filmlerettet i 1978 som Will Beagle i filmen The Awakening Land. Han har også spilt Frank Gallagher en alkoholisert far i den kjente amerikanske serien Shameless som har gått på TV siden 2011.
William har vært gift med Felicity Huffman siden 1997, og de har døtrene Sofia Grace og Georgia Grace sammen. De er bosatt i Los Angeles i California.


== Filmografi ==
1996 Fargo
1997 Boogie Nights
1998 Pleasantville
1999 Magnolia
2004 Livsfarlig anrop
2004 Klienten
2005 Sahara
2006 Bobby
2006 Thank You for Smoking
2007 Wild Hogs
2008 Historien om Despereaux
2010 Marmaduke
2011 The Lincoln Lawyer
2012 The Sessions
2014 Cake
2015 Room


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William H. Macy på Internet Movie Database 
(sv) William H. Macy i Svensk Filmdatabas 
(da) William H. Macy på Filmdatabasen 
(da) William H. Macy på Scope 
(fr) William H. Macy på Allociné 
(en) William H. Macy på AllMovie 
(en) William H. Macy hos Turner Classic Movies 
(en) William H. Macy hos Rotten Tomatoes 
(en) William H. Macy hos The Movie Database 
(en) William H. Macy hos Internet Broadway Database 
(en) William H. Macy hos Internet Broadway Database
Per-Eivind Johansen

Per Eivind Johansen (født 30. januar 1946 i Stokke) er en tidligere, norsk lektor og politiker (H). Han var ordfører i Stokke fra 1988 til 2003 og fylkesordfører i Vestfold fra 2007 til 2015.Johansen er utdannet cand.philol. fra Universitetet i Oslo. Han er også frimurer.


== Referanser ==
Einari Teräsvirta

Einari Teräsvirta (født 7. desember 1914 i Viborg, død 23. november 1995 i Helsingfors) var en finsk turner og arkitekt.
Han var med i tre OL for Finland. Han deltok i sitt første OL i 1932 i Los Angeles, der han vant bronse i svingstang. Han kom på 13.-plass sammenlagt, og det finske laget fikk i tillegg bronse i lagkonkurransen. I hopp fikk han like mange poeng (52,6) som Ed Carmichael fra USA, som fikk bronse. De måtte hoppe om igjen for å kåre en vinner, og denne gangen slo Carmichael Teräsvirta i begge hoppene; amerikaneren fikk 26,3 og 28,2 poeng, mens finnen fikk 26,1 og 26,6 poeng for sine to hopp. Carmichaels andre hopp, som fikk 28,2 poeng, fikk den høyeste karakteren i hopp i hele mesterskapet.
I neste OL, i 1936, fikk Finland igjen bronse i lagkonkurransen. Individuelt fikk Teräsvirta ingen medaljer, men fikk 13.-plass i svingstang som beste individuelle resultat. Sammenlagt kom han på 29.-plass.
Etter 2. verdenskrig deltok han i ytterligere et OL, i 1948. Han var da 33 år gammel. Finland vant lagkonkurransen, og hans beste plasseringer individuelt ble syvendeplass i hopp og åttendeplass i svingstang.
Etter sin turnkarriere arbeidet Teräsvirta som arkitekt. Han designet blant annet hotellet Fiskartorpet i Munksnäs, Satakunta-huset i Kampen og bygningen til det Stats- og samfunnsvitenskapelige fakultetet ved Helsingfors universitet i Kronohagen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Einari Teräsvirta – Olympics.com 
(en) Einari Teräsvirta – Olympic.org 
(en) Einari Teräsvirta – Olympedia 
(en) Einari Teräsvirta – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Einari Teräsvirta – databaseOlympics.com (arkivert) 
Profil på DatabaseOlympics Arkivert 19. februar 2007 hos Wayback Machine.
Centridini

Centridini er en gruppe av vepser som hører til familien Apidae. Disse store biene finnes bare i Amerika, og er et påfallende fauna-element i ørkener. De er meget raske flygere.


== Utseende ==
Store bier, opptil 30 mm lange. De kan minne om slanke og korthårete humler.


== Levevis ==
Centridini er solitære bier som bygger reir enkeltvis. Et særtrekk ved denne gruppen er at de i tillegg til nektar og pollen samler inn ulike oljer fra blomster, særlig fra planter i familien Malpighiaceae. Til dette har hunnene spesielle oppsamlingsorganer som består av kammer av flate børster på fotleddene på for- og mellombeina, eller fløyelsaktige puter.
Arten Centris pallida, som lever i nordamerikanske ørkener, er godt studert med tanke på paringssystemet. Hannene av denne arten kjemper om ørkenområder som hunnene kan besøke, og de største hannene har en klar fordel.
De fleste Centridini lever i tørre områder, gjerne i ørken.
De er i stand til å være aktive ved meget høye lufttemperaturer da de aller fleste andre insekter må søke ly.


