jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Toy Matinee

Toy Matinee var et kortvarig amerikansk poprockband som eksisterte rundt 1990. Gruppa ga ut ett album med samme navn som gruppa.
Musikkprodusent og keyboardist Patrick Leonard (kjent blant annet for samarbeid med Madonna) så progrockgruppa Giraffe i en musikkonkurranse i 1988, og ble imponert. Han tok kontakt med gruppas sanger, Kevin Gilbert, og sammen med studiomusikerne Brian MacLeod (trommer), Tim Pierce (gitar) og Guy Pratt (bass) dannet de gruppa Toy Matinee. Gruppa ga ut sitt eneste album i 1990. Albumet gjorde middels suksess lokalt i California, og hadde et par mindre radiohits.
Etter plateutgivelsen mistet Patrick Leonard interessen for gruppa, og Kevin Gilbert måtte samle nye musikere for å turnere og promotere plata. I live-utgaven av Toy Matinee var blant annet Kevin Gilberts daværende kjæreste Sheryl Crow med, på keyboards, pluss Marc Bonilla på gitar. Gruppa turnerte i California og deltok på flere radioshow.
I 1994 ga Patrick Leonard og tidligere sanger og bassist i gruppa Mr. Mister, Richard Page, ut et album under navnet «Third Matinee».


== Eksterne lenker ==
(en) Toy Matinee på Discogs 
(en) Toy Matinee på MusicBrainz 
(en) Toy Matinee på Spotify 
(en) Toy Matinee på AllMusic
Tommy Marø

Tommy Marø (født 1964) er en grønlandsk politiker (S). Hans politiske karriere startet i 1997 da han ble valgt inn i kommunestyret i Qaqortoq kommune. Her har han vært både ordfører og senere varaordfører. To år senere, i 1999, ble han første gang valgt inn på Grønlands Landsting. Fra 2005 til 2009 var han Grønlands kultur-, utdannelses-, forsknings- og kirkeminister.
Gregorius Dagsson

Gregorius Dagsson (død 1161) var en norsk høvding i borgerkrigstiden.

Han var sønn av Dag Eilivsson, som grunnla Gimsøy kloster, og gjennom moren var han beslektet med Giskeætten. Søsteren Baugeid var abbedisse ved klosteret. En annen søster, Borghild, var gift med Kåre kongsbror, sammødre halvbror av kong Olav Magnusson. Gregorius var en av de fremste lendmennene i sin tid, og bodde på gården Bratsberg i Grenland. Da han hadde påkalt seg kong Sigurd Munns vrede, gikk han over til kongens bror Inge Krokrygg, og ble en av dennes sterkeste støtter i de følgende urolighetene, da Inges brødre, Sigurd og Øystein Haraldsson slo seg sammen for å berøve ham hans del av riket. Inge var sterkt funksjonshemmet, og lot høvdingene (deriblant Gregorius) rå for det meste av landsstyringen. Inges bror Øystein forsøkte å ta Gregorius til fange, men Gregorius klarte å rømme, og Øystein brente gården hans.Gregorius vendte seg først mot Sigurd og fikk ham drept i Bergen i 1155, og da Øystein ville hevne drapet, overrumplet Gregorius ham noen år senere ved Foss i Ranrike, hvor Øystein falt. Da Sigurd Munns sønn Håkon Herdebrei senere tok kongsnavn, var Gregorius en av førerne for den hæren som slo ham ved Konghelle i 1159. Men da han med få menn ville angripe Håkons bønder i nærheten av Uddevalla i januar 1161, ble han drept. Liket ble gravlagt i Gimsøy kloster.Gregorius ble i «Gerhard Schønings våpenbok» 
fra sist på 1700-tallet, påstått å ha hatt et våpenskjold, uten at dette er bekreftet i kilder fra middelalderen. Påstanden finnes ikke i Iver Hirtzholms våpenbok fra 1600-tallet. Antakelig er våpenet en forveksling med våpenet til sysselmannen i Skien, Stig Håkonsson, som er kjent fra 1335.Gregorius har en gate i Skien oppkalt etter seg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hans Cappelen: «Ikke Gregorius Dagsson», Våpenbrevet nr. 94 mars 2015, Norsk Heraldisk Forening, Oslo 2015. Artikkelen justert i Ætt og Annet nr. 96, Grenland Ættehistorielag, Skien 2015, side 37-38
Johan Marius Setsaas: «Schønings våpenbok: Til glede og bekymring», Genealogen nr. 2/2014, Oslo 2014, side 45-51
Nordisk familjebok. Uggleupplagan. Bd. 10 (1909), «Gregorius Dagssön» [1]
Snorre: Norges Kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldeldal, Oslo 1979
(no) Gregorius Dagsson i Store norske leksikon
(no) Gregorius Dagsson i Norsk biografisk leksikon
Michael Andreas Barclay de Tolly

