jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Djinn

Djinn eller jinn, i flertall djinner eller jinner (av det arabiske verbet جن, janna, «å skjule», «dulgt»), er et åndevesen eller en demon som forekommer i førislamsk arabisk mytologi, i Koranen og arabisk folketro. Djinnene betegner noe som er skjult, usynlig, fjernt eller utskilt, og de kan være gode, vennlige og hjelpsomme, eller onde og farlige. Djinner er skapt av Allah, og består av «en røykfri ildflamme», simoon (Koranen 55:15, 15). De vises i åndeverdenen, og spiller en viktig rolle i den muslimske verden.Djinner er hyppig nevnt i Koranen, og det er en sura kalt Sūrat al-Jinn. Mens den kristne tradisjonen antyder at Lucifer var en engel som gjorde opprør mot Guds ordre, sier islam at den sterkeste djinnen ved navn Iblīs ble gitt særlige rettigheter til å leve blant englene før han gjorde opprør.
Etter opprøret ble han gitt en frist til å lede menneskene på villspor før dommens dag. Imidlertid har Iblis ingen makt til å villede sanne troende. Selv om en del lærde har bestemt at det er frafall å mistro en av Guds skapelser, har troen på djinner dalt, sammenlignet med troen på engler i andre abrahamittiske tradisjoner.


== Beskrivelse ==
Det finnes ulike kategorier av djinner:

Djinner i ormens skikkelse
Bevingede, flyvende djinner
Djinner i form av kjemper
Insekt-liknende djinner
Djinner som bor i døde kropper (zombier)
Djinner som viser seg i form av mennesker, og som derigjennom kan bekjenne seg til islamSom mennesker, så betraktes også djinner å være skapt for å tilbe Gud. De fleste av åndene velger likevel ikke å underkaste seg Gud; av den grunn er de blitt forbundet med shaitans (djevler) istedenfor ånder. Djinner som velger å snu seg vekk fra Gud betraktes som medlemmer av hæren til den sterkeste djinnen (Iblis = «djevelen», «mørkets herre»). Muslimsk troende djinner pleier man å henvise til Muhammeds tid, da profeten var den første som omvendte ikke-troende djinner ved å lese høyt fra Koranen.
Djinner synes ellers å være relativt lik menneskene, da de både spiser mat, inngår ekteskap, får barn og kan dø, men de lever mye lenger. På samme vis som menneskene skal bli dømt av Gud på dommens dag, kommer også djinnene til å møte Gud. Da vil de bli gitt det samme valg som et vanlig menneske; paradiset eller helvete.
Ulikt menneskene har ifølge islam mange djinner overnaturlige krefter. Blant annet er de med viljens kraft i stand til å anta en hvilken som helst fysisk form, det være seg trær, dyr, mennesker, og så videre. I senere tid har mange muslimer tolket rapporter om UFOer, og fenomener i forbindelse med bortførelser, som møte med djinner i ulike skikkelser.
Djinnenes hjem har ikke blitt fastlagt, selv om det som regel er blitt assosiert med et ørkenlandsskap. I henhold til persisk mytologi nedstammer de fra en by ved navn Djinnistan. Andre forestillinger hevder at djinner mangler et hjemsted helt og holdent.


== Se også ==
Demon
Engel
Iblis
Satan
Ghoul


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Genies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Er Satan i islam en engel eller en djinn?
Olga Kuragina

Olga Vitaljevna Kuragina (russisk: О́льга Витальевна Курагина, født 21. april 1959 i Kirov) er en russisk friidrettsutøver som representerte Sovjetunionen i mangekamp.
Hennes fremste meritt er bronsemedaljen fra OL 1980 i Moskva etter lagvenninnene Nadezjda Tkasjenko (vinner) og Olga Rukavisjnikova. Fra OL 1984 i Los Angeles ble femkamp erstattet med syvkamp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olga Kuragina – Olympics.com 
(en) Olga Kuragina – Olympic.org 
(en) Olga Kuragina – Olympedia 
(en) Olga Kuragina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olga Kuragina – World Athletics 
(en) Olga Kuragina – World Athletics 
(en) Olga Kuragina – Track and Field Statistics
Royal Astronomical Societys gullmedalje

Royal Astronomical Societys gullmedalje er den høyeste av utmerkelsene som utdeles av den britiske Royal Astronomical Society. Den gis for prestasjoner innen geofysikk, solfysikk, sol-jord-fysikk, planetologi, astronomi, kosmologi, astropartikkel-fysikk og kosmokjemi. Prisen ble første gang utdelt i 1824.