== Utbredelse ==
Gruppen finnes bare i Amerika, og er utbredt fra Kansas i nord til Argentina i sør.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser, (Hymenoptera)
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen broddvepser, Aculeata
overfamilien Apoidea
familien Apidae
gruppen Apinae
gruppen Centridini
slekten Centris Fabricius, 1804 – mer enn 110 arter, Nord- og Sør-Amerika
slekten Epicharis Klug, 1807 – mindre enn 40 arter, Sør- og Mellom-Amerika


== Eksterne lenker ==
(en) Centridini hos ITIS 
(en) Centridini hos NCBI 
(en) Kategori:Centridini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Centridini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som er interessert i insekter.
Centridini på Tree of life
Noni Jabavu

Helen Nontando «Noni» Jabavu (født 20. august 1919 i Eastern Cape i Sør-Afrika, død 19. juni 2008) var en sørafrikansk forfatter. Som forfatter signerte hun bøkene sine som Noni Jabavu. Hun var av xhosafolket. 


== Biografi ==
Noni Jabavu var født i 1919 i Eastern Cape. Hun ble født inn i en utdannet familie, der farfar var redaktøren John Tengo Jabavu, og faren var  Davidson Don Tengo Jabavu, den første xhosa-professor i afrikanske språk og Latin ved universitetet i Fort Hare. 
Tretten år gammel ble Noni Jabavu sendt på skole i England. Der bodde hun i en rekke år og ble en av de første kvinnelige afrikanske forfattere og journalister.
I 1955 returnerte hun til Sør-Afrika for et kortere opphold, og besøkte blant annet hennes far, professor D.D.T. Jabavu, i Fort Hare og slektninger ellers i Eastern Cape og Johannesburg. Boken The Ochre People, ble først utgitt i 1963, og var en levende fremstilling fra hennes opplevelser av landet hun elsket og de mennesker hun møtte. I 1960 kom hun med sin andre selvbiografi, Drawn in Colour. Begge bøkene ble skrevet tidlig i karrieren og fikk gode kritikker. Bøkene speiler hennes bakgrunn fra både Sør-Afrika og England, noe som gav henne et spesielt perspektiv på fremstillingene, og samtidig en uklar identitet til Vestens påvirkning i Afrika. Denne identitetskonflikten beskriver hun selv i Drawn in Colour (1960) slik:

I belong to two worlds with two loyalties: South Africa, where I was born, and England, where I was educated. When I received a cable sent by my father, I flew back to South Africa to be amongst my Bantu people, leaving my English husband behind in London. Later that year, he and I went to live in East Africa, to be near my only sister who had married out there. I've told here something of my own background and circumstances. This is a personal account of an individual African's experiences and impressions of the differences between East and South Africa in their contact with Westernization. 

Den omtalte engelske ektemannen var filmregissøren Michael Cadbury Crosfield, barnebarn av kveker og forretningsmann, Joseph Crosfield. Joseph Crosfield var en venn av Noni Jabavus farfar, John Tengo Jabavu.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dictionary of African Christian Biography: Helen Nontando (Noni) Jabavu 1919-2008
American Free Corps

American Free Corps, også kjent som George Washington Brigade, var en påstått enhet i Waffen-SS, bestående av amerikanske krigsfanger. Det er imidlertid intet som tyder på at en slik enhet faktisk eksisterte, og historikere avfeier i dag beretningene som en del av Tysklands propagandavirksomhet.


== Se også ==
British Free Corps


== Eksterne lenker ==
US volunteers in the Waffen-SS rod=1108 From Axishistory.com
Ole Rinnan

Ole Rinnan (født 14. juli 1940 i Göteborg) er en norsk surrealistisk bildekunstner. Han er sønn av Frode Rinnan.
Rinnan bruker en minutiøs temperateknikk som gir bildene en nærmest tredimensjonal effekt. Motivene inneholder insekter, fugler, primater, frodige vekster og blomster, ofte i samspill med kvinner og menn.
Rinnan er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (Oslo 1958-59) og Valands Konstskola (Göteborg 1961). 
Han er tilknyttet Galleri Haaken.Hans arbeider er av Åsmund Thorkildsen beskrevet som «En magisk nattverden det ikke er mange forunt å ha innsikt i. Bildene er stille, men potente. Du føler det er krefter i dem som holdes i sjakk.»
«Bildene mine er ikke intellektuelle rebuser med ett fasitsvar. Jeg er like forvirret over dem, som overfor livet selv.
Du må selv se på bildene, og så kommer vel tanker, opplevelser og refleksjoner i neste omgang. Når vi skal forklare våre
egne billedopplevelser fomler vi, både vi som lager dem og de som ser.» Ole Rinnan


