jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hunden fra Baskerville

Hunden fra Baskerville er den britiske forfatteren Arthur Conan Doyles tredje roman om hans berømte detektiv Sherlock Holmes og hans assistent Dr. Watson. I denne romanen skal de undersøke en forbannelse som det blir påstått henger over huset av Baskerville. 
Hunden fra Baskerville ble for første gang trykket i Strand Magasinet i 1901 og er den mest kjente av samtlige historier om Sherlock Holmes. Den er dramatisert som hørespill, film og for TV en rekke ganger.


== Handling ==

En morgen får Holmes og Watson besøk av dr. James Mortimer. Han forteller dem et sagn om Baskerville-familien. Etter at eieren av Baskerville-godset, sir Charles Baskerville, fikk en brå bortgang, er dr. Mortimer blitt mistenksom. Dr. Mortimer hadde sett noe som de som fant liket, ikke hadde sett, potespor fra en kjempemessig hund. Dr. Mortimer er redd for den nye eieren av Baskerville, sir Henry Baskerville. Han spør Holmes og Watson om hjelp, og de tar oppdraget.
Når Holmes og Watson møter sir Henry for første gang, har han nettopp mottatt et brev som advarer ham mot å ferdes på moene ved Baskerville. Det er også noen som har stjålet en av skoene hans. Idet sir Henry drar følger Holmes og Watson etter ham, og de legger da merke til at en vogn også holder oppsikt med ham. Dagen etter besøker de sir Henry på hotellet, og da er også en av de andre skoene hans stjålet.
Holmes blir ikke med til Baskerville Hall med en gang, men det blir Watson, og han skal sende rapporter så ofte han kan til Holmes, slik at han kan følge med i saken.
Under det første møtet Watson har med naboen, Stapleton-familien, fremstår mr. Stapleton som en hyggelig mann, mens hans søster (som tror at Watson er sir Henry) advarer ham og ber ham dra tilbake før det er for sent.
Samtidig er det en morder som har rømt fra fengselet, og det er også en mann som lusker rundt om kvelden. Er det den rømte morderen som lusker rundt, eller er det en annen?
Oppfølger: Det tomme hus og andre Sherlock Holmes-bedrifter.


== Populærkultur ==
The Hound of the Baskervilles har blitt filmatisert mange ganger, f.eks. den britiske filmen The Hound of the Baskervilles (2002) og en episode av den britiske tv-serien Sherlock (2012).


== Se også ==
Tidenes 100 beste kriminalromaner


== Referanser ==
Thomas Bo Larsen

Thomas Bo Larsen (født 27. november 1963 i Bagsværd) er en dansk skuespiller. Han har spilt i Thomas Vinterberg-filmene De største helte (1996) og Festen (1998), i begge sammen med Ulrich Thomsen. 
Thomas Bo Larsen har mottatt en Robert-statuette, det vil si Danmarks Film Akademis filmpris, for beste hovedrolle i filmen De største helte fra 1997 og Robertprisen for årets mannlige birolle for filmen Festen fra 1999. 


== Filmer ==
1992: De skrigende halse
1995: Sidste time
1996: De største helte
1996: Pusher
1996: Ondt blod
1997: Riget II
1998: Albert
1998: Festen
1998: I Wonder Who's Kissing You Now
1998: Nattens engel
1999: Kærlighed ved første hik
1999: Bornholms stemme
2000: Mirakel
2000: Her i  nærheden
2000: Blinkende lykter
2001: Monas Verden
2001: Grev Axel
2001: Fukssvansen
2002: Humørkort-stativ-sælgerens søn
2004: Den gode strømer
2005: Store planer
2005: Solkongen
2005: Ambulancen
2006: Lotto
2008: Den siste revejakta
2009: Winnie & Karina – The Movie
2009: Original
2012: Jakten
2015: Idealisten
2015: Bølgen
2016–2019: Bedrag (TV-serie)
2020: Et glass til


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Bo Larsen på Internet Movie Database 
(sv) Thomas Bo Larsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Thomas Bo Larsen på Filmdatabasen 
(da) Thomas Bo Larsen på danskefilm.dk 
(da) Thomas Bo Larsen på danskfilmogtv.dk 
(da) Thomas Bo Larsen på Scope 
(fr) Thomas Bo Larsen på Allociné 
(en) Thomas Bo Larsen på AllMovie 
(en) Thomas Bo Larsen hos The Movie Database
Lytterprisen