Michael Andreas Barclay de Tolly (russisk: Михаил Богданович (Михаил Андреас) Барклай-де-Толли - Mikhail Bogdanovitsj (Mikhail Andreas) Barklaj-de-Tolli) (født 16. desemberjul./ 27. desember 1761greg. i Žeimelis i Litauen, død 13. mai 1818 i Insterburg i Preussen) var en russisk general og krigsminister under Napoleonskrigene. Barclay de Tolly gis æren for bruken av den brente jords taktikk ved å lokke Napoleon langt inn i Russland.


== Liv ==
Han var baltisk tysker og nedstammet fra en skotsk familie som hadde slått seg ned i Livland på 1600-tallet.
Barclay de Tolly trådte tidlig inn i Den keiserlige russiske hær, som på den tiden hadde et hovedsakelig tyskspråklig offiserskorps, og han deltok i krigene mot Det osmanske rike (1788–1789), Sverige og Polen (1790 og 1794). I 1798 ble han utnevnt til oberst og i 1799 ble han befordret til generalmajor.
Under Napoleonskrigene spilte Barclay de Tolly en avgjørende rolle under slaget ved Pultusk i 1806. Etter at han ble skadet i Preußisch-Eylau ble han utnevnt til generalløytnant for sin personlige tapperhet.
I 1808 kommanderte han den russiske armén i Finland under finskekrigen mot Sverige og erobret i 1809 Umeå etter en dristig marsj over den tilfrossede Bottenviken.
Han ble utnevnt til russisk krigsminister i 1810 og beholdt denne ministerposten til 1813.
I 1812 fikk han overkommandoen for alle russiske arméer som deltok i krigen mot Napoleon. Russiske nasjonalister var imidlertid skeptiske til utnevnelsen, og etter nederlaget ved Smolensk valgte han å trekke seg og inntok en mindre viktig stilling under Kutusows overkommando. Han deltok i slaget ved Borodino, men forlot så arméen.
I 1813 trådte han på nytt inn i arméen og deltok i befrielseskrigene. Etter slaget ved Bautzen ble han igjen utnevnt til russisk øverstkommanderende, og han ledet den russiske arméen under folkeslaget ved Leipzig samme år. Han var også øverstkommanderende under russernes marsj mot Frankrike i 1814.
Etter at krigshandlingene tok slutt ble Barclay de Tolly utnevnt til fyrste og trakk seg tilbake til Livland, hans kones fødeegn. Han døde i nærheten av Insterburg i Preussen den 13. mai 1818. Hans mausoleum i den nå estiske byen Jõgeveste eksisterer fremdeles. Han er også æret med en byste i det tyske nasjonalmonumentet Walhalla. Det står også en byste av ham ved en plass oppkalt etter ham i den estiske byen Tartu (Dorpat). I 1913 oppførte byen Riga en fem meter høy rytterstatue av ham, men denne gikk tapt allerede i 1915, da den ble evakuert med skip under første verdenskrig og skipet ble senket i Rigabukten. I 2002 ble statuen rekonstruert og gjenoppført på sin originale sokkel.
Ettersom hans etterslekt døde ut på sverdsiden på slutten av 1800-tallet, ble fyrstetittelen overført til hans søsters familie (Barclay de Tolly-Weymarn).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Friedrich Wilhelm von Weymarn: Barclay de Tolly und der vaterländische Krieg 1812, Franz Kluge Verlag, Reval 1914
Michael & Diana Josselson: The Commander – A Life Of Barclay de Tolly, Oxford 1980
Rein Helme: Kindralfeldmarssal Barclay de Tolly, Tallinn 2006
Astennu