== Historie ==
I de første årene ble det hvert år ofte utdelt flere medaljer, men fra 1833 ble det bare utdelt en medalje per år. Dette forårsaket et problem da Neptun ble oppdaget i 1846, ettersom mange mente at både John Couch Adams og Urbain Le Verrier burde få en pris. En strid oppsto, og det ble ikke utdelt noen medalje for 1847. Striden ble løst ved å utdele «anerkjennelses-priser» (Testimonial Awards) i 1848 til 12 prisvinnere, inkludert Adams og Le Verrier. Fra 1849 ble prisen igjen utdelt som før, med en grense på en per år. Adams og Le Verrier fikk ikke sine gullmedaljer før henholdsvis i 1866 og i 1868, da Adams, som president, utdelte medaljen til Le Verrier.
Praksisen med å utdele en medalje per år varte fram til 1963. Dog ble to medaljer utdelt både i 1867 og 1886, og noen år ble det ikke utdelt noen medalje. Etter 1964 har det de fleste årene blitt utdelt to medaljer, en ('A') for astronomi, kosmologi, astropartikkel-fysikk og kosmokjemi, og den andre ('G') for geofysikk, solfysikk, sol-jord-fysikk og planetologi.


== Vinnere av Gullmedaljen ==


== Tilleggspriser ==


=== Sølvmedalje ===
Ved to tilfeller ble det også utdelt sølvmedaljer:

1824 Charles Rümker, Jean-Louis Pons
1827 William Samuel Stratford, Mark Beaufoy


=== «Testimonial medal» i 1848 ===
George Biddell Airy
John Couch Adams
Friedrich Wilhelm Argelander
George Bishop
George Everest
John Herschel
Peter Andreas Hansen
Karl Ludwig Hencke
John Russell Hind
Urbain Le Verrier
John William Lubbock
Maxmilian Weisse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gold Medal of the Royal Astronomical Society – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Liste over mottakere
Royal Astronomical Society
Lost in France

Lost in France er en britisk sang med melodi og tekst av Steve Wolfe og Ronnie Scott, som ble spilt inn av Bonnie Tyler på singlen RCA 2734 i 1976. Produsenter var Steve Wolfe, David Mackay og Ronnie Scott. Sangen lå på singlelistene i mange land.


== Svensk versjon ==
Det svenske dansebandet Wizex spilte inn en cover-versjon i 1977 på albumet Som en sång med Kikki Danielsson som vokalist.. Sangerinnen Lena Andersson har spilt inn en svensk versjon under tittelen I Paris en natt.


== Norsk versjon ==
Arve Sigvaldsen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg har drømt i natt». Sangen ble utgitt av Inger Lise Rypdal på LP-platen Tider kommer – tider går (Talent TLS 3023) i 1977. Produsent var Arve Sigvaldsen.


== Listeplasseringer 1976–1977 ==


== Referanser ==
Monsegaard

Kystgården Monsegaard er en gård i Øygarden kommune i Vestland på øya Geitanger. Gården er lokalisert midt på øya ved vannet Tjønna.
Gården har vært i samme slekt i flere generasjoner og  bygger på tuftene etter kystskipper Mons Olai Geitanger (1914–1986) og hans to søstre, Borghild Nilsine og Anna Bertine, sitt barndomshjem. 
Opprinnelig het gården Trappo (Nordre Trappo) og har hatt drift fra før 1691. Ved nyetablering og revitalisering av gården i 2000, fikk den navnet Monsegaard. Foruten at navnet Mons er benyttet i denne slekta gjennom flere slektsledd, betyr det «fjell» på latin.
I dag  er kystgården Monsegaard tilrettelagt for småskala sauedrift og birøkt med honningproduksjon.
Lydvaloftet