Lytterprisen var Norsk lytterforening for radio og televisjons pris «for bruk av fremragende sprog i radio og fjernsyn» fra 1960 til 2002. Den ble frem til 2002 utdelt til personer aktive innen både radio og fjernsyn. I 2003 ble prisen delt i Lytterprisen (for radio) og TV-prisen (for fjernsyn). Både Lytterprisen, TV-prisen og presseprisen Gullpennen deles ut på et felles arrangement for Riksmålsforbundets mediepriser.
En hovedtanke bak riksmålsbevegelsens mange priser er å  belønne og påskjønne forfattere, skribenter og journalister som benytter seg av et levende og nyansert riksmål i sin virksomhet.


== Prisvinnere 1960–2002 (radio og fjernsyn) ==
1960 – Sigurd Smebye
1961 – Berit Brænne
1962 – Anne Cath. Vestly
1963 – Francis Bull
1964 – Erik Bye
1965 – Arnulf Øverland
1966 – Kjell Arnljot Wig
1967 – André Bjerke
1968 – Lille Graah
1969 – Erik Tandberg
1970 – Jahn Otto Johansen
1971 – Arne Altern
1972 – Mentz Schulerud
1973 – Jacob Skarstein
1974 – Richard Herrmann
1975 – Wenche Margrethe Myhre
1976 – Einar Johannessen
1977 – Lars Roar Langslet
1978 – Gidske Anderson
1979 – Eilif Straume
1980 – Lars Jacob Krogh
1981 – Kjell Thue
1982 – Knut Bjørnsen
1983 – Rolf Kirkvaag
1984 – Guro Rustad
1985 – Ella Arntsen
1986 – Nils Heyerdahl
1987 – Dankert Freilem
1988 – Christian Borch
1989 – Ingrid Sahlin-Sveberg
1990 – Geir Helljesen
1991 – Bjørn-Thore André
1992 – Leif Dubard
1993 – Olav Njaastad
1995 – Rolv Wesenlund
1996 – Knut Borge
1997 – Fredrik Skavlan
1998 – Eva Bratholm
1999 – Ole Paus
2000 – Torkjell Berulfsen
2001 – Pål T. Jørgensen
2002 – Jon Almaas


== Prisvinnere 2003– (radio) ==
2003 – Nils Nordberg, NRK Radioteatret
2004 – Kai Sibbern, NRK Verdibørsen P2
2005 – Agnes Moxnes, NRK P2
2006 – Kari Slaatsveen, NRK P1
2007 – Finn Bjelke, NRK
2008 – Sverre Tom Radøy, NRK
2009 – Ugo Fermariello, NRK
2010 – Cille Biermann, NRK
2011 – Terje Nordby, NRK
2012 – Ingrid Bjørnov, NRK
2013 – Ida Creed, NRK
2014 – Øyvind Arntsen, NRK
2015 – Marte Spurkland, VG (podcast)
2016 – Lisbeth David-Andersen, NRK
2017 – Fredrik Solvang.
2018 – Bjørn Faarlund, P4
2019 – Anders Borgen Werring
2020 – Sigrid Sollund, NRK
2021 – Anne Cathrine Straume, NRK
2022 – Olav Traaen, NRK Sporten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
http://www.riksmalsforbundet.no/sprakpriser/medieprisene/tv-prisen-og-lytterprisen/
Landhockey under Sommer-OL 1948 – Tropper menn

Landhockey under Sommer-OL 1948 – Tropper menn inneholder troppene til herrenes turnering i landhockey under Sommer-OL 1948.


== Afghanistan ==


== Argentina ==


== Østerrike ==


== Belgia ==


== Danmark ==


== Frankrike ==


== Storbritannia ==


== India ==


== Nederland ==


== Pakistan ==


== Spania ==


== Sveits ==


== USA ==


== Referanser ==
Poul Christian Holst

Poul Christian Holst (født 21. januar 1776 i Røyken, død 7. august 1863 i Christiania) var en norsk embetsmann og statsråd 1814–1848.


