jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Valfångare

Valfångare er en svensk film fra 1939, i regi av Anders Henrikson og Tancred Ibsen. Henrikson regisserte studioscenene, mens Ibsen regisserte scenene fra ekspedisjonen til Sørishavet. Manuset ble skrevet av Weyler Hildebrand og Torsten Lundqvist.


== Handling ==
Den norske skipsrederen Jensens datter Sonja Jensen er ute og morer seg med den svenske løytnant Allan Blom. Blom har lagt det militære bak seg, fordriver tiden på sin fars, oljedirektør Bloms, kontor og lever et playboyliv. Men nå har unge herr Blom forelsket seg i Sonja på alvor. Det har også Olav Lykke. Han er styrmann på det norske hvalfangstskipet Kosmos II, som skal dra til Sørishavet på hvalfangst.
Lykke er sjalu. Når Sonja meddeler ham om at hun ikke rekker å treffe ham i kveld, den siste kvelden før Kosmos II reiser, fordi hennes far - skipsrederen - holder middag for direktør Blom med sønn, koker det over for ham. Lykke vil hevne seg på sin rival.
Allan oppvarter Sonja under middagen, men hun gir ham ikke mye respons. Han undres på om hun ikke liker ham, litt? Så si det da. Senere på kvelden dukker Allan opp i en havnekneipe og støter der på Lykke, som han ikke kjenner. Lykke lurer ham og direktør Bloms tjener Nilsson med seg om bord på Kosmos II. Der drikker han dem under bordet og låser dem inn i en lugar, hvoretter Kosmos II seiler til sjøs. De to er nå i Lykkes vold. Han har dessuten tatt deres identitetspapirer. Allan kaller seg i stedet for Axel Berg. Sonja går hjemme og uroer seg for Allan. Kanskje hun liker ham litt likevel?


== I rollene (kun krediterte) ==
Allan Bohlin - Allan Blom, løytnant, kallar seg Axel Berg
Tutta Rolf - Sonja Jensen
Oscar Egede-Nissen - Olav Lykke, styrmann
Hauk Aabel - Jensen senior, Sonjas far, skipsreder
Karl Holter - Kaptein på Kosmos II
Artur Rolén - Nisse Nilsson, Bloms tjener
Erik «Bullen» Berglund - Direktør Evert Blom, Allans far, sjef for Oljefabrikerna
Arthur Barking - Store-Knut, besetningsmann
Georg Løkkeberg - Norsk løytnant
Lilleba Bouchette - Solveig, Sonjas venninne
Torsten Hillberg - Jonas, skipper på hvalfangstbåt
Johan Hauge - Presten
Carl-Gunnar Wingård - Kokken
Titus Vibe-Müller - Jensen junior
Gunnar Höglund - Lille-Knut, Store-Knuts sønn
Arthur Fischer - Leif, besetningsmann
Magnus Kesster - 'Alfred, besetningsmann'


== Kilder ==
Valfångare (1939) i Svensk filmdatabas


== Eksterne lenker ==
(en) Valfångare på Internet Movie Database 
(no) Valfångare hos Filmfront 
(sv) Valfångare i Svensk Filmdatabas 
(en) Valfångare på AllMovie
Ungersvein på tinget

Ungersvein på tinget eller Jomfrua som gikk til sveinenen er en folkevise av den typen vi kaller ballade, den regnes som en skjemteballade og typologiseres som TSB F 29 i TSB katalogen.
I Norge er visa dokumentert av Jørgen Moe og Sophus Bugge i Telemark, Torleif Hannaas har en oppskrift fra Hardanger og Ivar Aasen har skrevet opp to andre tekster fra Hordaland. Norsk visearkiv kjenner ingen dokumentert melodi til visa.
I visa bryter en jomfru seg inn til gutten om natta og vil ligge med han, men han enser henne ikke. Om morgenen reiser han til tinget og klager på henne. I Hardangervarianten dømmer dommeren henne til pisking med ris. Hordalandsvarianten feller dom over begge «dei va no beggje like go'», mens i Telemarksvarianten blir gutten ledd ut for at han klager på sin egen skam. I varianten Sophus Bugge skrev opp etter Bendik Sveigdalen har han notert Valiknut, og dette er også blitt brukt som tittel på visa.
Visa kan oppfattes som en parodi på en annen ballade TSB 4 Ridder Stig kaster runer i miss. Humoren bygger på en ombytting av kjønnsrollene. Jenta er den aktive og gutten er knipsk. I en gammel dansk variant «I bondedatterens Vold» blir gutten regelrett voldtatt, og deretter karrakterisert som en latterlig person.