Lydvaloftet er et loft i to etasjer som ligger på gården Lydvo i Gullfjordungen på Voss. Det ligger et kort stykke vest for Finnesloftet.
Lydvaloftet er bygget før Svartedøden i 1349, kanskje også før 1300, og har laftverk i begge etasjer. Det opprinnelige navnet på loftet var Oppigardsloftet, og det stod i tunet på gården Lydvo.
Lydvaloftet ble kjøpt av Fortidsminneforeningen i 1909, og flyttet dit det nå står etter utskiftingen og oppløysningen av gårdstunet på Lydvo.


== Eksterne lenker ==
Fortidsminneforeningen om Lydvaloftet.
Norsk institutt for naturforskning (NINA) om måleteknikk i Lydvaloftet.
«Lydvaloftet». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Tai Hu

Tai Hu eller Taisjøen (kinesisk: 太湖; pinyin: Tài Hú, «Store sjø») er med sine  2.250 km² den tredje største innsjøen i Folkerepublikken Kina. Den ligger i  Yangtzeflodens delta nær byen Wuxi.
Sjøen er kjent for sine taihusteiner, som er gjennomhullede og underlig utformede kalksteiner som ofte benyttes i kinesiske hager. Det beste utblikket over Tai Hu er av Xihui-parken (錫惠公園), vest for Wuxi ved Dragelyspagoden (龍光塔; pinyin: Lóngguāngtǎ).
Innsjøen er i gjennomsnitt bare to meter dyp, og har rundt 90 øyer. Den er knyttet sammen til Keiserkanalen og er hovedvannkilde for flere elver, som for eksempel Suzhou.
På Sanshanøyene er det store statuer av Buddha, bl.a. er Lingshanbuddhaen på Ma Shan-halvøya 88 meter høy.


== Eksterne lenker ==
Staatlicher Geopark des Taihu-Sees und Xishan-Berges in Suzhou in der Provinz Jiangsu
Eierseksjonsloven

Lov om eierseksjoner (eierseksjonsloven) av 23. mai 1997 regulerer en særlig form for sameie der hver sameier har enerett til å bruke en bolig eller et lokale, og der hver sameieandel behandles som en egen eiendom, se nærmere eierseksjon.


== Eksterne lenker ==
Eierseksjonsloven hos Lovdata
Jenisejkirgiserne

Jenisejkirgiserne (kinesisk: 黠戛斯, pinyin: xiájiásī) var et gammelt folk som var bosatt ved Jenisej-elvedalen og Minusinsksenkningen i de sentrale delene av  det nordlige Asia. Kinesiske historikere omtaler dem første gangen i året 201 f.Kr. som boende langt oppe i det fjerne nord, nord for den etniske gruppen Dīnglíng. Der var de bosatt frem til 800-tallet e.Kr. Fra det første til det tredje århundre e.Kr. var de en del av Tasjtykkulturen. Denne kulturhorisonten er noen ganger også blitt betegnet som ekvivalent med Jenisejkirgiserne.Fra 500-tallet og fremover, var de underlagt forskjellige folkeslag, deriblant göktyrkerne, xueyantuo, kineserne og uighurene.