== Liv og virke ==
Holst var sønn av presten Christian Holst, studerte først teologi, men skiftet studium og ble cand.jur. i København i 1798. Han arbeidet først i rentekammeret i København, men vendte hjem til Norge i 1806 som slottsfogd for Akershus slott og fogd for Aker og Follo. I 1813 var han konstituert amtmann i Akershus.
Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt Notabelmøtet) den 16. februar 1814. Noen måneder samme høst var han konstituert som leder av 1. departement (finansvesenet), men uten å være medlem av statsrådet. Gjennom 1814 og i alle år fram til 1848 spilte han en sentral rolle i den unge norske staten. Holst ledet de avsluttende forhandlingene om Gjeldsoppgjøret med Danmark og fremforhandlet avtalen som løste Bodøsaken i 1821. Han var regjeringsmedlem fra 1822 til 1848; og i noen korte måneder i 1827 var han endog konstituert som Norges statsminister i Stockholm. 
Hans memoarer, Efterladte Optegnelser om sit Liv og sin Samtid, ble utgitt av den historiske forening i 1876, og regnes som et verdifullt bidrag til norsk historie. Holst var en av de fire første mottagerne av storkorset da St. Olavs Orden ble innstiftet i 1847. Han var også innehaver av Nordstjerneordenen og Borgerdådsmedaljen i gull.


=== Statsrådposter ===
Fra oktober til 18. november 1814 konstituert som sjef for Finansdepartementet uten å være medlem av statsrådet
Fra 9. juli 1822; sjef for Kirkedepartementet
Fra april 1823; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra august 1824; sjef for Marinedepartementet
Fra 28. juni 1825; også sjef for Kirkedepartementet
Fra 16. september 1825; sjef for Justisdepartementet
Fra september 1826; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra september 1827; sjef for Justisdepartementet
Fra august 1832; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra august 1833; sjef for Justisdepartementet
Fra juni 1836; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra juni 1837; sjef for Kirkedepartementet
Fra august 1837 til 21. januar 1838; også sjef for Justisdepartementet
Fra september 1839; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra 10. oktober 1840; sjef for Kirkedepartementet
Fra september 1843; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
Fra september 1844; sjef for Kirkedepartementet
Avskjed fra statsrådet 19. april 1848
Fra oktober 1852 til 12. april 1853; konstituert som sjef for Revisjonsdepartementet


== Verk ==
Poul Christian Holst, Efterladte Optegnelser om sit Liv og sin Samtid, side 121-131, Christiania, 1876 (Ebok fra bokhylla.no)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Poul Christian Holst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Poul Christian Holst hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) regjeringen.no: biografi
(no) Poul Christian Holst fra Norsk biografisk leksikon
Michael Larrabee

Michael Denny «Mike» Larrabee (født 2. desember 1933 i San Buenaventura, California, død 22. april 2003 i Santa Maria, California) var en amerikansk friidrettsutøver.
Larrabee viste tidlig et talent som løper, og fikk i 1952 et stipend for å studere ved University of Southern California. De første årene ble den sportslige karrieren forpurret av flere mindre skader. Først etter en endring i treningsprogrammet, da han var 30 år, nådde han verdenseliten. I 1964 vant han først AAU-mesterskapet på 400 meter, og tangerte senere den gjeldende verdensrekorden på 44,9.
Under OL 1964 i Tokyo lå han lenge på femteplass i finalen på 400 meter, men takket være en sterk suttspurt passerte han samtlige konkurrenter og vant gull på tiden 45,1. Sølvmedaljen gikk til Wendell Mottley fra Trinidad og Tobago og bronsemedaljen til polske Andrzej Badeński. Larrabee var også med på å vinne gull på 4 x 400 m stafett sammen med lagkameratene Ollan Cassell, Ulis Williams og Henry Carr. Laget satte verdensrekord i finalen med tiden 3.00,7.