Dette er en artikkel om det mytiske vesenet. For black metal-musikeren, se Astennu (musiker).Astennu (også stavet Asten, Isten, Astes, og Isdes) er i egyptisk mytologi framstilt som en bavian tilknyttet Thoth. Han var en av fire bavianer som sto rundt ildsjøen ved dommenes sted i Duat, og følgelig knyttet til Utennu.
Han opptrer i trolldom 17 i Dødeboken.
Dykkermaske

En dykkermaske er en del av dykkerutstyret, en maske som lar apparatdykkere, fridykkere og snorklere se klart under vann. Lyset blir bøyd annerledes i vann enn i luft og øyet klarer ikke å fokusere skikkelig dersom det er i direkte kontakt med vann. En dykkermaske skaper et luftrom foran øynene som gjør dem istand til å fokusere riktig.


== Konstruksjon ==
Dykkemasker har plater av herdet glass foran øynene. Disse holdes på plass av en plastramme. Rundt plastrammen er det en tetning (maskeskjørt) av silikon eller gummi som tetter mot ansiktet. På enkle og billige modeller kan platene foran øynene være av et plastmateriale og maskeskjørtet av PVC. Masken har også en maskstropp som går rundt hodet og holder den på plass.
Masker som skal brukes til dykking må også han en neselomme som gjør det mulig å tilføre luft i masken via nesen. Dette for å utligne undertrykket som oppstår i masken når trykket rundt øker.
Gunnar Stensland

Gunnar Stensland (født 11. januar 1922, død 24. november 2011) var en fotballspiller som spilte for Ålgård og Viking. Han fikk 58 kamper og scoret to mål for Viking fra 1947 til 1950. I tiden for Viking var han med i cupfinaletapet for Skeid i 1947. Senere fikk han to kamper for FC Nancy i Frankrike, forgjengeren til AS Nancy. Han var trener for Viking 1951-52. Han hadde også et engasjement i 4 uker sommeren 1951 hos Klubben Bossmo & Ytteren IL i Rana. Han trente Ålgård i 1956 og Stålkameratene i Mo i Rana sommersesongen 1965.


== Referanser ==
Daniel Kvammen

Daniel Kvammen (født 27. april 1988) er en norsk låtskriver og musiker (vokal og gitar) fra Geilo.
Daniel Kvammen debuterte som soloartist i 2015 med vise-albumet Fremad i alle retninga på Jansen Plateproduksjon. Albumet ble produsert av Even Ormestad, og blant musikerne som medvirket under innspillingen var Martin Horntveth og David Wallumrød. Kvammen ble nominert til tre priser under Spellemannprisen 2015: i kategorien årets låt for «Du fortenar ein som meg», og i kategoriene årets nykommer og årets tekstforfatter for Fremad i alle retninga. Han mottok to priser under P3 Gull 2015: årets nykommer og årets låt for «Du fortenar ein som meg».Som musiker la Kvammen kort tid etter om til hallingdialekt, og i 2016 kåret Norsk Målungdom ham til vinner av Dialektprisen for 2015 som «ein framifrå representant for dialektene frå Hallingdalen».I 2017 ga han ut andrealbumet Vektlaus hos det samme plateselskapet.. Han vant Spellemannprisen 2017 i klassen årets musikkvideo for videoen til låten «Som om himmelen revna», hvor også Lars Vaular bidrar. Videoen er regissert av Eivind Landsvik. Kvammen var en av fem nominerte til Bendiksenprisen i 2017; dette er en pris som deles ut av Kulturdepartementet.I 2020 ga han ut singelen «Falle frå jorda», og i 2021 fulgte utgivelsen av albumet Guta som gret. 
I 2022 kom han på andreplass i NRKs sangkonkurranse Maskorama, der Kvammen bar kostymet «Ulven».