== Utbredelse ==
Den eldste kjente dokumentasjon er et dansk visetrykk fra 1710 Tvende Ny Lystige Viiser (Den frygtsomme Ungersvend DgF IX s. 174). I Sverige er den kjent fra en dokumentasjon fra 1840-tallet (Den förförde ungersvennen SMB 237)


== Litteratur ==
Olav Solberg, Den omsnudde verda, Oslo 1993, s.220f.
Felag

Felag er en gammel betegnelse på et formuesfellesskap, fra 1500-tallet mest brukt om felleseie mellom ektefeller.


== Etymologi ==
Substantivet felag (gno félag) er satt sammen av substantivet fé (fe, også i overført betydning formue) og verbbasen lag (som har sammenheng med legge). Bokstavelig betyr det «å legge fe sammen», fellesdrift; i overført betydning «å sammentille verdier til et felles foretagende», et fellesforetak.Det gammelnorske substantivet félagi har opprinnelig betydning «en som er i formuefellesskap med en annen», en kompanjong, har også betydninger som kamerat, våpenbror og ektefelle, og var dessuten en eufemisme for det mannlige lem. Det norske ordet felle (i betydningen kumpan) kommer av félagi, det samme gjør det engelske fellow.


== Se også ==
Sameie
Særeie


== Referanser ==
Justin Bostrom

Justin Bostrom er en amerikansk hockeyspiller i Lillehammer Ishockeyklubb. Han har tidligere spilt universitetshockey i USA og kom til M/S før 2009/2010-sesongen. Bostrom har allerede markert seg i GET-ligaen, blant annet med et praktfullt mål mot Storhamar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Justin Bostrom – Hockeydb.com 
(en) Justin Bostrom – Eliteprospects.com
UFC 66

UFC 66: Liddell vs. Ortiz 2 var et MMA-arrangement i regi av UFC i Las Vegas, Nevada 30. desember 2006. 


== Resultater ==


=== Innledende kamper ===
Tungvekt:  Christian Wellisch vs.  Anthony PeroshWellisch vant med enstemmig avgjørelse. (29-28, 29-28, 29-27)Mellomvekt:  Yushin Okami vs.  Rory SingerOkami vant med submission (slag) 4:03 i 3. runde.Tungvekt:  Gabriel Gonzaga vs.  Carmelo MarreroGonzaga vant med submission (armbar) 3:22 i 1. runde. Denne innledende kampen ble vist under direktesendingen.Weltervekt:  Thiago Alves vs.  Tony DeSouzaAlves vant med KO 1:10 i 2. runde. Denne innledende kampen ble vist under direktesendingen.
Etter kampen testet Alves positivt for spironolakton.  Han ble bøtelagt med $5 500 av NSAC og suspandert for 8 måneder. Alves er den første MMA-utøveren i Nevada som noensinne har testet positivt for et diuretikum.


=== Hovedkamper ===
Lett tungvekt:  Michael Bisping vs.  Eric SchaferBisping vant med TKO (slag) 4:24 i 1. runde.Tungvekt:  Andrej Arlowski vs.  Márcio CruzArlowski vant med KO (slag) 3:15 i 1. runde.Mellomvekt:  Jason MacDonald vs.  Chris LebenMacDonald vant med TKO (stoppet av dommer) med en modifisert guillotine choke 4:03 i 2. runde.Lett tungvekt:  Keith Jardine vs.  Forrest GriffinJardine vant med TKO (slag) 4:41 i 1. runde.Lett tungvekt tittelkamp:  Chuck Liddell (c) vs.  Tito OrtizLiddell vant med TKO (slag) med en revet sene i kneet 3:59 i 3. runde. Liddel forsvarte sin UFC lett tungvekt tittel.


