jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Epiprocta

Epiprocta er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata). De er i nyere systematikk regnet som en søstergruppe til vannymfer. Epiprocta regnes blant de mest primitive delgruppene blant insektene.  
Epiprocta er de «større» øyenstikkerne, vanligvis en god del større enn vannymfer.  De er langt større enn de aller fleste andre insekter.  Kroppen er mellom 50 og 100 millimeter hos de fleste artene. Størrelsen varierer mellom de ulike artene. 
Epiprocta har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). 
Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
De er utbredt i hele verden unntatt i Antarktis og Arktis.  De fleste arter finnes i varmere strøk. 


== Systematisk inndeling ==
Nyere forskning viser at de «moderne» artene (Anisoptera) er en søstergruppe til de «antikke» (Anisozygoptera) og at begge disse er nå plassert i en ny felles delgruppe eller underorden, Epiprocta, som igjen er søstergruppe til vannymfene (Zygenoptera). Skrevet på hierarkisk skrivemåte blir slektskapet mellom delgruppene slik: (Du kan lese mer om hierarkisk skrivemåte her : System (biologi) og Gruppe (biologi).)

«vannymfene» Zygoptera – Vannymfer
«alle øyenstikkere og libeller» Epiprocta
«moderne øyenstikkere» Anisoptera – Øyenstikkere og libeller
«antikke øyenstikkere» Anisozygoptera
[ukjent navn] – fossile, utdødde arter
Epiophlebioptera – de to nålevende artene


== Referanser ==


== Kilder ==
Lohmann, H. 1996. Das phylogenetische System der Anisoptera (Odonata). Deutsche Entomologische Zeitschrift 106(9): side 209-266.


== Eksterne lenker ==
(en) Epiprocta hos NCBI 
(en) Kategori:Epiprocta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epiprocta – detaljert informasjon på Wikispecies 
www.nhm.uio.no/norodo/  – Et norskspråklig nettsted om norske øyenstikkere.
Rehn, A. C. 2003. Phylogenetic analysis of higher-level relationships of Odonata. Systematic Entomology 28(2), side 181-240.
North Yorkshire Police

North Yorkshire Police er en regional britisk politistyrke med ansvar for grevskapet North Yorkshire, inkludert den enhetlige myndigheten York. Grevskapet er Englands største etter areal.
Styrken ble opprettet 1. april 1974. Den overtok ansvarsområdet til York and North East Yorkshire Police, samt deler av området til West Yorkshire Constabulary. 
Kontrollorganet for styrken er North Yorkshire Police Authority, som har ni medlemmer hentet fra grevskapsrådet og Yorks byråd, tre fredsdommere og fem uavhengige medlemmer. 
I mars 2006 ble det foreslått at den skulle slås sammen med West Yorkshire Police, South Yorkshire Police og Humberside Police. Planene om slike sammenslåinger ble stoppet av innenriksminister John Reid i juni samme år.
Eat Me, Drink Me

Eat Me, Drink Me er det sjette studioalbumet til det amerikanske bandet Marilyn Manson. Det ble spilt inn i et hjemmestudio i Hollywood, California høsten 2006 og våren 2007, og ble utgitt på plateselskapet Interscope den 5. juni 2007. Mottakelsen av platen var blandet, både i pressen og på hitlistene.
Albumet er et samarbeidsprosjekt mellom Marilyn Manson og det tidligere bandmedlemmet Tim Skold. Det er mikset av lydteknikeren Sean Beavan, som i tillegg til tidligere utgivelser av Marilyn Manson har jobbet med blant andre Nine Inch Nails og Slayer.


== Sporliste ==
«If I Was Your Vampire» – 5:56
«Putting Holes in Happiness» – 4:31
«The Red Carpet Grave» – 4:05
«They Said That Hell's Not Hot» – 4:17
«Just a Car Crash Away» – 4:55
«Heart-Shaped Glasses (When the Heart Guides the Hand)» – 5:05
«Evidence» – 5:19
«Are You the Rabbit?» – 4:14
«Mutilation Is the Most Sincere Form of Flattery» – 3:52
«You and Me and the Devil Makes 3» – 4:24
«Eat Me, Drink Me» – 5:40


=== Bonusspor ===
«Heart-Shaped Glasses (When the Heart Guides the Hand)» (Inhuman Remix) – (Internasjonal utgivelse) – 4:07
«Heart-Shaped Glasses (When the Heart Guides the Hand)» (Space Cowboy Remix) – (Storbritannia, Australia og New Zealand) – 5:24
«Putting Holes in Happiness» (akustisk versjon) – (Japan) – 4:10


== Kilder ==

(en) Eat Me, Drink Me på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Eat Me, Drink Me på Discogs 
(en) Eat Me, Drink Me på MusicBrainz 
(en) Eat Me, Drink Me på Spotify 
(en) Eat Me, Drink Me på AllMusic
Brukskunst

Brukskunst handler om utformingen av de gjenstander og redskaper i daglig bruk. Ordet ble første gang brukt av Harry Fett i Kunst og kultur i 1912, tilsvarende applied art på engelsk og Angewandte Kunst på tysk.