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, 400 meter   USA
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, 4 x 400 m stafett  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Michael Larrabee – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Michael Larrabee – Olympics.com 
(en) Michael Larrabee – Olympic.org 
(en) Michael Larrabee – Olympedia 
(en) Michael Larrabee – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Michael Larrabee – World Athletics 
(en) Michael Larrabee – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Michael Larrabee – Track and Field Statistics
Jonny Finstad

Jonny Finstad (født 19. mai 1966) er en norsk politiker (H) som var ordfører i Vestvågøy kommune fra 2007 til 2015. Ved stortingsvalget i 2017 var han Nordland Høyres andrekandidat og ble valgt inn på Stortinget. I perioden 2017–2021 var han medlem av Stortingets transport- og kommunikasjonskomité. Han tok ikke gjenvalg til Stortinget ved stortingsvalget i 2021.Finstad er også styreleder i Leknes Fotballklubb.
Jonny Finstad er faglært glassmester. Han har drevet egen næringsvirksomhet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jonny Finstad hos Stortinget 
(no) Jonny Finstad hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Vestvågøy Høyre Arkivert 18. november 2007 hos Wayback Machine.
Lee Evans (friidrettsutøver)

Lee Edward Evans (født 25. februar 1947 i Madera i Madera County i California, død 19. mai 2021) var en amerikansk friidrettsutøver.
Evans var ubeseiret i løpet av tiden på high school, og vant i 1966 sitt første AAU-mesterskap på 440 yards. Han gjentok seieren året etter, og i 1968 vant han både AAU- og NCAA-tittelen på 400 meter. Den første verdensrekorden satte han i 1966 i Los Angeles, som medlem av USAs stafettlag på 4 × 400 m stafett med tiden 2.59,6.
Under OL 1968 i Mexico by satte han ny verdensrekord på 400 meter i kvalifiseringsheatet med tiden 44,0. I finalen forbedret han rekorden til 43,86 og vant gullmedaljen foran landsmennene Larry James og Ron Freeman. Få dager senere vant han gull på 4 × 400 m stafett, igjen på ny verdensrekord, denne gangen var tiden 2.56,1. Han løp sammen med Vincent Matthews, Ron Freeman og Larry James. Begge verdensrekordene fra OL 1968 stod i 20 år.I 1969 og 1972 vant han AAU-mesterskapene på 400 meter. Evans deltok også under OL 1972 i München, etter at han kvalifiserte seg som fjerde og siste løper til stafettlaget. Men siden Vincent Matthews og Wayne Collet var blitt utestengt fra lekene på grunn av deres opptreden under seiersseremonien etter 400 meter-løpet, og John Smith var ute med skade, hadde ikke USA nok løpere til å stille lag. Dermed ble det ingen ny olympisk deltakelse for Lee Evans.
Han vant gull på 400 meter under Panamerikanske leker i 1967 i Winnipeg i Canada.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Lee Evans – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Lee Evans – Olympics.com 
(en) Lee Evans – Olympic.org 
(en) Lee Evans – Olympedia 
(en) Lee Evans – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lee Evans – World Athletics 
(en) Lee Evans – National Track & Field Hall of Fame
Julsrudbrua

Julsrudbrua er ei stålplatebærerbru på E6 i Eidsvoll kommune i Akershus. Brua krysser Julsrudåa øst for gården Julsrud. Brua er 314,5 meter lang og har største spenn 68,5 meter. Sammen med nye E6 mellom Bogsrud og Ørbekk ble Julsrudbrua åpnet i 1993. 
Utviding fra to til firefelts vei av E6 på strekningen Dal-Minnesund startet høsten 2009 og var ferdig i 2011. I den forbindelse har også Julsrudbrua utvidet til fire felt. Vanligvis ville en slik utvidelse blitt gjort ved å bygge en ny bro ved siden av den gamle, men i dette tilfellet har den gamle broen som har tre felt utvidet med ett nytt felt.


== Se også ==
Liste over broer i Norge
Liste over broer i Norge etter lengde


== Referanser ==
Albrigt Sangolt

Albrigt Sangolt (født 19. mars 1949, død 30. september 2010) var ordfører i Sund kommune i Hordaland. Han representerte Høyre og ble valgt til ordfører i 1995, en posisjon han hadde frem til sin død.Han var kjent for sin bruk av hatt og en ukentlig kontordag på «kaféen». Her kunne  sundsokningene treffe sin ordfører i uformelle omgivelser for å diskutere politikk eller legge frem sine problemer over en kaffekopp. Han var en meget populær ordfører, og ved kommunevalget i 2007 økte Høyre oppslutningen med 6 % i forhold til valget i 2003.  Albrigt Sangolt var inne i sin fjerde periode som ordfører i Sund da han døde.  
Før han ble ordfører, var han ansatt i politiet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om valget i Sund hos NRK
Ericka Engelstad