== Referanser ==
Chuck Liddell

Chuck «The Ice Man» Liddell (født 17. desember 1969) er en amerikansk MMA-utøver og tidligere UFC lett tungvekts tittelholder. Han har bakgrunn fra kickboxing og bryting. Han og Matt Hughes holder samme rekord for antall seiere i UFC, 16 seiere. Han deltok også i den niende sesongen av Dancing with the Stars.


== MMA meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Chuck Liddell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Chuck Liddell på Internet Movie Database 
(en) Chuck Liddell hos The Movie Database 
(en) Chuck Liddell – Sherdog 
(en) Chuck Liddell på Twitter 
(en) Chuck Liddell på Facebook 
(en) Chuck Liddell på Instagram
Nasking

Å naske er å frarøve noen gjenstander der verdien av denne eller disse er lav, ofte med en verdi inntil anslagsvis 1500 til 2000 kroner.  


== Straffereaksjoner ==
Ved nasking straffes personen med enten et forenklet forelegg eller en bot fra kroner 2000, eller gjennom en avtale inngått ved et statlig forliksråd. Dersom det forenklede forelegget vedtas, anses saken avgjort. Nektes forelegget vedtatt, sendes saken til domstolen for rettslig avgjørelse. Da straffes personen med en bot, som fører til oppføring i et bøteregister.
Forliksrådet er en statlig instans der gjerningspersonen i møte med en megler og den handlingen har gått ut over, inngår en avtale om løsning av situasjonen. Løsningen inneholder tiltak som kan skape forsoning mellom partene, her kan nevnes ulike slags arbeid, erstatning eller tilbakebetaling.
Žaklina Stojcevska

Žaklina Stojcevska (uttales Sjaklina Stojtsjeska) (født 1968 i Prilep i Makedonia i daværende Jugoslavia, vokst opp i Bærum) er en norsk filmklipper.
Hun er utdannet fra Den norske filmskolen på Lillehammer 1997 – 2000, i det første kullet som utdannet filmklippere.
I 2010 var hun den første som ble tildelt Edith Carlmarprisen, og juryens begrunnelse var at hun er «en filmarbeider som raskt har markert seg som en talentfull og dyktig utøver av sitt fag ... (og) framstår som en av landets dyktigste og mest allsidige innenfor et fag som tradisjonelt, og fremdeles, er svært mannsdominert, nemlig redigering eller klipping».
Hun arbeider også som førsteamanuensis/hovedlærer klipp på Filmskolen.


== Priser ==
Kanonprisen 2005 i klassen beste klipp for Vinterkyss
Kanonprisen 2009 i klassen beste klipp for Upperdog
Amandaprisen 2010 i klassen beste klipp for Upperdog
Edith Carlmar-prisen 2010 på Femmina internasjonale filmfestval
Nominert til Gullruten 2020 i klassen beste klipp TV-drama for 22. juli


== Arbeider ==
2003: Ulvesommer
2005: Vinterkyss
2006: Kunsten å tenke negativt
2008: 99% ærlig
2009: Nord
2009: Upperdog
2010: Majki («Mødre», regi: Milčo Mančevski)
2010: Winter - Vänaste land (TV-serie)
2011: Få meg på, for faen!
2012: Uskyld
2013: Detektiv Downs
2015: Staying Alive


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Žaklina Stojcevska på Internet Movie Database 
(sv) Žaklina Stojcevska i Svensk Filmdatabas 
(da) Žaklina Stojcevska på Filmdatabasen 
(da) Žaklina Stojcevska på Scope 
(fr) Žaklina Stojcevska på Allociné 
(en) Žaklina Stojcevska på AllMovie 
(en) Žaklina Stojcevska hos The Movie Database 
Intervju med Stojcevska i Rushprint 20. oktober 2009
Edith Carlmarprisen til Žaklina Stojcevska
Žaklina Stojcevska hos Den norske filmskolen
Vee-Jay Records