== Litteratur ==
Gerd Hennum Med kunst som våpen – unge kunstnere i opprør 1960-1975 (2007) ISBN 9788251624398
Holger Koefoed Eros i norsk kunst: 1880-1980 årene (1986) ISBN 8272010437


== Film ==
Paul René Roestad Et ornamentalt fluktforsøk – et maleri av Ole Rinnan (2008) Laterna Magica as


== TV ==
Paul René Roestad's dokumentarfilm Et ornamentalt fluktforsøk – et maleri av Ole Rinnan ble vist på NRK [1]1 og 2.NRK NETT-TV: Et ornamentalt fluktforsøk – et maleri av Ole Rinnan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jubileumsutstilling fra kunstnerparadiset på Citadelløya gjennom 100 år, Ole Rinnan er representert med en etsning.
Stenersenmuseet – Good night then... Surrealism in norwegian art 1930-2010, Ole Rinnan er representert med verket Alma Mater. Det er et bemalt relieff.
Utstilling Galleri Haaken - Et ornamentalt fluktforsøk 2008.
Dagbladet: Eksotisk på Frogner
ULOba 10-års jubileumsavis: Intervju med Ole Rinnan (se side 20)
Dagbladet: 14 kunstnere (vårslepp for Stall Haaken)
Galleri Haaken: Ole Rinnan
Store norske leksikon: Ole Rinnan
Jørund Vandvik

Jørund Vandvik (født 10. november 1955) er en norsk jurist, tidligere aktor og administrerende direktør i Nordea Liv frem til 1. oktober 2016 da han gikk av med pensjon. Vandvik ble etterfulgt av Randi Marjamaa som administrerende direktør i Nordea Liv.Etter fullendt juss studium var Vandvik politifullmektig og aktor i Bergen. Han var blant annet aktor for Bergens trolig største narkosak, den såkalte «Italienersaken». Etter politiet så ble det forsikringsbransjen, først i Hygea, så Vital Forsikring før Vesta. 
Vandvik var med på å starte Vesta Liv, var med på salget til Skandia og det senere salget til Unidanmark. Når Unidanmark ble kjøpt opp av Merita-Nordbanken så fusjonerte Vesta Liv med Norske Liv og ble til Nordea Liv. Han var administrerende direktør i Vesta Liv på fusjonstidspunktet og ble også administrerende direktør for det fusjonerte selskapet.


== Karriere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nordeasjefen får kick av fart hos Dagens Næringsliv
Antonio Milosjoski

Antonio Milosjoski (makedonsk: Антонио Милошоски; født 29. januar 1976 i Tetovo i Jugoslavia, nåværende Republikken Makedonia) er en konservativ makedonsk politiker. Han er siden 2006 utenriksminister i landet. Han avsluttet jusstudiene i Skopje i 1999, og studerte europeisk integrering i Bonn i Tyskland i 2002. Han ble valgt inn i den makedonske nasjonalforsamlingen i 2006. Milosjoski snakker fire fremmedspråk; engelsk, tysk, serbisk og kroatisk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antonio Milošoski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Antonio Milosjoski hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(en) Biografi hos Makedonias regjering
VMRO-DPMNE

Den interne makedonske revolusjonære organisasjon – demokratisk parti for makedonsk nasjonal enhet (makedonsk: Внатрешна македонска револуционерна организација – Демократска партија за македонско национално единство (ВМРО-ДПМНЕ), Vnatresjna makedonska revolutsionerna organizatsija – Demokratska partija za makedonsko nacionalno jedinstvo (VMRO–DPMNE)) er et konservativt politisk parti i Nord-Makedonia. Det beskriver seg selv som et kristendemokratisk parti som støtter makedonsk medlemskap i NATO og EU.
Nikola Gruevski har ledet VMRO-DPMNE siden 2003.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) VMRO-DPMNE – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Georg Christian von Lobkowitz

Johann Georg Christian, Fürst von Lobkowitz (født 10. august 1686, død 4. oktober 1755 i Wien) var en østerriksk generalfeldmarschall. 


