jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hanif Kureishi

Hanif Kureishi (født 5. desember 1954 i Bromley i London) er en britisk forfatter. Kureishi har skrevet i flere genrer, men er mest kjent for å ha skrevet filmmanus og romaner.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hanif Kureishi vokste opp i en av Londons sydlige forsteder. Moren var fra England og faren Rafiushan fra Pakistan. Faren stammer opprinnelig fra Madras, men kom til Storbritannia for å studere jus. Han ga etterhvert opp studiene og arbeidet ved den pakistanske ambassaden i London. Rafiushan giftet seg med Audrey Buss og paret bosatte seg i Bromley. Der ble Hanif Kureishi født.
Kureishi gikk på Bromley Technical High School. Han studerte filosofi, først ved Universitetet i Lancaster, siden ved King's College i London.


=== Forfatterskap ===
Kureishi fikk sitt gjennombrudd som manusforfatter till spillefilmen My Beautiful Laundrette fra 1985. Filmen, som ble regissert av Stephen Frears, handler om en pakistansk-britisk ung mann som vokser opp i 1980-tallets London. Gjennombruddet som forfatter kom med romanen Bydels-Buddha (1990). Boken ble filmatisert av BBC og sendt som tv-serie. Musikken til serien ble komponert av David Bowie.
Kureishi ble i 2008 utnevnt til kommandør av Den britiske imperieordenen.


== Norske oversettelser ==
Ingen vei tilbake?, oversatt av Anders Bye (Norsk rikskringkasting, Radioteatret 10.april 1983). – Originaltittel: You Can't Go Home
Bydels-Buddha: roman, oversatt av Inger Gjelsvik (Cappelen, 1991). – Originaltittel: The Buddha of Suburbia
Sjelden som en engelsk jomfru: the black album, oversatt av Ragnhild Eikli (Cappelen, 1995). – Originaltittel: The Black Album
Intimitet, oversatt av Inger Gjelsvik (Cappelen, 1998). – Originaltittel: Intimacy
Gabriels gave, oversatt av Inger Gjelsvik (Cappelen, 2001). – Originaltittel: Gabriel's Gift
I en blå tid og andre noveller, oversatt av Inger Gjelsvik (Cappelen, 2003). – Originaltittel: In a Blue Time
Noe å si deg, oversatt av Monica Carlsen (Cappelen Damm, 2008). – Originaltittel: Something to Tell You


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hanif Kureishi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hanif Kureishi på Internet Movie Database 
(sv) Hanif Kureishi i Svensk Filmdatabas 
(da) Hanif Kureishi på Filmdatabasen 
(da) Hanif Kureishi på Scope 
(fr) Hanif Kureishi på Allociné 
(en) Hanif Kureishi på AllMovie 
(en) Hanif Kureishi hos The Movie Database 
(en) Hanif Kureishi på Discogs 
(en) Hanif Kureishi på Twitter
Mary Travers

Mary Allin Travers (født 9. november 1936 i Louisville, Kentucky, død 16. september 2009 i Danbury, Connecticut) var ett av medlemmene i musikktrioen Peter, Paul and Mary. De andre to var Peter Yarrow og Noel «Paul» Stookey. Gruppen var en av de mest populære på 60-tallet.
Peter, Paul and Mary ble grunnlagt i 1961 og skiltes i 1970. Etter dette startet Travers en solokarriere og utga fem album. Gruppen gjenoppsto i 1978.