Vee-Jay Records var et plateselskap i USA som på 1950- og 1960-tallet som spesialiserte seg på utgivelser av blues, jazz, gospel, rhythm and blues og rock and roll. Det blei grunnlagt i 1953 av ekteparet Vivian Carter og James C. Bracken, og navnet er den engelskspråklige uttalen av forbokstavene V og J.Blant musikerne de utgav, var bluessangerne Jimmy Reed og John Lee Hooker, sanggruppene The Impressions, The Spaniels, The Dells og El Dorados og soul-musikerne Jerry Butler, Gene Chandler, Dee Clark og Betty Everett. Innenfor jazz hadde de plater med blant annet Wynton Kelly, Lee Morgan, Eddie Harris og Wayne Shorter.Vee-Jay hadde en periode stor suksess hadde med rock i første halvdel av 1960-tallet, og da i hovedsak som plateselskapet til The Four Seasons og som USA-distributør for The Beatles. Det siste var en rettighet de fikk på lisens fra EMI, ettersom EMIs eget USA-selskap, Capitol Records, ikke ville distribuere gruppa.  Til tross for dette fikk Vee-Jay økonomiske vansker en periode i 1963, noe som førte til at The Four Seasons gikk over til Philips Records og at Capitol overtok The Beatles. I 1966 gikk firmaet konkurs.Vee-Jay solgte også plater under merkenavnene Interphon, Oldies 33, Oldies 45, Tollie og Abner (opprinnelig Falcon) Records.
Etter konkursen blei deler av selskapets aktiva drevet videre av andre under navnet Vee-Jay International. I 1978 blei Vee-Jays 25-årsjubileum feira ved et større arrangement i Los Angeles.Selskapet The Vee-Jay Limited Partnership har sia 1990-tallet nyutgitt en del av Vee-Jays materiale.


== Referanser ==
Callahan, Mike (1981): The Vee-Jay Story, opprinnelig publisert i Goldmine mai 1981, men lagt ut i oppdatert versjon på nettstedet Both Sides Now i 2006; Artikkelen finnes i fire html-dokumenter, her betegna som sider.
Pruter, Robert (1992): Chicago Soul, University of Illinois Press, ISBN 9780252062599, kapittel om Vee-Jay Records.


== Eksterne lenker ==
Nettstedet til The Vee-Jay Limited Partnership
Diskografi for Vee-Jay og tilslutta platemerker
Matti Perttilä

Matti Rudolf «Masa» Perttilä (født 21. januar  1896 i Storkyro, død 12. mai 1968 i Storkyro) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Perttilä vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i klassen mellomvekt, opp til 75,0 kg, i gresk-romersk stil. I semifinalen tapte han til svenske Carl Westergren som siden vant finalen over Arthur Lindfors. Perttilä vant bronsefinalen mot Sjur Johnsen fra Norge. Det var 23 brytere fra tolv nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 16. til 20. august 1920. 


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Bronse i bryting, mellomvekt gresk-romersk stil  Finland


== Eksterne lenker ==
(en) Matti Perttilä – Olympedia 
(en) Matti Perttilä – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Edil Rosenqvist

Edil Albert Rosenqvist (født 11. desember 1892 i Ingå, død 14. september 1973 i Helsingfors) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Rosenqvist vant en olympisk sølvmedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i klassen lett tungvekt, opp til 82,5 kg i gresk-romersk stil. I kampen om sølvmedaljen beseiret han danske Johannes Eriksen.
Fire år senere, under Sommer-OL 1924 i Paris vant han sin andre olympiske sølvmedalje i bryting. Han kom på andreplass i den tyngste vektklassen, tungvekt, i gresk-romersk stil, bak Henri Deglane fra Frankrike.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Sølv i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil  Finland
1924  Paris -  Sølv i bryting, tungvekt gresk-romersk stil  Finland


== Eksterne lenker ==
(en) Edil Rosenqvist – Olympedia 
(en) Edil Rosenqvist – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Edil Rosenqvist – FILA
Martti Nieminen

Martin «Martti» Aleksander Nieminen (født 3. november 1891 i Salo, død 29. mars 1941 i Helsingfors) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Nieminen vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg, i gresk-romersk stil bak sin landsmann Adolf Lindfors og Poul Hansen fra Danmark.