== Opprinnelse ==

Jenisei kirgiserne oppstod som en del av Tasjtykkulturen.
Under sin utgraving av gravstedet Oglahty sør for Minusinsk, oppdaget arkeologen  Leonid Kyzlasov flere mumier med rikt dekorerte dødsmasker laget av gips. Det ble også oppdaget intakte pels-hatter, silkeklær og fottøy, som nå er oppbevart i Eremitasjen i St. Petersburg.
Enkelte graver inneholdt lærmodeller av menneskekropper med hodene inntullet i lyst malt tøy. Inne i modellene var det små lær-sekker som trolig symboliserte magen, og som inneholdt brente menneskebein. Nedskalerte kopier av sverd, buer og pilkogger ble funnet i nærheten.
Gjenstandene som er funnet fra denne kulturen omfatter våpen, seler, belter, dekorativ kunst, arbeidsverktøy og keramikk. 
I tillegg er det avdekket tallrike petroglyffer etter Tasjtykkulturen. 
Etter dødsmaskene å dømme, var Tasjtyk-stammene europide, muligens en blanding mellom tyrkere, iranske folk og Tocharere. Dødsmaskene av gips tilhører Jenisej-kirgisernes tidsepoke.Kinesiske historikere under Han-dynastiet omtalte Jenisei kirgiserne under navnene Gekun og Jiankun. I motsetning til Dingling, var de et folk som var bosatt i det fjerne nord også etter slutten av Han-dynastiet. De var bosatte i omtrent det samme område frem til 800-tallet, da de deltok i statskuppet som styrtet Uighur-imperiet.
I Tang Huiyao fra år 961 finnes det en passasje om ulike navn på kirgiserne. Den er  sannsynligvis hentet fra Xu Huiyao, som ble skrevet av Yang Shaofu og andre, og som var ferdig i året 852:

Nå er det dem som har forandret benevnelsen til Hegesi. Dette er også et gammelt navn blant de nordlige barbarene... Forandringen til Xiajiasi skyldes muligens at barbarenes lyder noen ganger uttales raskt og andre ganger langsomt, slik at transkripsjonen av ordene ikke er de samme. Når navnet noen ganger uttales Xiajiasi, er det bare fordi navnet er blitt uttalt raskt. Da jeg forhørte meg med den lærde oversetteren, sa han at xiajia hadde betydningen «gult hode og rødt ansikt» og at dette er hva uighurene kalte dem.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pulleyblank, Edwin G: Central Asia and Non-Chinese Peoples of Ancient China, Ashgate Publishing, Aldershot, 2002, ISBN 0-86078-859-8.
Chavannes Ed. "Documents sur les Tou-kiue (Turcs) occidentaux" ("Documents on the Western Tujue"), 1904
Canadas Grand Prix 2002

Canadas Grand Prix 2002 var et Formel 1-løp arrangert den 9. juni 2002 på Circuit Gilles Villeneuve i Montréal, Canada.


== Løpsrapport ==
Løpet ble vunnet av Ferraris Michael Schumacher, og dette var Scuderia Ferraris 150. seier i Formel 1. Seieren kom imidlertid ikke uten kamp, da Montoya var i ferd med å hente han inn, men dessverre for colombianeren sviktet motoren hans akkurat da han begynte å true Schumacher. Rubens Barrichello regnet med å ha en god sjanse til å vinne løpet, men fikk løpet spolert da sikkerhetsbilen kom ut tidlig etter at Jaques Villeneuves fikk stopp på et farlig sted. David Coulthard kjempet hardt for andreplassen mot Barrichellos angrep mot slutten.


== Klassifisering ==


=== Løpet ===


== Eksterne lenker ==
Offisielle resultater fra Canadas Grand Prix 2002 fra FIAs nettsted og Formel 1s nettsted.
18. serierunde i 2. divisjon avdeling 4 2009

18. serierunde i 2. divisjon avdeling 4 2009 startet 29. august og ble avsluttet med Bærum mot Stabæk 1. september.


== Resultater ==


== Eksterne lenker ==
2. divisjon avdeling 4 2009: Terminliste og resultater på altomfotball.no
Stallordre

Stallordre er en praksis i motorsport hvor en fører, etter ordre fra teamledelsen, slipper forbi en fører fra samme lag eller konstruktør for å oppnå en bedre posisjon for laget som helhet. De mest kjente eksemplene er stallordre fra Formel 1-team til førerne. 