== Soloalbum ==
Mary, Warner Bros., 1971
Morning Glory, Warner Bros., 1972
All My Choices, Warner Bros., 1973
Circles, Warner Bros., 1974
It's In Everyone of Us, Chrysalis, 1978


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mary Travers på Internet Movie Database 
(en) Mary Travers hos Rotten Tomatoes 
(en) Mary Travers hos The Movie Database 
(en) Mary Travers hos Internet Broadway Database 
(en) Mary Travers hos Internet Broadway Database 
(en) Mary Travers på Discogs 
(en) Mary Travers på MusicBrainz 
(en) Mary Travers på Songkick 
(en) Mary Travers på Genius — sangtekster
Jock Stein

John «Jock» Stein (født 5. oktober 1922 i South Lanarkshire, død 10. september 1985 i Cardiff) var en britisk fotballspiller og fotballtrener. Han ble den første trener av et lag fra De britiske øyer som vant Serievinnercupen, og dette var med Celtics «Lisbon Lions» i 1967. Stein ledet også Celtic til ni sammenhengende nasjonale mesterskap i årene 1966 til 1974. I tillegg var Jock Stein den første ikke-katolikken til å være manager for klubben, og en av de første ikke-katolikkene til å spille for Celtic (1951–1956). Stein måtte legge opp som profesjonell fotballspiller i 1956 etter å ha skadet seg stygt i ankelen i en treningskamp i Colraine. Det ble betennelse i såret i ankelen, og det var årsaken til den karakteristiske haltingen i ganglaget, som Stein var kjent for. Som hans gode venn Bill Shankly, var også Stein sosialist, en politisk overbevisning som han utviklet i gruvene i Coatbridge, der han jobbet fra han var 17 år gammel, kombinert med spill for bl.a. Albion Rovers. Først etter overgangen til walisiske Llanelli i 1950, ble Stein fulltids profesjonell fotballspiller. Han mottok da 12 britiske pund i ukelønn, noe som var svært bra på den tiden.

Etter et 44-dager langt opphold som manager for Leeds United i 1978, ble Stein på nytt utnevnt til skotsk landslagssjef. Han førte Skottland denne gangen til to VM-sluttspill (1982 og 1986), men fikk aldri oppleve det siste sluttspillet. I siste kvalifiseringskamp, 10. september 1985, spilte Skottland 1-1 borte mot Wales på Ninian Park i Cardiff. På slutten av kampen fikk Stein hjerteinfarkt og han døde kort tid etter i den skotske garderoben på Ninian Park, bare 62 år gammel. Dødsfallet var et sjokk for hele den skotske fotballfamilien, men særlig for den skotske assistenttreneren, Alex Ferguson, som regnet Stein som sin mentor og store forbilde. Ferguson ledet Skottland i VM i Mexico i 1986, men laget kom ikke lenger enn de tre kampene i innledende gruppespill.
Blant Jock Steins meritter er ett europeisk mesterskap (Celtic FC i 1967), ti skotske ligamesterskap, ni skotske cupmesterskap og seks skotske ligacupmesterskap. Alle mesterskapene ble vunnet med Celtic, bortsett fra ett cupmesterskap med Dunfermline Athletic FC i 1961.
I 1964 gikk ferden videre til Easter Road i Edinburgh. Stein var manager i én sesong for Hibernian FC (1964-1965), før engelske Wolverhampton Wanderers ønsket hans tjenester. Ved en slags budkrig fikk styreformann Kelly i Celtic overtalt ham til å ta over roret på Parkhead. Etter et kort opphold i Leeds United AFC i 1978, ble han skotsk landslagstrener samme år, og fram til sin død i 1985. Han ble i 2003 valgt til den beste skotske fotballtrener noensinne i avisen Sunday Herald.Stein var kommandør av Order of the British Empire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jock Stein – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jock Stein – Scottish Sports Hall of Fame 
(en) Jock Stein – Transfermarkt (manager) 
(en) Jock Stein – WorldFootball.net 
(en) Jock Stein – FootballDatabase.eu
Bjørn Breigutu

Bjørn Breigutu (født 25. april 1924, død 29. juni 2004) var en prisbelønt norsk filmmann.


== Biografi ==
Bjørn Breigutu var utdannet innen tegning ved Statens håndverks- og kunstindustriskole. Han jobbet for Norsk Film A/S på Jar utenfor Oslo fra 1946 og hadde sin første klipp i 1950
med Filmavisen. Etterhvert ble han Arne Skouens faste klipper. I alt klippet han 26 spillefilmer og regisserte over 60 kortfilmer. Som fagforeningsmann var han med på å starte Norsk Filmforbund.  Hans virke er beskrevet av Gunnar Iversen i  Portrett av en usynlig mann – Om Bjørn Breigutu og hans filmer (1989).