== Diskografi ==
2013: «Ingen vega utenom / Alt for mykje tå alt for lite» (singel)2013: «23. Desember» (singel) – utgitt i 2013, nyinnspilt i 2015
2015: «Du fortenar ein som meg» (singel)
2015: «Fuck Deg, Helsing 90-talet» (singel)
2015: Fremad i alle retninga (album)
2015: Daniel Kvammen 1988 (EP)
2017: «Me dansar ikkje for moro skyld» (singel)
2017: «Gatelangs gjennom sorg og synd» (singel)
2017: «Som om himmelen revna» (singel) – med Lars Vaular
2017: «Ultraliv» (singel)
2017: «Så godt at det gjør vondt» (singel)
2017: «Ubestemte absolutta» (singel)
2017: Vektlaus (album)
2017: Maktlaus (album)
2018: «Om du vil ei gong til - klineversjon» (singel)
2019: «Daue fugla» (singel)
2019: «Einsam i lag» (singel)
2020: «Falle frå jorda» (singel)
2020: «Janteloven» (singel)
2020: «Me to er ein evighet» (singel) – med Gabrielle
2021: «Tid forbi ti amor» (singel)
2021: «Den tyngste turen» (singel) – med Aslag Haugen
2021: Guta som gret (album)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Kvammen på Internet Movie Database 
(no) Daniel kvammens hjemmeside
Sigurd Ravndal

Sigurd Ravndal (født 2. august 1922, død 23. april 2008) var en fotballspiller som spilte for Ålgård og Viking. Han fikk 31 kamper og scoret ni mål for Viking fra 1950 til 1951. I tillegg fikk han 11 kamper og scoret fem mål for Ålgård i Hovedserien før overgangen til Viking.
Hell–Sunnanbanen

Hell–Sunnanbanen er et gammelt navn på første del av Nordlandsbanen, strekningen mellom Hell i Stjørdal og Sunnan ved enden av Snåsavatnet i Steinkjer. 
Banen ble åpnet fram til Levanger 27. oktober 1902, til Verdal 1. november 1904 og til Sunnan 14. november 1905. Da banen gikk til Levanger ble den kalt Levangerbanen.
Fra 1905 til 1926 var Sunnan endestasjon for den senere Nordlandsbanen, på grunn av uenighet i Innherred om hvor man skulle legge videreføringen nordover. De to alternativene var Namsos og Snåsa, og til slutt ble Snåsa valgt, mens man bygde Namsosbanen som en sidelinje fra Grong.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hoås og Stene (red.): Hell-Sunnanbanen. Nordlandsbanens begynnelse. 1905–2005 (2005).
MaskeGruppen

MaskeGruppen AS er en leverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning. Selskapet ble etablert i 2014 i forbindelse med omstrukturering, og består av fire datterselskap inkludert Maske AS.  Julius Maske AS startet opp som bokbinderi i 1858 , og drev som grossist i over 150 år. I 2006 overtok selskapet konkurrenten S-gruppen, som slet med driften. Selskapet ble omorganisert og fikk sin nåværende form i 2014. 


== Datterselskap ==
Maske AS er en totalleverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning innenfor områdene kontor- og datarekvisita, tørk- og renholdsprodukter, catering, emballasje, lyskilder, skole- og helseartikler. Distribusjon skjer gjennom to sentrallagre i Oslo og Trondheim.
Datarekvisita Norge AS er en leverandør av kontor- og datautstyr til det norske bedriftsmarkedet. Sortimentet omfatter IT-utstyr, kontor- og datarekvisita, samt installasjoner og utstyr til møterom (A/V konferansesystemer).
Maske Emballasjefabrikk AS leverer emballasje i kartong, bølge og massivpapp i tillegg til ferdiggjøringstjenester.
Maske Bandagist AS leverer sykepleieartikler på blå resept, deriblant stomi, kateter, inkontinens og brystproteser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Maske Emballasje AS
Maske Bandagist AS
Datarekvisita Norge AS
Ilse Steppat

Ilse Paula Steppat (født 11. november 1917 i Barmen, død 21. desember 1969 i Vest-Berlin) var en tysk teater- og filmskuespiller.
Hun ble høsten 1933 engasjert ved byteateret i Rheydt. Senere fulgte engasjementer i Düsseldorf, Osnabrück og Oldenburg. I 1937 ble hun knyttet til Volksbühne Berlin. Hun var senere også engasjert ved Altes Theater i Leipzig.
I 1947 fikk hun en viktig filmrolle i Ehe im Schatten, om skuespilleren Joachim Gottschalks skjebne.
På 1960-tallet spilte Ilse Steppat overveiende i filmatiseringer av Edgar Wallaces verker, som har lang tradisjon i Tyskland (bl.a. Die Gruft mit dem Rätselschloss, Der unheimliche Mönch og Die blaue Hand).
Hennes eneste engelskspråklige film var James Bond-filmen On Her Majesty's Secret Service fra 1969, der hun spilte «Blofelds» sveitsiske håndlanger «Fräulein Bunt». Hun døde tre dager etter filmens première i Tyskland av hjerteinfarkt. Ilse Steppat er begravet på Waldfriedhof Dahlem i Berlin.
Hennes livsledsager var regissøren Max Nosseck.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ilse Steppat på Internet Movie Database 
(sv) Ilse Steppat i Svensk Filmdatabas 
(da) Ilse Steppat på Filmdatabasen 
(fr) Ilse Steppat på Allociné 
(en) Ilse Steppat på AllMovie 
(en) Ilse Steppat hos The Movie Database
Joachim Gottschalk