== Utforming og teknikk ==
Bruksgjenstander var fra gammelt av formgitt for å falle godt i hånden og gjøre det de var ment for, mest mulig effektivt over lengst mulig tid, enten det dreide seg om verktøy eller husholdningsredskaper. Noen redskaper ble det lagt mer arbeid i, slik at de første bevisste brukskunstgjenstandene i Norge kan ha vært tollekniver.
Krukker, mugger og glass var ofte masseprodusert importvare, mens det bedrestilte borgerskap kostet på seg finstell i en grad som ga støtet til norske industritiltak som glassverk og porselensfabrikker. En del av produksjonen både i Norge og andre land regnes fortsatt for kunst, der bruksegenskapene iblant tillegges mindre vekt enn estetikken. 
I noen tilfeller kan en se, og ergonomisk påvise, at der ikke alltid er konflikt mellom form og funksjon. Den optimale formen kan da fremstå som den estetisk mest tiltalende.


== Historikk ==
Fra 1900-tallet og fram mot vår tid, har design (produktutforming) fått større og større betydning.
Blant andre keramikeren Yngvild Fagerheim gikk på 1950- og 60-tallet over til begrepet «kunsthåndverk», så faggruppen Norske Brukskunstnere (NB) endret sitt navn til Norske kunsthåndverkere i 1974 da Kulturmeldingen kom, det var en del av Kunstneraksjonen 1974. Gruppen meldte seg ut av landsforeningen i 1978, og like etter fulgte også interiørarkitektene.
De som fremdeles ville tilhøre landsforeningen, kalte seg i 1978 Foreningen Brukskunst; deriblant Porsgrund Porselænsfabrikk og Hadeland Glassverk, men også Grete Prytz Kittelsen som var president 1975-78. Disse skiftet navn til Norske Brukskunstnere i 1997.
Landsforeningen omdøpte seg i 1986 til Landsforbundet Norsk Form. Dette ble nedlagt i 1993, og Norsk Form overtok.


== Referanser ==
Ultrasonisk flow

Ultrasonisk flow er en metode for å måle hastigheten til en væske eller en gass gjennom et rør eller slange, ved hjelp av akustiske sensorer. Metoden har fordeler av at vedlikeholdet blir billig, fordi det ikke finnes bevegelige deler. 
Målingen kan skje etter to prinsipper:

GangtidsprinsippetGangtidsprinsippet baserer seg på det faktum at en lydpuls forplanter seg raskere medstrøms enn motstrøms. Forskjellen mellom tiden pulsen trenger med og mot prosesstrømmen benyttes til å bestemme strømningshastigheten. Derav navnet gangtidsprinsippet. 
Lydhastigheten i gassen kan også benyttes til å beregne densiteten.

DopplerprinsippetDopplermåleren baserer seg på frekvensendringen som oppstår når en lydpuls blir reflektert fra en partikkel som er i bevegelse fra eller mot lydkilden. Dette måleprinsippet er best på væsker med forurensning i form av partikler, oppløst gass etc. Ettersom lydrefleksjonen kan komme fra partikler som befinner seg vilkårlig over rørtverrsnittet kan nøyaktigheten være meget avhengig av strømningsprofiler og væskens beskaffenhet.
Gramo

Gramo er et norsk vederlagsbyrå for musikere, artister og plateselskaper. Foreningen ble stiftet 7. juni 1989 av FONO, IFPI Norge, Norsk Musikerforbund, Norsk Tonekunstnersamfund, Norsk Skuespillerforbund og Skuespillerforeningen av 1978 som følge av innføring av § 45b i åndsverkloven. På vegne av utøvende kunstnere og produsenter forvalter Gramo deres rett til vederlag når innspilt musikk blir kringkastet eller offentlig fremført på annen måte. Gramo oppkrever vederlag fra radiostasjoner, kafeer, hoteller, butikker og andre som anvender innspilt musikk i offentlig fremføring. Pengene blir fordelt til samtlige som har medvirket på innspillingene.
Gramo er godkjent av Kulturdepartementet som organisasjon for oppkreving og fordeling av vederlag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Austmarka