Ericka Maria Thrash Engelstad (født 24. februar 1947 i USA, død 17. juli 2018) var en norsk arkeolog. Hun var professor ved Institutt for arkeologi og sosialantropologi, nå institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø.Engelstad hadde doktorgrad (ph.d.) i antropologi fra University of Wisconsin-Madison i USA fra 1980. Hun var ansatt ved Universitetet i Tromsø fra 1981, først ved Tromsø museum, og fra 1991 ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Hun hadde gjesteprofessorat ved universitetene i Cambridge, Berkeley og Uppsala. I 2006 blei hun utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet og i 2012 til æresdoktor ved Göteborgs universitet.Hennes primære forskningsfelt var steinalderens arkeologi, blant annet med vekt på bergkunst. Hun var videre mye opptatt av arkeologien som samfunnsvitenskap, og da særlig kjønnsperspektivet.
Engelstad deltok i utgravninger og forskningsprosjekter i Finnmark (Alta-Kautokeinovassdraget, Iversfjord), Tysfjord, Karelen og Sør-Afrika.
Engelstad var redaktør for Norwegian Archaeological Review i perioden 1991-1996 og av KAN - Kvinner i Arkeologi i Norge 1992-95. Hun var styremedlem i Instituttet for sammenlignende kulturforskning.
I 2005 redigerte hun (sammen med Siri Gerrard) artikkelsamlinga Challenging situatedness. Gender, culture and the production of knowledge (Eburon).


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Ericka Engelstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Ericka Engelstad i BIBSYS


== Referanser ==
Timothy F. Geithner

Timothy Franz Geithner (født 18. august 1961 på Manhattan i New York City i USA) er en amerikansk politiker som i perioden januar 2009 til januar 2013 var USAs finansminister i Barack Obamas regjering. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Timothy Geithner var sønn av Peter Franz Geithner og Deborah Moore. Den tysk-amerikanske faren var direktør for Ford Foundations Asia-program i New York i 1990-årene, etter å ha arbeidet for United States Agency for International Development i Zambia og Zimbabwe. Tidlig på 1980-tallet hadde Geithners far hatt tilsynet med Ford Foundations mikrofinansprogrammer i Indonesia som var blitt utviklet av Ann Dunham Soetoro, Barack Obamas mor, og de møttes i det minste én gang i Jakarta. Geithners farfar, Paul Herman Geithner (1902–1972), immigrerte med sine foreldre til USA i 1908 fra Zeulenroda i Tyskland.Geithners mors forfedre nedstammet fra Mayflower-innvandrere og tilhørte en familie fra New England. Hennes far, Charles Frederick Moore jr., var visepresident for public relations for Ford Motor Company fra 1952 til 1964, og var rådgiver for president Dwight D. Eisenhower, og for Nelson Rockefeller og George W. Romney da de forsøkte å vinne presidentvalg. Hans onkel, Jonathan Moore, arbeidet  i forsvars-, justis- og utenriksdepartementene, og ved De forente nasjoner.Geithner har bachelorgrad fra Dartmouth College i statsvitenskap og asiakunnskap. Han tok mastergraden i samfunnsøkonomi og asiakunnskap ved Paul H. Nitze School of Advanced International Studies i 1985. Han har studert japansk og kinesisk og har bodd i Øst-Afrika, India, Thailand, Kina og Japan.


=== Karriere ===
Etter endt utdannelse jobbet han i tre år for Kissinger Associates før han gikk over i det amerikanske finansdepartementet i 1988.
I 1999 fikk Geithner stillingen som undersekretær for internasjonale saker i Finansdepartementet. Han tjenestegjorde da under finansministrene Robert Rubin og Lawrence Summers.
Geithner gikk i 2001 over til Council on Foreign Relations. Han arbeidet så i Det internasjonale pengefondet før han fikk sin stilling i Federal Reserve i 2003. Han var tidligere president i Federal Reserve Bank of New York og, som en del av dette vervet, også viseformann i Federal Open Market Committee.