Joachim Gottschalk (født 10. april 1904 i Calau, død 6. november 1941 i Berlin) var en tysk skuespiller.


== Liv ==
Han gikk på skole i Cottbus og fikk der sin første undervisning i skuespill. Senere ble han engasjert ved det württembergske folketeateret i Stuttgart, og ble der kjent med sin senere kone, den jødiske skuespillerinnen Meta Wolff. De giftet seg i 1931 og i februar 1933 ble sønnen Michael født.
Etter Hitlers maktovertagelse fikk hans kone yrkesforbud, og Gottschalk fikk bare fortsette sin skuespillerkarrière dersom han holdt familiesituasjonen hemmelig.
I 1938 innledet han sin filmkarrière i UFA og hans teateropptredener i Berlin gjorde ham til en av hovedstadens mest populære skuespillere. Etter krigsutbruddet økte propagandaministerens press for å få ham til å skille seg fra sin kone, men Gottschalk nektet. I 1941 kom beskjeden om at hans kone og sønn ville bli deportert til ghettoen i Theresienstadt. Joachim Gottschalks søknad om også å bli deportert sammen med sin familie ble avvist. Da de ikke så noen annen utvei begikk han, hans kone og sønn selvmord. 
Bare svært modige kolleger deltok i bisettelsen, bl.a. Brigitte Horney, Gustav Knuth, Hans Brausewetter, Werner Hinz og Wolfgang Liebeneiner.
Fem år senere laget Kurt Maetzig filmen Ehe im Schatten, som var inspirert av Gottschalks skjebne. Filmen bygget på Hans Schweikarts novelle Es wird schon nicht so schlimm. 
Joachim Gottschalk var onkel til skuespillerinnen Ingrid Andree. Graven til Joachim Gottschalk og hans familie befinner seg på Südwestkirchhof Stahnsdorf i Stahnsdorf ved Berlin.


== Filmografi ==
Du und ich (1938) – regi: Wolfgang Liebeneiner
Aufruhr in Damaskus (1939) – regi: Gustav Ucicky
Eine Frau wie Du (1939) – regi: Viktor Tourjansky
Flucht ins Dunkel (1939) – regi: Arthur Maria Rabenalt
Ein Leben lang (1940) – regi: Gustav Ucicky
Die Schwedische Nachtigall (1941) – regi: Peter Paul Brauer
Das Mädchen von Fanö (1941) – regi: Hans Schweikart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joachim Gottschalk på Internet Movie Database 
(sv) Joachim Gottschalk i Svensk Filmdatabas 
(fr) Joachim Gottschalk på Allociné 
(en) Joachim Gottschalk hos The Movie Database
Terje Kalheim