== Priser ==
Statens filmstipend 1961, for studier i utlandet
Amandaprisen 1985, den 1. hedersprisen
Norsk Filmforbunds ærespris, 1993


== Filmer ==
Kampen om tungtvannet 1948, medarbeider
Døden er et kjærtegn 1949, skuespiller
Brudebuketten 1953, regi og manus
Aldri annet enn bråk 1954, klipp
Det brenner i natt! 1955, klipp
Fjols til fjells 1957, klipp
Ni liv 1957, klipp
Pastor Jarman kommer hjem 1958, klipp
Herren og hans tjenere 1959, klipp
Omringet 1960, klipp
I faresonen 1961, regi
Bussen 1961, klipp
Hans Nielsen Hauge 1961, regi
Kalde spor 1962, klipp
Freske fraspark 1963, regi og manus
Klokker i måneskinn 1964, klipp
Pappa tar gull 1964, klipp
Vaktpostene 1965, klipp
Skrift i sne 1966, klipp
Reisen til havet 1966, klipp
Musikanter 1967, klipp
An-Magritt 1969, klipp
Solen 1970 kortfilm, regi
Så de vant vår rett 1973 kortfilm om fraflyttingen av Dønnesfjorden
Krypskyttere 1982, klipp
Hockeyfeber 1983, klipp
Orions Belte 1985, klipp
Feldmann saken 1987, klipp
Turnaround 1987, klipp
Folk og røvere i Kardemomme by 1988, klipp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørn Breigutu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
(en) Bjørn Breigutu på Internet Movie Database 
(sv) Bjørn Breigutu i Svensk Filmdatabas 
(da) Bjørn Breigutu på Filmdatabasen 
(fr) Bjørn Breigutu på Allociné 
(en) Bjørn Breigutu på AllMovie 
(en) Bjørn Breigutu hos The Movie Database
United Self-Defense Forces

United Self-Defense Forces eller Group of Colombia er en paraplyorganisasjon for alle regionale paramilitære grupper i Colombia som alle har til hensikt å beskytte ulike lokale økonomiske, sosiale og politiske interesser ved å bekjempe opprørere i sine områder. Det er anslått at organisasjonen har mer enn 20 000 soldater. Gruppen blir betraktet som en terroristorganisasjon av mange land og organisasjoner, inkludert USA og EU. 
Organisasjonen ble dannet i april 1997, og de hevder at deres primære målet er å beskytte sine sponsorer og støttespillere fra opprørere og deres aktiviteter, fordi den colombianske stat historisk sett aldri har klart å gjøre det.
Selv om det blir hevdet at gruppe ble demobilisert i begynnelsen av 2006, så har det vært flere drapstrusler som har blitt utstedt av dem etter det. Ett eksempel på dette var den 8. mai 2008, da ansatte i en radiostasjon som het Sarare FM stereo mottok en melding der det sto "Av velvære for deg og dine kjære, ikke bland deg i ting som ikke angår en radio stasjon.
Ifølge det colombianske politidirektoratet gjennomførte gruppen i de første ti månedene av 2000 804 attentatet, 203 kidnappinger, og 75 massakrer med til sammen 507 ofre.
Tidlig i mai 2004 arresterte venezuelanske myndigheter minst 100 personer som de anklaget for å være colombianske paramilitære og intrigante, sammen med deler av den venezuelanske opposisjonen, for å begynne en serie planlagte angrep mot tungt befestede militære mål i Caracas, som hadde sikte på å styrte president Hugo Chávez.
Temmelburken

Temmelburken (Ture Sventon-prisen) var en kulturpris som ble delt ut årlig til personer og institusjoner som påskjønnelse for innsats for svensk barne- og ungdomskultur. Prisen ble innstiftet av tidsskriftet Jury i 1999. Prisen ble delt ut på Bok- och biblioteksmässan i Göteborg, men ble lagt ned i 2009.