== OL-medalje r ==
1920  Antwerpen -  Bronse i bryting, tungvekt gresk-romersk stil  Finland


== Eksterne lenker ==
(en) Martti Nieminen – Olympics.com 
(en) Martti Nieminen – Olympic.org 
(en) Martti Nieminen – Olympedia 
(en) Martti Nieminen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Martti Nieminen – FILA
Samuel Gerson

Samuel «Sam» Norton Gerson (født 30. november 1895 i Det russiske keiserdømmet i nåværende Ukraina, død 30. september 1972 i Philadelphia) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i  Antwerpen.
Gerson vant en olympisk sølvmedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i letteste vektklassen, fjærvekt opp til 60 kg, i fristil. I finalen tapte han til sin landsmann Charles Ackerly. Det var ti brytere fra sju nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 25. til 27. august 1927. 


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen -  Sølv i bryting, fjærvekt fristil  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Samuel Gerson – Olympedia 
(en) Samuel Gerson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Astrid Gynnild

Astrid Gynnild (født 1959) er professor i medievitenskap ved Institutt for informasjons- og medievitenskap ved Universitetet i Bergen. Gynnild leder det NFR-finansierte forskningsprosjektet ViSmedia (Responsible Adoption of Visual Surveillance Technologies in the New Media) 2015-2019. Gynnild er også leder for journalistikkutdanningen ved UiB, som i 2017 skal integreres i den nye medieklyngen Media City Bergen. Hennes forskningsinteresser ligger i krysningen mellom journalistikk og ny teknologi, og hun har de siste årene forsket på visuelle overvåkningsteknologier, droner, datajournalistikk, nettvideo og andre journalistiske innovasjoner. Hun er også opptatt av nye læringsformer og utvikling av produktiv kreativitet på tvers av plattformer.I 2011-2012 var hun Visiting Research Scholar ved University of California, Berkeley, der hun jobbet med prosjekter om journalistisk innovasjon,  video og overvåkning. Gynnild har dessuten lang profesjonserfaring fra journalistikken, der hun har jobbet med nyheter, utenriks, kultur, sport og feature. Hun har blant annet vært redaksjonssjef for foto og grafikk i Adresseavisen og prosjektleder for redesignprosessen «Visuell avis» samme sted. Hun har også undervist ved medieutdanningene ved Universitetet i Stavanger og høgskolene Oslo og Volda.Gynnild tok PhD-graden ved Institutt for informasjons- og medievitenskap i Bergen i 2006. I sin doktorgradsavhandling utviklet hun en grounded theory om kreative og produktive aspekter ved journalistiske arbeidsprosesser, «Creative Cycling of News Professionals», på norsk «Skapende veksling». Teorien om skapende veksling viser hvordan journalister, på tvers av plattformer, utvikler individualiserte løsningsmodeller for å takle opplevd tids- og produksjonspress i jobben, både i et dag-til-dag-perspektiv og gjennom en karriere. Viktige elementer i skapende veksling er også motivasjon og samarbeidsformer. Lærebok-versjonen «Kreativ under press», ble publisert på IJ/Høgskoleforlaget 2009.
Gynnild har de siste årene jobbet tverrfaglig innenfor det internasjonale grounded theory-miljøet, og er blant annet co-redaktør av antologien Grounded Theory: The Philosophy, Method and Work of Barney Glaser (BrownWalker Press, 319 s.), publisert i 2012. Hennes vitenskapelige artikler er publisert i blant annet Digital Journalism, Journalism Studies, Journalism, Nordicom Review og #ISOJ Journal..
Gynnild  er ellers utdannet gestaltveileder og coach på person- og organisasjonsnivå fra Senter for relasjonsutvikling ved Haraldsplass diakonale Høgskole i Bergen, der hun også har vært førsteamanuensis og instituttleder. Hun har vært særlig opptatt av karriereveiledning, og veileder fortsatt personer som står oppe i viktige personlige eller profesjonelle veivalg.Gynnild er leder i Rådet for anvendt medieforskning 2013-2017, redaktør av The Grounded Theory Review og Fellow of the Grounded Theory Institute.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Astrid Gynnild i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Astrid Gynnild i BIBSYS
CV på linkedIn
Storbritannia under Sommer-OL 1912

Storbritannia under Sommer-OL 1912. 279 sportsutøvere fra Storbritannia deltok i 16 sporter under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Storbritannia ble tredje beste nasjon med ti gull- 15 sølv- og 16 bronsemedaljer.  