Austmarka kan vise til:

Austmarka (Kongsvinger), sogn i Kongsvinger.
Austmarka (Radøy), tettsted i Alver kommune.
Heksanol

Heksanol er en alkohol. Har den kjemiske formelen C6H13OH. Kan referere til en av følgende isomere organisk stoff:

1-heksanol (n-heksanol)
2-heksanol
3-heksanol


== Se også ==
Sykloheksanol
Wallen (sanger)

Wallen, virkelig navn Nawell Azzouz (født 23. januar 1978 i Saint-Denis i Frankrike), er en fransk RnB sanger. Hun har snudd bokstavene i sitt fornavn for å lage sitt kunstnernavn. Hennes foreldre var fra Marokko. Som barn lærte hun å spille fiolin og utviklet en sterk trang til å synge. Hun lyttet til funk, hiphop og RnB da hun vokste opp. Hun bestemte seg for å bli en sanger etter å ha sett  Lauryn Hill i filmen Sister Act 2. Hennes første hit kom med Celle Qui Dit Non med rapperen Shurik'n. I 2004 ga hun ut sitt siste album Avoir La Vie Devant Soi som har singlene Bouge Cette Vie, L'Olivier og Donna. Hun sang også med Usher på den franske versjonen av U Got It Bad. Hun er gift med den franske rapperen Abd al Malik (rapper) og har et barn. 


== Diskografi ==
À Force De Vivre (2001)
Avoir La Vie Devant Soi (2004)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Wallen på Discogs 
(en) Wallen på MusicBrainz 
(en) Wallen på Spotify 
(en) Wallen på Genius — sangtekster 
Wallen på Facebook 
Wallen på YouTube 
Wallens hjemmeside
Jon Petter Etnestad

Jon Petter Helgesen-Etnestad (født 13. mars 1981 i Tønsberg) er en norsk tidligere rapper og produsent i bandet Evig Poesi.Han har arbeidet frilans innenfor kulturrelaterte områder, fra ungdomsarbeid og workshops til oversetting, lydproduksjon og performance. Han er deltager og dommer i rapbattleligaen SkeezTV Battles. De siste årene har han arbeidet som lærer.


== Diskografi ==
2012: Ingenting er Gratis (CD/MP3/Gratis)
2011: Evig Poesi, Definite og Conurbia: Verdens Ende (CD/MP3/Gratis)
2006: I Krig og Kjærlighet (CD)
2003: Drekka Melk EP (CD/VINYL)
2001: Åndelig Føde EP (CD/VINYL)
2000: Petter Smart – Dreamland EP (CD)


== Referanser ==
Jonathan Espolin Johnson

Jonathan Espolin-Johnson, født 1972, er en norsk skuespiller som er best kjent fra filmene "Varg Veum- I Mørket Er Alle Ulver Grå (Cinemiso), Deadwater, tv-seriene Third Watch (NBC), Det tredje øyet (Rubicon, TV 2), Hjem, Øyevitne og Kampen for tilværelsen (NRK). Espolin-Johnson medvirket også i teateroppsetningen av La den rette komme inn på Rogaland Teater og Bestevenner.
I 1996 flyttet Espolin-Johnson til New York for å ta skuespillerutdannelse, først på Lee Strasberg Theater Institute, deretter to år på Atlantic Theater Acting School. Fra 1999 til 2005 studerte han ved The Cherry Lane Theater i West Village i New York. Deretter flyttet han til Hollywood i Los Angeles, hvor han studerte ved The Beverly Hills Playhouse. Frem til 2007 studerte Johnson ved The Elephant Theater.
Johnson har spilt i fem spillefilmer, hatt gjesteroller i de amerikanske TV-seriene Sex og Singelliv og Den tredje vakten, spilt i over 20 kortfilmer samt femten teaterproduksjoner. I filmen Deadwater fra 2007 spilte Espolin Johnson løytnantskommandør Alberts.
Johnson er nå bosatt i Oslo og har medvirket i både tv og reklamer. Han fikk sin norske spillefilmdebut i 2008 i kinofilmen Sammen med Fridtjov Såheim. Han spiller også i kinofilmen Bestevenner fra 2009.
Johnson er barnebarn av programlederen i barne-TV «Onkel Lauritz».