== Pristvinnere ==
2008 – Tomas Arvidsson
2007 – Åke Holmberg (posthumt)
2006 – Björn Hellberg
2005 – Thomas Stålberg, Per Wikström
2004 – Elsie Petrén
2003 – Helge Skoog
2002 – Cornelia Funke
2001 – Carl Johan De Geer, Magda Korotynska
2000 – Jan-Olof Ekholm
1999 – Svenska Barnboksinstitutet


== Referanser ==
Toivo Hyytiäinen

Toivo «Topi» Armas Hyytiäinen (født 12. november 1925 i Saarijärvi, død 21. oktober 1978 i Saarijärvi) var en finsk spydkaster.
Hyytiäinen fikk sitt internasjonale gjennombrudd med EM-gull i Brussel 1950, og to år senere tok han olympisk bronse på hjemmebane under OL i Helsingfors 1952 med et kast på 71,89. Dette ble lekenes eneste friidrettsmedalje til Finland.  
Hyytiäinens personlige rekord var på 78,98 og ble oppnådd i 1954.  


== Eksterne lenker ==
(en) Toivo Hyytiäinen – Olympics.com 
(en) Toivo Hyytiäinen – Olympic.org 
(en) Toivo Hyytiäinen – Olympedia 
(en) Toivo Hyytiäinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Toivo Hyytiäinen – Track and Field Statistics
Demonoid

Demonoid er en privat BitTorrent-tracker for peer-to-peer-distribusjon av filer. Siden har et offentlig tilgjengelig søkeverktøy, selv om medlemskap er nødvendig for å laste ned torrents. Medlemskap krever iblant invitasjoner, og andre ganger kan alle delta. De som er medlem av siden, kan sende ut invitasjoner til andre.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted
Abbateggio

Abbateggio er en liten kommune og landsby i provinsen Pescara i regionen Abruzzo i Italia. Kommunen har flere frazioni: Catalano, Cusano, Di Mezzo, Le Piane, San Martino og Scalelle.


== Historie ==
De første dokumentene om landsbyens grunnleggelse er veldig gamle, men fra ukjent tid.


== Økonomi ==
Folket i Abbateggio livnærer seg først og fremst på blandet jordbruk. Innbyggerne holder husdyr og i avlingene vokser korn, oliven, vindruer og frukttrær. Ost og honning blir også produsert.


== Bygninger ==
I Cusano-distriktet i kommunen finnes ruiner av et slott fra antikken og andre bygninger fra tidlig middelalder.


== Kultur ==


=== Festivaler og andre viktige dager ===
Siste søndag i juli: Majella nasjonalpark litteraturpris deles ut
August: San Lorenzo – festmåltid av korn
7., 8. og 9. sept: San Lorenzo festival


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Abbateggio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Omringet

Omringet er en prisbelønt norsk film fra 1960, regissert av Arne Skouen.


== Handling ==
Filmen beskriver hvordan motstandsmannen Knut Magne Haugland i 1944 opererte en illegal telegrafi-stasjon på Rikshospitalets tak under den andre verdenskrig.


== Medvirkende ==
Telegrafisten er Ivar Svendsen og Skouens kone, pianist Kari Øksnevad (f. 1926) spilte Rolf Kirkvaags kone, klaverpedagogen som ville hjelpe Alf Malland da han skulle besøke konen Henny Moan.  Da hverken Sverre Holm eller Tom Tellefsen  så tyskerne, var det vaktmesteren Egil Hjorth-Jenssen som trådte til, og Aud Schønemann som var sykesøster.