== Stallordre i Formel 1 ==
En stallordre gis vanligvis når en fører ligger bak i et enkelt løp, men foran i mesterskapet for sesongen. Teamet vil da gi ordre til førerne sine om å bytte posisjonene på banen for å gi poengene til føreren som trenger dem mest. 
En annen grunn til stallordre er når begge førerne ligger lang foran feltet og er praktisk talt sikret seier. En stallordre kan da gis for å hindre dem å kjempe mot hverandre, for derved å redusere risikoen for uhell og mekaniske problemer som kunne frata laget seieren.
Slike stallordre var tidligere lovlige og forventet innen motorsport. I de første Formel 1-sesongene var det endog lov for en sjåfør å gi bilen sin til teamets førstefører hvis hans hadde havarert, noe som for eksempel skjedde i Storbritannias Grand Prix 1957. 
På slutten av 1990-tallet begynte media å rapportere mere framtredende om tilfeller av stallordre, og opinionen begynte å snu seg mot dem (Se Europas Grand Prix 1997 og Australias Grand Prix 1998). 
Den mest notoriske hendelsen var under Østerrikes Grand Prix 2002, hvor Rubens Barrichello fikk ordre om å slippe Ferrari-teamkompisen Michael Schumacher forbi så denne kunne vinne løpet. Dette fikk mye negativ oppmerksomhet fra tilskuere og media, ettersom ordren ble gitt like før begge førerne krysset mållinjen, og ettersom Barrichello praktisk talt hadde dominert både kvalifiseringsrundene og selve løpet.
I Formel 1 var «stallordre som kan påvirke utfallet av et løp» etter regelverket forbudt fra 2002 til og med 2010-sesongen.
Frank Emmelmann

Frank Emmelmann (født 15. september 1961 i Schneidlingen) er en tysk tidligere sprinter som konkurrerte på 100 meter og 200 meter for Øst-Tyskland.
I EM 1982 i Athen vant han 100 meter og ble nummer tre på 200 meter. Sammen med lagkameratene Thomas Munkelt, Detlef Kübeck og Olaf Prenzler vant han sølvmedalje på kortstafetten. Under EM 1986 i Stuttgart ble det igjen sølv på 4 x 100 meter, denne gang sammen med Thomas Schröder, Steffen Bringmann og Olaf Prenzler.


== Tyske rekorder ==
Hans personlige rekord på 100 meter, 10.06 s fra juni 1986 i Berlin, er per 1. september 2006 tysk rekord. 20.23 s på 200 meter, fra august 1985 i Moskva, var tysk rekord inntil Tobias Unger løp på 20.20 i juli 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Frank Emmelmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Frank Emmelmann – World Athletics 
(en) Frank Emmelmann – Track and Field Statistics
Pierfrancesco Pavoni

Pierfrancesco Pavoni (født 21. februar 1963 i Roma) er en italiensk tidligere sprinter. Hans fremste meritt er sølvmedaljen på 100 meter fra EM 1982 i Athen. I tillegg har han to bronsemedaljer fra innendørs-VM.


== Personlige rekorder ==
100 meter – 10.22 s (1987)
200 meter – 20.38 s (1987)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pierfrancesco Pavoni – Olympics.com 
(en) Pierfrancesco Pavoni – Olympic.org 
(en) Pierfrancesco Pavoni – Olympedia 
(en) Pierfrancesco Pavoni – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pierfrancesco Pavoni – World Athletics 
(en) Pierfrancesco Pavoni – Track and Field Statistics
Colombiansk peso

Colombiansk peso (ISO 4217:COP) er valutaen som benyttes i Colombia. Pesoen har symbolet $, og har vært Colombias valuta siden den erstattet realen i 1837.


== Mynt ==


== Sedler ==
Marian Woronin

Marian Jerzy Woronin (født 13. august 1956 i Grodzisk Mazowiecki) er en polsk tidligere sprinter som hovedsakelig konkurrerte på 100 meter. Under EM 1978 i Praha vant han gullmedalje på 4 x 100 meter. Karrierens høydepunkt var kanskje sølvmedaljen på 4 x 100 meter fra OL 1980 i Moskva. I EM 1982 i Athen ble det bronsemedalje på 100 meter.