== Roller ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jonathan Espolin Johnson på Internet Movie Database 
Jonathan Espolin Johnson hos Filmfront
Vytegra (by)

Denne artikkelen er om byen. For elva se Vytegra (elv).Vytegra (russisk: Вытегра) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger langs elva Vytegra på Volga-Østersjøkanalen, 320 km nordvest for Vologda.
Vytegra har vært kjent siden 1710 som landsbyen Vjangi (russisk: Вянги) ved samløpet til elvene Vytegra og Vjangi. I 1773 ble bosetningen omgjort til byen Vytegra.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vytegra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kadnikov

Kadnikov (russisk: Ка́дников) er en by i Vologda oblast i Russland.  Den ligger ved bredden av elva Sodima, 43 km sørøst for Vologda. 
Byen sporer sin historie tilbake til 1492, da en patruljestasjon ble etablert for å beskytte handelsruten nordover fra Moskva. Landsbyen Kadnikovskaja (russisk: Кадниковская) ble gradvis den største bosetningen i distriktet og ble innvilget bystatus i 1780. På 1900-tallet har Kadnikovs befolkning minket mens den nærliggende byen Sokol (12 km mot nordvest) har økt i størrelse.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kadnikov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ghida Fakhry

Ghida Fakhry (født 1970 i Beirut) er en  journalist. Siden april 2006 har hun vært nyhetsanker i Washington, D.C. for Al Jazeera English.
Tidligere har hun vært redaksjonssjef i New York for den Londonbaserte arabiskspråklige avisen Asharq Al Awsat. Fra 2002 til 2004 var hun nyhetsanker for Lebanese Broadcasting Corporation og Al Hayats nyhetssendinger fra London. Hun var redaksjonssjef i New York for Al Jazeera (den opprinnelige, arabiskspråklige kanalen) fra 2000 til 2001, og før det New York-korrespondent for Abu Dhabi TV.
Fakhry er utdannet MA i nær- og midtøstenstudier fra School of Oriental and African Studies ved University of London  Hun snakker engelsk, arabisk, fransk og spansk.


== Referanser ==
Ingfrid Breie Nyhus

Ingfrid Breie Nyhus (født 26. september 1978 i Oslo) er en norsk pianist. Hun er utøver innen musikkstiler som klassisk musikk, samtidsmusikk og folkemusikk. Hun har studert klaver ved Norges musikkhøgskole, Sibelius-akademiet i Helsingfors og Hochschule für Musik und Theater Hannover. I 2005 var hun den første til å motta Den norske solistpris da den ble delt ut for første gang under Festspillene i Bergen.Breie Nyhus er datter av folkemusikeren Sven Nyhus og søster av felespiller Åshild Breie Nyhus. Sammen ga de tre ut albumet Tre Nyhus på plateselskapet Heilo i 2005. Sammen med søsteren har hun gitt ut albumene Edvard Grieg: Slåtter Opus 72 i 2007 med verker av Edvard Grieg framført med piano og hardingfele og Halvorsen - Kvandal - Nyhus i 2016. Begge albumene ble nominert til Spellemannprisen 2007 og 2016 i klassen klassisk.Hun har gitt ut soloalbumene Abstraction in Folk Art med verker av Asbjørn Schaathun, Lasse Thoresen og Øyvind Torvund, og Stille-stykkje med verker av Olav Kielland og Erik Dæhlin. I 2015 ga hun ut Slåttepiano, med egne versjoner av slåttemusikk for klaver. Albumet ble nominert til Folkelarmprisen 2016 i åpen klasse. I 2021 kom oppfølgeren Slåttepiano II som ble nominert til Spellemannprisen 2021 i klassen TONOs komponistpris og Folkelarmprisen 2022 i åpen klasse.