== Mottakelse ==
Ved premieren på Klingenberg kino den 12. september 1960 kom både Kronprins Harald, hans søster Prinsesse Ragnhild.  Det var første gang  Knut Magne Haugland tillot filmatisering av sine erfaringer i Milorg, og han ga da sine inntekter til veldedighet.
Den mottok Sølvklumpen for beste kinofilm og forhånds-hyllet for sin kryssklipping av temaene krig og barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Omringet på Internet Movie Database 
(no) Omringet i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Omringet hos Filmfront 
(sv) Omringet i Svensk Filmdatabas 
(en) Omringet på AllMovie
Yoshimi Ozaki

Yoshimi Ozaki (født 1. juli 1981) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer i maraton.
Ozaki deltok i VM i halvmaraton i 2007 og kom på tredjeplass. Under VM 2009 i Berlin stilte hun opp i maraton, og tok sølvmedaljen bak kinesiske Bai Xue, med tiden 2:25.25.


== Personlig rekord ==
Maraton – 2:23.30


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yoshimi Ozaki – Olympics.com 
(en) Yoshimi Ozaki – Olympic.org 
(en) Yoshimi Ozaki – Olympedia 
(en) Yoshimi Ozaki – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Yoshimi Ozaki – World Athletics 
(en) Yoshimi Ozaki – Track and Field Statistics
Henry Model 1860

Henry Model 1860, også kjent som Henry-riflen eller bare Henry, er et magasinmatet repetergevær med bøylemekanisme. Våpenet ble utviklet på slutten av 1850-tallet av Benjamin Tyler Henry og produsert av New Haven Arms Company. New Haven Arms Company ble senere Winchester Repeating Arms og produserte forbedringer og videreutviklinger av Henry Modell 1860 i form av Winchester Modell 1866 og Modell 1873.


== Historie ==
Den originale Henry-riflen ble utviklet av Benjamin Tyler Henry som en forbedring av den mislykkede Volcanic Repeating Rifle.
Fra sommeren til oktober 1862 ble 900 rifler produsert. Da produksjonen nådde maks i 1864, lå produksjonen på 290 rifler i måneden.
Ved produksjonsslutt i 1866 var det blitt produsert ca. 14 000 våpen.
På det amerikanske samlermarkedet ligger prisen på en original Henry på $14 000 og oppover, og våpen er blitt solgt for så mye som $60 000 (i november 2006).


=== Moderne produksjon ===
Det produseres i dag nye våpen, såkalte replicaer, av Henry-riflen. I 1973 kjøpte Louis Imperato våpenprodusenten Iver Johnson og begynte å lage en .22LR-versjon av M1 Karabin. I 1993 startet Imperato et firma som ble kalt Henry Repeating Arms Co. som produserer en .22LR-rifle som utseendemessig er lik Henry-rifler, men er mekanisk mer lik Marlin-bøylerepeterrifler. Firmaet har heller ingen tilknytning til Benjamin T. Henry, New Haven Arms Co. eller Winchester.Uberti produserer også en mer tro kopi av Henry-riflen, men disse leveres i kaliber som .44-40 og .45 Long Colt, da randtente .44 Henry-patroner ikke produseres lenger. Disse våpnene brukes ofte i konkurranseformer som cowboyskyting og av borgerkrigsreenactors i USA.


== Referanser ==
Stein Rømmerud

Stein Rømmerud (født 12. februar 1970) er konserndirektør for Kommunikasjon og Samfunnskontakt i NorgesGruppen. Han begynte i jobben 1. april 2020. Han kom fra stillingen som administrerende direktør i Coca-Cola Enterprises Norge AS, og før det igjen var han direktør for kommunikasjon og samfunnskontakt i Coca-Cola Drikker.  Han har tidligere hatt tilsvarende stillinger i samme selskap, og var i perioden 2006 til 2009 direktør for avdelingen for merkevarer og markedskommunikasjon i kommunikasjonsbyrået Burson-Marsteller. 
I perioden 1996–2002 var Rømmerud redaktør i motorsykkelbladet Bike, og har selv vært aktiv motorsyklist, testfører, baneinstruktør og tidligere aktiv utøver i roadracing. 
Han kommenterer roadracing på Eurosport og Viasat Motor, og ble kåret til årets norske kommentator på Eurosport i 2002.