== Liv og virke ==
Han kom fra den gamle bøhmiske aristokratfamilien Lobkowicz og var den fjerde sønnen til Philipp Hyazinth Josef, 4. fyrste av Lobkowicz, hertug av Sagan (1680–1737) og Eleonore Katharina Charlotte Popel von Lobkowicz (1685–1712). 
Lobkowitz giftet seg den 11. november 1718 med Caroline Henriette von Waldstein (1702–1780) i Praha, og de fikk tilsammen ti barn. To av disse mistet livet i krig mens to andre ble riddere i Ordenen det gylne skinn. Johann Georg Christian grunnla (Hořín)/Mělník-grenen av Lobkowitz-familien. Han kjempet deretter under Eugene av Savoia mot Det osmanske riket. I 1732 ble han guvernør på Sicilia og den 28. november 1739 ble han selv ridder i ordenen det gylne skinn. 
I 1741 fikk han graden feltmarskalk, og under Den østerrikske arvefølgekrigen kjempet han først mot franskmennene og bayerne mellom Praha og München. Etter det ble han senere guvernør i hertugdømmet Milano mellom 1743 og 1745. I denne perioden var han kommandør for keiserens hær i Italia, hvor han tapte slaget ved Velletri i 1744. Han tapte også under slaget ved Soor året etter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Constantin von Wurzbach: «Lobkowitz, Johann Georg Christian Fürst.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 15. Del. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1866, s. 342–345 (Innscanning).
(de) Adam Wolf: «Lobkowitz, Georg Christian Fürst von». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 19, Duncker & Humblot, Leipzig 1884, s. 50.
Helgrind

Helgrind er et fiktivt sted i Christopher Paolinis bøker Arven.
Helgrind er et ondt, stort svart fjell med fire topper rett utenfor Dras-Leona, og byen ligger alltid i skyggen av den. I Dras-Leona, er det bygd en stor katedral som symboliserer alle de tre toppene. Prestene dedikerer seg selv til det onde og fjellet, og flere av dem mangler et lem  eller to som de har ofret til fjellet. De liker også å diskutere hvilken av de tre største toppene som virkelig er høyest og mest betydningsfull, og om den fjerde og laveste toppen også skal tilbes. 
Helgrind er også bostedet til Ra'Zakene, og dit de fører Katrina etter at de har kidnappet henne.
Slaget ved Soor

Slaget ved Soor var et slag som ble utkjempet den 30. september 1745 i Böhmen. Preussen under Fredrik II av Preussen slo en samlet hær fra Østerrike og Sachsen ledet av fyrst Karl Aleksander av Lorraine under den østerrikske arvefølgekrigen. Etter et par tidlige tilbakeslag klarte Fredrik og prøysserne til slutt å vinne slaget. 


== Bakgrunn ==
Tre måneder etter slaget ved Hohenfriedberg utnyttet fyrst Karl den henslengte leiren Staudenz som Fredrik hadde satt opp, og gikk deretter til et overraskelsesangrep på den reduserte prøyssiske hæren. Fredrik hadde lagt igjen flere avdelinger under marsjen sin gjennom Böhmen og manntallet var redusert til rundt 22 500 mann. Fyrst Karl oppdaget videre at Karl ikke hadde okkupert åsen Graner-Koppe, som lå rett nord for Burkersdorf og som dominerte landskapet i øst og sør. Karl sende deretter opp musketerer, grenaderer, kavaleri og 16 kanoner samtidig som han strakte resten av hæren i en linje i sør. 


== Slaget ==
Prøysserne oppdaget at østerrikerne var i nærheten og gikk til angrep først, til tross for at østerrikerne hadde overraskelsesmomentet og terrenget på sin side. De marsjere i kolonner og Fredrik styrte hæren sin mot nord der slaget ble åpnet med en østerriksk kanonade mot de sterkt utsatte kavalerikolonnene da de passerte nedenfor Graner-Koppe. Kavaleriet stod for øvrig i mot ilden og grupperte seg nord for åsen. 
General Buddenbrocks kavalerister åpnet angrepet med å drive de østerrikske hestene ned fra høyden. Kavaleriangrepet sprang derimot inn i det østerrikske infanteriet og ble deretter jaget tilbake av geværild. Graner-Koppe ble så angrepet av infanteristene. De prøyssiske elitegrenaderene marsjerte opp rett foran de østerrikske kanonene og ble sterkt redusert av kanon– og geværild. Den andre linjen gikk fremover og kjempet seg gjennom de østerrikske grenaderene. De tok toppen og satte det farlige kanonbatteriet ut av spill. 
Samtidig var den østerrikske høyreflanken i en fraskilt kamp mot prøysserne, som på sin side prøvde å ta landsbyen Burkersdorf. Etter å ha nesten kjørt seg fast mot et annet kanonbatteri nær landsbyen klarte troppene til Ferdinand av Braunschweig til slutt å bryte gjennom midten av østerrikerne. Østerrikerne forlot slagmarken og Fredrik gikk seirende ut fra en av de største taktiske utfordringen han møtte i sin karriere.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chandler, David: The Art of Warfare in the Age of Marlborough. Spellmount Limited, (1990). ISBN 0-946771-42-1
Wuzhangplatået