== Diskografi ==
Tre Nyhus (2005) - med Sven Nyhus og Åshild Breie Nyhus
Edvard Grieg: Slåtter Opus 72 (2007) - med Åshild Breie Nyhus
Abstraction in Folk Art (2015)
Stille-stykkje (2015)
Slåttepiano (2015)
Halvorsen - Kvandal - Nyhus (2016) - med Åshild Breie Nyhus
Slåttepiano II (2021)
Kløsterkoraler (2021) - EP
Demanten (2022) - med Live Maria Roggen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Ingfrid Breie Nyhus på Discogs 
(en) Ingfrid Breie Nyhus på MusicBrainz 
(en) Ingfrid Breie Nyhus på AllMusic
Sørbråten (Oslo)

Sørbråten er et registrert tettsted i Oslo hvor bosetting har funnet sted fra middelalderen. Stedet ligger nordøst for Maridalsvannet, og består hovedsakelig av eneboliger. Området betjenes av jernbanestasjonene Movatn og Snippen, begge på Gjøvikbanen.
Kharovsk

Kharovsk (russisk: Ха́ровск) er en by i Vologda oblast i Russland, Den ligger ved elva Kubena rundt 90 km nord for Vologda.
Bosetningen ble grunnlagt i 1903 da en jernbane nordover fra Vologda ble bygget. Bystatus ble innvilget i 1954.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kharovsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pin Ups

Pin Ups er et coveralbum av den britisk musikeren David Bowie. Albumet ble utgitt i 1973 og består av sanger skrevet av andre musikere. Dette var siste album med de musikerne som gjorde albumet The Spiders from Mars, som var bandet hans i Ziggy Stardust-perioden, men Mick Woodmansey var byttet ut med Aynsley Dunbar.
Kvinnen som er avbildet sammen med Bowie på plateomslaget, er Twiggy, en ikonisk fotomodell på 1960-tallet.


== Sporliste ==
«Rosalyn» (Jimmy Duncan, Bill Farley / Pretty Things) – 2:27
«Here Comes the Night» (Bert Berns / Them) – 3:09
«I Wish You Would» (Billy Arnold) – 2:40
«See Emily Play» (Syd Barrett / Pink Floyd) – 4:03
«Everything's Alright» (Nickey Crouch, John Konrad, Simon Stavely, Stuart James, Keith Karlson / Mojos) – 2:26
«I Can't Explain» (Pete Townshend / The Who) – 2:07
«Friday on My Mind» (George Young, Harry Vanda / The Easybeats) – 3:18
«Sorrow» (Bob Feldman, Jerry Goldstein, Richard Gottehrer) – 2:48
«Don't Bring Me Down» (Johnnie Dee) – 2:01
«Shapes of Things» (Paul Samwell-Smith, Jim McCarty, Keith Relf / The Yardbirds) – 2:47
«Anyway, Anyhow, Anywhere» (Townshend, Roger Daltrey / The Who) – 3:04
«Where Have All the Good Times Gone» (Ray Davies / The Kinks) – 2:35


== Plasseringer ==
Album

Single


== Andre utgivelser ==
Pin Ups ble gitt ut på CD i 1990 av Rykodisc, med to bonusspor. Senere ble den utgitt av Virgin Records i 1999 med nymastret digitallyd, men uten bonustracks.
Bonusspor
«Growin' Up» (Bruce Springsteen) Innspilt under Pin Ups-sesjonene, men var ikke med på den endelige utgivelsen. – 3:26
«Amsterdam» (Jacques Brel, Mort Shuman) B-side til singelen «Sorrow» – 3:19


== Musikere ==
David Bowie – vokal, gitar og saksofon
Mick Ronson – gitar, piano og vokal
Trevor Bolder – bass
Aynsley Dunbar – trommer
Mike Garson – piano
Ken Fordham – saksofon
G.A. MacCormack – korist


== Eksterne lenker ==
(en) Pin Ups på Discogs 
(en) Pin Ups på MusicBrainz 
(en) Pin Ups på Spotify 
(en) Pin Ups på Spotify 
(en) Pin Ups på AllMusic
Connemaraponni

Connemaraponnien er en gammel, irsk ponnirase. Den er hardfør og stabil, og egner seg like godt som turponni i fjellet, som sprangponni. Rasen er med andre ord svært allsidig, og det er få hestesporter du ikke finner en connemara.


== Historikk ==
Connemaraen er omtalt i Irland allerede for 1000 år siden. Da ble den brukt som arbeidshest, og var bondens trofaste arbeidskamerat i århundrer. Gjennom tidene er det også blitt innblandet andre raser, som engelsk fullblod og araber. Hestene som levde fritt på den karrige vestkysten, fikk også innblanding av andre, tyngre heste- og ponniraser. I 1923 ble The Connemara Pony Breeder's Society stiftet, og avlen ble da satt mer i system. Stamboken ble imidlertid ikke lukket for andre raser før i 1964. Den første connemara- ponnien kom til Norge i begynnelsen av 1970-tallet.