== Referanser ==
Albert Engström-prisen

Albert Engström-prisen (svensk: Albert Engström-priset) deles ut av Albert Engström-sällskapet til enkelt personer eller sammenslutninger som oppfyller et eller flere av følgende kriterier:
at aktivt og i høy grad å ha medvirket til at Albert Engströms verker holdes levende
at aktivt å ha medvirket til at kunnskapen om og/eller interessen for Albert og hans verker blir spredd
at i sin produksjon ha virket i Alberts ånd – enten ved bilder, tekst, musikk etc. eller gjennom å spre glede, gjennom å kjempe mot gjerrighet, hovmod, dumhet, skinnhellighet eller på annen måte medvirket til en moral i engströmsk ånd.


== Prisvinnere ==


== Referanser ==
California-øya

California-øya viser til en langvarig europeisk misforståelse tilbake på det 16. århundre, om at California ikke var en del av fastlandet i Nord-Amerika, men heller en stor øy separert fra kontinentet av et sund nå kjent som Californiabukta.
Mistforståelsen er en av de mest kjente kartografiske feilene i historien, og ble avbildet på en rekke kart i det 17. og 18. århundre, til tross for motstridende beviser fra forskjellige oppdagere. Til å begynne med gikk legenden ut på at California var et slags paradis, lik Edens hage eller Atlantis.
Første gangen legenden om «California-øya» ble nevnt var i romanen Las sergas de Esplandián av Garci Rodríguez de Montalvo i 1510, oppfølgeren til Montalvos mer kjente historie om Amadis de Gaula.


== Eksterne lenker ==
California som en øy
Shinji Takahira

Shinji Takahira (født 18. juli 1984 i Asahikawa) er en japansk friidrettsutøver som konkurrerer på sprintdistansene, hovedsakelig 200 meter.
Takahira deltok i OL 2004 der han ble nummer fem i forsøksheatet, og ikke gikk videre til kvartfinalen. Han deltok også i VM 2005 i Helsingfors, der han også ble slått ut i forsøksheatet.
Takahira deltok også i VM 2007 i Osaka, der han løp på 20,77 og ble nummer 7 i kvartfinalen, ikke raskt nok til å nå en semifinale. I OL 2008 i Beijing ble han utslått i kvartfinalen. Han fikk imidlertid bronse på stafetten på 4 x 100 meter, sammen med Naoki Tsukahara, Shingo Suetsugu og Nobuharu Asahara.


== Personlige rekorder ==
100 meter – 10,29
200 meter – 20,35


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shinji Takahira – Olympics.com 
(en) Shinji Takahira – Olympic.org 
(en) Shinji Takahira – Olympedia 
(en) Shinji Takahira – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Shinji Takahira – World Athletics 
(en) Shinji Takahira – Diamond League 
(en) Shinji Takahira – Track and Field Statistics
Fredrik Theokar Salicath

Fredrik Theokar Salicath (født 1847, død  22. oktober 1911) var en norsk politimester og redaktør. Han ble cand. jur. i 1870 og arbeidet som kopist i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 1877. Han ble politifullmektig i 1883. Han ble senere konstabelinspektør i Bergen. I Bergen forbød han buekorpsene, sannsynligvis den største forbrytelse en innflytter kunne gjøre. Han ble så upopulær i Bergen at han  flyttet til Stavanger, og ble politimester der i 1892.
Da han hadde slått rot i Stavanger var han med og stiftet St. Johanneslogen St. Svithun og han var den første Ordførende Mester. I Stavanger la han seg også ut med befolkningen og Lars Oftedal spesielt. Det toppet seg da Salicath beordret en redaktør og en oberstløytnant arrestert fordi de hadde sunget Mellom bakkar og berg i gaten i Stavanger. Oftedal forlangte at politimesteren ble fjernet og la til at han gjerne kunne bli lensmannsdreng i Kautokeino. Han måtte forlate Stavanger i 1897 og ble deretter politimester i Larvik samme år. 
I Larvik la han seg også ut med befolkningen. Han oppførte seg så bøllete mot ofrene etter en brann at det førte til opptøyer utfor hans bolig og politistasjonen ble bombardert med stein. Politimester Salicath valgte da å innkalle hæren for å slå ned opprøret. Etter denne episoden trakk Salicath seg tilbake som politimester og ble redaktør av Norsk Lovtidende i 1904. 
I Stavanger brukes fortsatt uttrykket Å Salicath som et finere banneord.