=== Finansminister ===
Den 21. november 2008 ble det meldt at Barack Obama hadde utnevnt ham til finansminister i regjeringen sin, og ble godkjent av Senatet 26. januar 2009 med 60 mot 34 stemmer.
Geithner ble portrettert av Billy Crudup i HBO-filmen Too Big to Fail fra 2011. Høsten 2013 ble det klart at Geithner ville ble ansatt som president i private equity-fondet Warburg Pincus.I april 2016 var Geithner en av flere tidligere amerikanske ministre som oppfordret Storbritannia til å forbli medlem av den europeiske union under Folkeavstemningen om Storbritannias EU-medlemskap 2016[1]


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi hos Federal Reserve Bank of New York
Omtale i New York Times
MSNBCs «Who's Who» om Federal Open Market Committee
Om godkjennelsen og skatteforholdene, Aftenposten 27. januar 2009
Mordene i Rue Morgue

Mordene i Rue Morgue er regnet som verdens første kriminalhistorie. Hovedpersonene i denne fortellingen er den arrogante og selvgode filosofen C. Auguste Dupin og hans navnløse følgesvenn som er fortelleren av denne historien. Den er i dag er betraktet som verdens første kriminalhistorie, selv om den kom et år etter Mauritz Hansens Mordet på maskinbygger Roolfsen. Men denne historien er helt sikkert det første «låste-rom-mysteriet» i verdenslitteraturen.


== Handling ==
Historien starter med at et forvirrende dobbeltmord hvor Madame L'Espanaye og hennes datter er brutalt blitt myrdet i Rue Morgue, en gate i Paris. C. Auguste Dupin leser om mordet i avisene, som skriver at morens hals ble så brutalt skåret over at hennes hode så vidt henger på. Datteren har, etter å ha blitt kvalt, blitt stappet inn i skorsteinen på brutalt vis. Mordet forekom i et sannsynligvis utilgjengelig og hermetisk lukket rom som er låst fra innsiden. Vitner som hørte mordet gir meget forskjellige forklaringer om hva slags språk den ene morderen snakket. Den ene av dem pratet fransk, det er noe alle vitnene er enige om. Men de blir ikke enige om hva slags språk den andre snakket, alle vitnene mener at de har hørt forskjellige, men meget utydelig språk.
Politiet klarer ikke å løse denne saken, så de søker hjelp fra publikum. Dette ser Dupin som sin sjanse til å vise hvor genial han er, noe han også klarer ved å løse mysteriet og finne ut hvem som har begått dobbeltmordet.
Det viser seg at det er en orangutang som står bak de grufulle mordene. Den har rømt fra eierens (en sjømann) leilighet. Sjømannen er vitne til ugjerningen, men av frykt for hvilke konsekvenser det kan få for ham selv, unnlater han å si noe om det, inntil han blir konfrontert av Dupin.
Coroner (band)

Coroner er et sveitsisk thrash metal band, stiftet i Zürich i 1985. Medlemmene hadde bakgrunn som roadier for Celtic Frost.
Bandet ble oppløst i 1996, men det er annonsert et reunion-show på franske Hellfest i juni 2011.


== Medlemmer ==


=== Medlemmer i dag ===
Ron Broder (som Ron Royce) – vokalist, bassist (1985–1996, 2010–i dag)
Tommy Vetterli (som Tommy T. Baron) – gitarist (eks-Kreator, Clockwork (1985–1996, 2010–i dag)
Marky Edelmann (som Marquis Marky) – trommeslager (Apollyon Sun) (1983–1996, 2010–i dag)


=== Tidligere medlemmer ===
Pete Attinger – vokalist (1983–1984)
Oliver Amberg – gitarist (eks-Celtic Frost (1983–1985)
Tommy Ritter – gitarist (1983–1984)
Phil Puzctai – bassist (1983–1984)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Coroner på Apple Music 
(en) Coroner på Discogs 
(en) Coroner på MusicBrainz 
(en) Coroner på Encyclopaedia Metallum 
(en) Coroner på Spotify 
(en) Coroner på Songkick 
(en) Coroner på Last.fm 
(en) Coroner på AllMusic 
Coroner på Twitter 
Coroner på Facebook 
Coroner på Myspace 
Coroner på Encyclopaedia Metallum
Coroner på MySpace
Uoffisiell side
Lee Evans

Lee Evans er navnet til flere personer:

Lee Evans (amerikansk fotball), amerikansk fotballspiller
Lee Evans (friidrettsutøver), amerikansk OL-vinner
Lee Evans (komiker), britisk komiker
Lee G. R. Evans, ornitolog
Lee Latchford-Evans, musiker