== Tidenes raskeste "hvite løper" ==
Woronin sin personlige rekord på 100 meter er 10.00 s fra 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Marian Woronin – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marian Woronin – Olympics.com 
(en) Marian Woronin – Olympic.org 
(en) Marian Woronin – Olympedia 
(en) Marian Woronin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Marian Woronin – Polens olympiske komité 
(en) Marian Woronin – World Athletics 
(en) Marian Woronin – Track and Field Statistics
Hans Wilhelm Blomberg

Hans Wilhelm Blomberg (født 27. september 1906 i Westfalen, død 10. januar 1946 i Oslo) var en tysk jurist og SS-offiser som var stasjonert i Norge under store deler av okkupasjonen. Han var leder av Sipo i Kristiansand i 3 uker i 1940, i Tromsø 1940–1941, Bergen 1941–1944 og Hamburg 1944–1945. Han fikk med tiden graden SS-Obersturmbannführer og hadde tittelen Oberregierungsrat.Blomberg ble medlem av NSDAP i 1933.
Han ble arrestert i 1945 og stilt for alliert domstol i Oslo i desember 1945. Han ble dømt til døden den 4. desember 1945 som ansvarlig for drap på krigsfanger (seks nordmenn og en brite) fra Motortorpedobåt 345 i Ulven leir i 1943.
Han ble henrettet ved skyting på Akershus festning den 10. januar 1946.


== Referanser ==
Autostrada A1 (Italia)

Autostrada A1 eller Autostrada del Sole (“Solens motorvei”) er en italiensk motorvei som forbinder Milano med Napoli via Bologna, Firenze og Roma. Den går gjennom regionene Lombardia, Emilia-Romagna, Toscana, Umbria, Latium og Campania. Med en lengde på 759,6 km er motorveien den lengste autostradaen i Italia og den blir ofte betraktet som «ryggmargen» i landets veinettverk, siden den forbinder de største byene i Italia med hverandre. A1 er en del av europaveiene E35 og E45. 
Byggingen av motorveien begynte i 1956 og hele veibanen ble åpnet i 1964 med daværende president Antonio Segni til stede. Alle regjeringene i 1950- og 1960-årene ønsket å gjøre veien klar til bruk raskest mulig, ettersom den var av stor betydning for økonomisk vekst i Italia. Frem til 1988 hadde motorveien to separerte klassifikasjoner, A1 Milano – Roma og A2 Roma – Napoli.


== Rute ==
Henry Aas

Henry Georg Aas (født 20. mai 1901 på Stord, død 18. juni 1977) var en politiker i Norges Kommunistiske Parti. Han jobbet ved Stord Verft.
Da NKP startet ukeavisa Sunnhordland Kommunistblad på Stord, satt Aas i 1927 som redaktør. Fra 1930-1932 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva. I 1937 ble han valgt inn i kommunestyret på en fellesliste med Arbeiderpartiet. 
Aas var aktiv i fagforeningsarbeid, i opposisjon til Arbeiderpartiet. Han gjorde en stor innsats for å få arbeiderne på Stord til å organisere seg i fagforeninger. Til sammen var han med og stiftet ni lokale fagforeninger, blant annet Stord Bygningsarbeiderlag i 1939. Han satt som leder i Stord Jern- og Metallarbeiderforening i 1955.
Under krigen satt Aas i konsentrasjonsleiren Sachsenhausen fra 1942 til 1945 på grunn av de politiske sympatiene sine. 
Ifølge historien ble han pågrepet etter en filmfremvisning, der han skal ha kalt en tysk propagandafilm for «løgn og forbanna dikt».
I årene 1946-1947 var han sentral i utgivelsen av NKP-avisen Sunnhordland Arbeiderblad, sammen med blant andre Torborg Nedreaas.
Han satt i Stord kommunestyre for NKP i periodene 1947-1951, 1956-1959 og 1960-1963.