== Publikasjoner ==
Familien von Schlanbusch med indgiftede familier : 1665-1890, Bergen 1892
Frimurernes sangforening : meddelelser, Christiania 1907


== Referanser ==


== Kilder ==
Om brannen og opprøret i Larvik i 1903
www.aftenbladet: Å Salicath, for en bølle du var Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.
Ørjan Hopen

Ørjan Hopen (født 19. mars 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for den norske klubben Funnefoss/Vormsund Idrettslag.Han er sønn av tidligere Sogndalspiller Arild Hopen. Hopen fikk sitt gjennombrudd i 2011-sesongen for Sogndal, og gjorde seg bemerket i Tippeligaen med sin skuddsikre venstrefot.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ørjan Hopen på Internet Movie Database 
(en) Ørjan Hopen – Transfermarkt 
(en) Ørjan Hopen – Soccerway 
(en) Ørjan Hopen – FBref 
(no) Ørjan Hopen til Bryne FK på lån
Yuko Arimori

Yuko Arimori (japansk: 有森 裕子, født 17. desember 1966) er en japansk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i maraton.
Arimori deltok i VM 1991 i Tokyo der hun kom på fjerdeplass. Under OL 1992 i Barcelona tok hun sølvmedaljen, bare åtte sekunder bak gullvinneren Valentina Jegorova.
Hun deltok også under OL 1996 i Atlanta, der hun ble nummer tre etter Fatuma Roba og Jegorova.


== Personlig rekord ==
2.26.39


== OL-medaljer ==
1992  Barcelona -  Sølv i friidrett, maraton, damer  Japan
1996  Atlanta -  Bronse i friidrett, maraton, damer  Japan


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yuko Arimori – Olympics.com 
(en) Yuko Arimori – Olympic.org 
(en) Yuko Arimori – Olympedia 
(en) Yuko Arimori – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Yuko Arimori – World Athletics 
(en) Yuko Arimori – Track and Field Statistics
Lucky Lips

«Lucky Lips» er en amerikansk sang, skrevet av Jerry Leiber og Mike Stoller. Den ble opprinnelig spilt inn på single av Ruth Brown i 1957 og av Cliff Richard og The Shadows i Abbey Road Studios, London, 8. mars 1963. Produsent var Norrie Paramor. Richards tyskspråklige versjon, «Rote lippen soll man küssen», med tekst av Hans Bradtke, ble en nummer én-hit i Vest-Tyskland.


== Utgaver ==


== Andre versjoner ==
Med svensk tekst av Christer Jonasson heter den «Slit och släng». Siw Malmkvist hadde en ni uker lang hit med sangen på Svensktoppen i perioden 5. november 1966 – 14. januar 1967, med topplasseringen # 2.
I 1969 ble en katalansk versjon, «Llavis de mel» (Honninglepper), inkludert på Tots Som Pops, den første LP-platen til den katalanske gruppen La Trinca. Teksten var oversatt av forfatteren Jaume Picas.


== Norske versjoner ==
Day Seedland, Steinar Fjeld, G. Johansen (fritt etter Frimann Clasen) og Viggo Sandvik har skrevet norske tekster. Seedlands versjon bærer tittelen «Slit og strev», Fjelds versjon heter «Heldiggris», Johansens versjon heter «Lykkelitens lykkelige liv», mens Sandviks versjon heter «Mørke slips og pene jakker». 


=== Innspillinger ===


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lucky Lips på MusicBrainz