Wuzhangplatået (五丈原) er serie platåer nær elven Wei i Kina. De ligger i provinsen Shaanxi, 56 kilometer fra Baoji. Navnet betyr «fem zhang», der  zhang (丈) er en kinesisk måleenhet som tilsvarer 3⅓ meter.Her stod slaget på Wuzhangplatået i de tre rikers tid i Kina, da Shu-statsmannen Zhuge Liang døde av sykdom.
Kristian Klausen

Kristian Klausen (født 24. desember 1971 i Drammen) er en norsk forfatter. Han debuterte i 2008 med novellesamlingen Måltidet i Emmaus på Cappelen Damm. 


== Bibliografi ==
Måltidet i Emmaus, noveller (2008)
Globus, roman (2009)
Akilles, roman (2011)
Mitt liv var et hett bibliotek, roman (2013)
Veien til Mekka, roman (2015)
Lotusspiserne, noveller, Cappelen Damm (2017)
Dagbøkene 1996-2018, roman, Cappelen Damm (2018)


== Kilder ==
Presentasjon av Kristian Klausen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Nakh

Nakh-folk (også kalt vainakh eller veinakh) er en gruppe av folkeslag i Nord-Kaukasus som snakker nakhiske språk. De omfatter  tsjetsjenere, ingusjere, batsere og kistere. «Nakh» brukes synonymt med uttrykket «vainakh» (som betyr «vårt folk»), unntatt i lingvistisk sammenheng, hvor uttrykket vainakh er begrenset til språkene tsjetsjensk og ingusjisk. Selv om tsjetsjensk og ingusjisk er nær nok beslektet til å kunne anses som fjerne dialekter av samme språk, så er ikke folkeslagene nær beslektet genetisk, noe som indikerer et tilfelle av språkskifte en gang i fortiden.


== Litteratur ==
Jaimoukha, A., The Chechens: A Handbook, London og New York: Routledge, 2005.


== Se også ==
Folkeslag i Kaukasus
Batsere

Batsere (georgisk: ბაცი, også kalt Batsbi (georgisk: ბაცბი) er et lite nakh-talende folkeslag i Georgia. De er også kjent som Ts’ova-Tush (georgisk: წოვა-თუშები) etter Ts’ovadalen i den historiske georgiske provinsen Tusheti (som de kaller «tsovata»), hvor de bosatte seg etter å ha innvandret fra Nord-Kaukasus på 1500-tallet. 
De fleste batsere bor nå i landsbyen Zemo Alvani i Kakheti-provinsen, nær byen Akhmeta (ved munningen av Pankisidalen), men de er også spredt over resten av Georgia. En betydelig andel av landsbyens befolkning reiser til Russland og Europa for arbeid som sesongarbeidere. Deler av folkegruppen snakker ennå sitt eget batsiske språk, som har tatt opp i seg mange georgiske lånord og grammatiske regler, og er innbyrdes uforståelig med de to andre nakh-språkene, tsjetsjensk og ingusjisk. Batsisk er ikke et skriftspråk, og batserne har brukt georgisk som sitt skriftspråk i flere århundre. Deres skikker og tradisjoner er nå svært like de andre fjellfolkene i det østlige Georgia, og batserne har beholdt lite av sine opprinnelige kulturelle særtrekk.
Batsere må ikke forveksles med kistere, også er et nakh-talende folk, som er innvandrere fra Tsjetsjenia og bor i Pankisidalen i Georgia.
Amigo

Amigo er et norsk gameshow for barn som gikk på NRK fra 2005 til 2008. I tillegg ble det i 2012 sendt en utgave kalt Amigo Grande. Serien er utviklet av Nordvision og tilsvarende serier er blitt produsert av både Danmarks Radio og Sveriges Television. Programleder for den norske versjonen var Stian Barsnes-Simonsen.
Serien ble kåret til beste barne- eller ungdomsprogram under Gullruten 2009.  


== Noen medvirkede ==
Stian Barsnes-Simonsen – programleder
Are Valle Skjelvan – kapellmester
Mariama F. Kalley Slåttøy – assistent
Magnus Solhaug – assistent
Lena Hjelmås – assistent


== Tidligere medvirkede ==
Petter Haavik – kapellmester (2005)
Kasper Skovli Botnen – assistent (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NRK Nett