== Rasebeskrivelse ==
Connemaraen skal være harmonisk bygget, med god dybde og lengde. Hodet skal være uttrykksfullt, og pannen bred. Skuldrene skal være lange og skrå. Beina skal være sterke og tørre, med brede ledd. Bevegelsene skal være frie, lette og veivinnende..


== Bruksområde ==
Connemaraen er en allsidig ponni som hevder seg godt i mange av ridesportens grener, også kjøring. Sprangridning er allikevel den ridegrenen connemaraen utmerker seg i. Mange eliteponnier i sprangsporten er renrasede connemaraponnier, eller connemarablandinger. 
Rasen skal være hardfør, nøysom, sterk og intelligent med et meget vennlig gemytt, noe som også gjør at den egnet til distanseridning, eller rett og slett som en ridekompis på hobbybasis.


== Farge ==
Alle farger er tillatt, med unntak av flekket. Avblekbar- og konstantskimmel er de vanligste fargene. Borket, brun og sort er også vanlig.
Krasavino

Krasavino (russisk: Краса́вино) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved elva Nordre Dvina, 648 km nordøst for Vologda og 25 km nord for Velikij Ustjug, som den administrativt er underlagt.
I Krasavino ligger en av de eldste lin-behandlingsanlegg i Russland, etablert i 1848. I 1899–1914, ble et stort antall skjeletter av store reptiler fra perm-tiden funnet i utkanten av Krasavino. Bosetningen ble innvilget bystatus i 1947.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Sykloheksanol

Sykloheksanol er en sekundær alkohol, formel C6H11OH, som består av en sykloheksanring med en hydrogensubstituent erstattet av en hydroksylgruppe.
Denne alkoholen dannes ved oksidering av sykloheksan i lufta, og ofte brukes kobolt som katalysator:.
C6H12  +  1/2 O2   →   C6H11OHRefraksjonsindeks = 1.465


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Description of cyclohexanol
Ustjuzjna

Ustjuzjna (russisk: Устю́жна) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved elva Mologa, vest i Vologda oblast. Bosetningen ble grunnlagt i 1232, og fikk bystatus i 1738.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ustyuzhna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hundstrand

Hundstrand er ei bygd og en grunnkrets i Dyrøy kommune i Troms. Bygda ligger ved Dyrøysundet, omtrent midt mellom Brøstadbotn og Kastneshamn. Gjennom Hundstrand går fylkesvei 211.
Hundstrand grunnkrets strekker seg fra Sæter i nord til Rydningen i sør, og har et areal på 17,84 km². Grunnkretsen grenser i nordøst til Brøstad, i øst til Bjørkebakk og i sør og sørøst til Kastnes. Over sundet i vest ligger Dyrøya.
Grunnkretsens innbyggertall:
Pioneerplatene

Pioneerplatene er et par gullanodiserte aluminiumsplaketter som ble fastmontert på de ubemannede romsondene Pioneer 10 og Pioneer 11 som ble skutt opp i henholdsvis 1972 og 1973. Platene er påtegnet et piktogram, som skal fungere som en beskjed fra menneskeheten til eventuelt utenomjordisk liv, om sondene noen gang skulle bli oppdaget.Piktogrammet viser tegninger av en naken mann og en naken kvinne, samt flere forskjellige symboler og figurer som forklarer eventuelle utenforstående om romsondens opphav.
Platen er montert på støttestagene til sondens antenne, en plassering som forhindrer at platen vil bli sandblåst av stjernestøv i årenes løp.
Pioneerfartøyene ble de første menneskeskapte objektene til å forlate solsystemet.


== Historie ==
Originalideen om at Pioneer-fartøyene burde ha med seg en beskjed fra menneskeheten, ble første gang nevnt av Eric Burgess, en freelancekonsulent og journalist, da han besøkte Jet Propulsion Laboratory (JPL) i California under Mariner 9-ekspedisjonen. Sammen med Richard Hoagland, en omdiskutert forfatter og selvutnevnt vitenskapsmann, oppsøkte de Carl Sagan, som nylig hadde holdt et foredrag som omhandlet kommunikasjon med utenomjordiske.
Dr. Sagan var entusiastisk vedrørende tanken om å sende en beskjed sammen med Pioneer-sonden. NASA godkjente forslaget, og ga ham tre uker til å gjøre klar en beskjed. Sammen med dr. Frank Drake designet han platen, og illustrasjonene ble laget av Sagans daværende kone. Den første platen ble skutt opp sammen med Pioneer 10, 2. mars 1972, den andre fulgte med Pioneer 11, 5. april 1973.