== Referanser ==


== Kilder ==
Avisen Sunnhordland, 10. november 2006 [1]
Stord Arbeidarparti – 70 år Historie
Merknad til boka The Leader, the Party and the Politics om Peder Furubotn sitt liv og virke
Knut Grove og Jan Heiret. I stål og olje – Historia om jern- og metallarbeidarane på Stord 1996.
Lucia Morelli

Lucia Morelli (født 17. mars 1979 i San Severo i Puglia) er en italiensk kvinnelig profesjonell bokser. 
Den 12. september 2009 utfordret hun Cecilia Brækhus om verdensmestertitlene WBC og WBA, og hadde 13 seire på 13 kamper som profesjonell før denne kampen. Brækhus vant imidlertid denne kampen, og beholdt titlene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lucia Morelli – BoxRec
Hermann Tittel

Hermann Karl Richard Eugen Tittel (født 12. november 1888 i Wallendorf i Tyskland, død 22. august 1959 i Münster) var en tysk generalmajor i artilleriet og sjef for 69. divisjon ved angrepet på Norge i 1940. Han startet sin militære karriere i 1908, og tjenestegjorde under hele første verdenskrig, på Vestfronten 1914-1915 og 1917-1918 (ved Verdun), i Makedonia 1915-1916 og på Østfronten 1916-1917.
Som oberst ble han 26. august 1939 utnevnt til kommandant for 69. divisjon, like før starten av andre verdenskrig. Han ble generalmajor 1. oktober 1939. Under operasjon «Weserübung-Nord», det tyske kodenavnet på invasjonen av Norge i 1940, ledet han 69. divisjon vest i Norge. Han etablerte hovedkvarter i Bergen.
Hermann Tittel ble generalløytnant 1. september 1941, og 29. september samme år fikk han kommandoen over 169. infanteridivisjon, som da sto i Finland for å angripe russerne og å avskjære jernbanekommunikasjonen til Murmansk. Han sto som sjef for denne divisjonen til 22. juni 1943, da han ble satt til å lede det 70. armekorps i Sør-Norge. Han ble utnevnt til kommanderende general 1. september 1943, og satt med kommandoen over dette armekorpset til 9. mai 1945.
Hermann Tittel ble arrestert i Oslo og satt internert i engelske leirer frem til 12. mai 1948.


== Kilder ==
http://www.arkivverket.no/webfelles/sab/bp2005a.pdf


== Eksterne lenker ==
www.bridgend-powcamp.fsnet.co.uk Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine. - Informasjon og bilde av Tittel som soldat (engelsk)
Hirsch Glik

Hirsch Glik (født 24. april 1922 i Vilnius, som da var i Polen, død 1944 i Estland) var en jiddischspråklig dikter.
Allerede tidlig i ungdomstiden skrev Hirsch Glik dikt. Etter at Hitler-Tyskland gikk til angrep på Sovjetunionen, ble Glik arrestert av tyskerne og ført til konsentrasjonsleiren Waisse Wake og senere til ghettoen i Vilnius. Der sluttet han seg til partisanbevegelsen, og tok i 1942 del i en oppstand i ghettoen. Han skrev hele tiden dikt og sangtekster, blant annet den berømte partisansangen på jiddisch Zóg nit kein mól, og Shtil, di nakht iz oysgeshternt, som også handler om jødiske partisaner.
Glik skal ha blitt tatt til fange av tyskerne i 1943 og ført til en konsentrasjonsleir i Estland. Han skal så ha greid å rømme fra leiren og ut i et skogsområde i 1944, men har falt kort tid senere i kamp mot tyske styrker.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lutz van Dijk: Der Partisan. Med et etterord av Esther Bejarano «Poesie als Waffe»? Førsteutgaven fra Alibaba Verlag, Frankfurt/M 1991: C. Bertelsmann Jugendbuchverlag, nytt opplag utgitt i München 2002. ISBN 3570300498


== Eksterne lenker ==
Free song lyrics in Yiddish and sheet music by Hirsch Glik http://ulrich-greve.eu/free/others.html