Terje Kalheim (født 21. september 1952) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet, og er ansatt i LOs internasjonale avdeling. Han tilhørte Sosialistisk Venstreparti (SV) og var byråd for kultur og byutvikling i Oslo 30. september 1992 til 25. oktober 1995, i SV-Ap-byrådet som ble ledet av Rune Gerhardsen. I sin tid i byrådet var han blant annet ansvarlig for avtalen mellom Oslo kommune og Blitz-huset som ble forhandlet frem i 1994.
Han gikk på Sogn Yrkesskole fra 1968 til 1970. Han jobbet siden i Oslo Sporveier, hvor han også var fagforeningsleder. På slutten av 1980-tallet var han styremedlem i den EU-kritiske organisasjonen Opplysningsutvalget om Norge og EF. I november 1990 ble han valgt til nestleder i Nei til EF. 19. september 1991 publiserte Vårt Land et intervju med ham som sjokkerte deler av organsisasjonen. Han mente det ville være vanskelig for Norge å stå utenfor om Finland og Sverige ble med. Han kritiserte også Senterpartiets argumentasjon: «Ingenting er enklere enn å gjøre som Anne Enger Lahnstein: Reise land og strand rundt og trekke EFs meninger og holdninger etter hårene. Det gir mange stemmer, men kan også representere en naiv overforenkling av EFs politikk.» Flere lokallagsledere mente Kalheim måtte trekke seg som nestleder, men han fikk også støtte fra flere, blant annet SV-politikerne Raymond Johansen, Paul Chaffey og Berge Furre. Aftenposten rapporterte om en «isfront» mellom nestlederen og leder Kristen Nygaard. Etter at Kalheim ble byråd i Oslo trakk han seg som nestleder i oktober 1991.
Byrådene Kalheim og Raymond Johansen meldte seg etter valgnederlaget i 1995 ut av SV og inn i Arbeiderpartiet, etter at de under EU-kampen hadde markert seg som EU-tilhengere og ikke fått renominasjon på sikker plass til bystyret for Oslo SV. 
Han er sønn av fagforeningsmannen og EF-motstanderen Ragnar Kalheim, som i sin tid meldte overgang fra Arbeiderpartiet og ble en av frontfigurene i dannelsen av SV inntil sin død i 1974.


== Referanser ==
Stinte

Stinte kan vise til to ulike fiskearter:

Bergnebb (Ctenolabrus rupestris), den minste av leppefiskene.
Lagasild (Coregonus albula), opprinnelig «Lågensild» (Gudbrandsdalslågen), fisk i laksefamilien.
Brårud

Brårud er et tettsted i Nes kommune i Viken.  Tettstedet har 461 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger fem kilometer vest for Kampå og 15,5 kilometer nordvest for kommunesenteret Årnes. Vormsund ligger ti kilometer sørøst for Brårud. Innbyggerne sokner til Fenstad kirke i Nes prestegjeld. Svanfossen går mellom Brårud og Kampå.
Brårud hadde også en grunnskole, Brårud skole, med undervisning fra 1. til 7. klasse.  Skolen ble bygd i 1975.
Skolen ble stengt i 2010.
Den privateide Hoppensprett Barneskole Brårud åpnet i 2014 i lokalene til den gamle skolen.


== Referanser ==
Gaute Engstrøm

Gaute Engstrøm (født 18. november 1959) er en norsk fotballspiller som spilte for Ålgård FK og Bryne. Han fikk 109 kamper og scoret åtte mål for Bryne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gaute Engstrøm – WorldFootball.net
Ekteskap i skyggen

Ekteskap i skyggen (orig. Ehe im Schatten) er en tysk dramafilm av Kurt Maetzig fra 1947. Filmen var Maetzigs filmdebut, og bygget på skuespilleren Joachim Gottschalk og hans families tragiske skjebne.
Filmen ble produsert av DEFA, men høstet også stor anerkjennelse i vest.


== Handling ==
Hans Wieland, en ung skuespiller, nekter å skille seg fra sin jødiske kone Elisabeth under det nasjonalsosialistiske styret. Han står hver kveld på scenen, mens kona har yrkesforbud. En dag, under krigen, tar han henne med til en première. Der blir hun lagt merke til, og han får valget mellom å skille seg fra henne eller bli sendt til fronten, og får vite at hun vil bli deportert til konsenstrasjonsleir. Da de ikke ser noen annen utvei begår de selvmord sammen.


== Medvirkende ==
Paul Klinger: Hans Wieland
Ilse Steppat: Elisabeth
Alfred Balthoff: Kurt Bernstein
Claus Holm: Dr. Herbert Blohm
Hans Leibelt: Fehrenbach
Karl Hellmer: Gallenkamp
Hilde von Stolz: Greta Koch
Walter Werner: Herr Hofbauer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ehe im Schatten på Internet Movie Database 
(sv) Ehe im Schatten i Svensk Filmdatabas 
(da) Ehe im Schatten i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Ehe im Schatten på MovieMeter 
(en) Ehe im Schatten på AllMovie 
(en) Ehe im Schatten på Rotten Tomatoes 
Ehe im Schatten mit 5 Standbildern bei filmportal.de