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Referanser ==
CE-direktiver

CE er en forkortelse for Conformité Européenne (den europeiske samsvarskomiteen). Bokstavene CE brukes som merke i en spesiell grafisk utforming. En del elektrisk utstyr, verneutstyr og byggeprodukter skal ha et slik merke. Merket er produsentens garanti for at alle direktiver som har med sikkerhet å gjøre, er oppfylt. Merkingen sier ikke nødvendigvis noe om produktets øvrige kvaliteter.
Materiell som er merket CE kan fritt omsettes innenfor EUs handelsområde (EØS-området). Norge er ikke medlem i EU, men gjennom EØS-avtalen er det meste av lovverket innen EU også gjort gjeldende i Norge. Seriøse fabrikanter legger stor vekt på å oppfylle forutsetningene for merkingen. Nokia har, som ett eksempel, i november 2009 tilbakekalt et stort antall batteriladere for mobiltelefoner på grunn av mulig skadepotensial.
For bruk av CE-merke på produkter til byggverk, er det bestemmelse i byggteknisk forskrift av 2010 § 3-11. Der er også CE-merkets utforming fastsatt. I forskriftens kapittel 3 er det flere bestemmelser som pålegger at det skal foreligge dokumentasjon av produkter til byggverk. Forskriften er gitt med hjemmel i plan- og bygningsloven av 2008.
Ifølge en artikkel i The Guardian ble merket designet av Arthur Eisenmenger.


== Se også ==
International Organization for Standardization (ISO)
℮-tegnet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Conformance – European Product Safety and Environmental Directives
The United Kingdom official CE site
Europakommisjonen om CE-merking
Eben Pagan

Eben W. Pagan (født 5. desember 1971 i Brooklyn, New York City), også kjent som pseudonymet David DeAngelo, er en amerikansk gründer og forfatter. Han er personen bak en rekke coaching programmer som omhandler mange fag, blant annet "Double Your Dating" og "Get Altitude", med flere, som stort sett er markedsført via internett.


== Referanser ==
Finland under Sommer-OL 1920

Finland under Sommer-OL 1920. Syttitre sportsutøvere fra Finland deltok i tolv sporter under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Finland kom på fjerdeplass med femten gull-, ti sølv- og ni bronsemedaljer.  


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 9. april 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Mario Lemieux

Mario Lemieux (født 5. oktober 1965 i Montréal, Québec) er en canadisk tidligere ishockey-spiller. Han debuterte i NHL den 11. oktober 1984 mot Boston Bruins. [1]
Lemieux er anerkjent som en av de aller største spillerne i Pittsburgh Penguins og ishockey gjennom tidene. Hans aller siste kamp for NHL ble spilt den 16. desember 2005. Han er nå eier av Pittsburgh Penguins. I 1993 ble Lemieux diagnostisert med kreft-sykdommen Hodgkins lymfom.


== Meritter ==
1 Som eier av Pittsburgh Penguins.


=== Øvrige utmerkelser ===

Lemieux ble i 2009 utnevnt til offiser av Order of Canada.
Han er ridder av Québecs nasjonalorden.
Hans trøye nummer 66 er tatt ut av sirkulasjon (pensjonert) hos Pittsburgh Penguins, Team Canada, og Laval Titan.
I 1998, ble han rangert som nummer 4 i The Hockey News' liste over de 100 største hockeyspillerne, den høyeste plasseringen for en fransk-canadisk spiller.


== Hockey Hall of Fame ==
Mario Lemieux er en av bare 9 spillere som har sluppet å vente de obligatoriske 3 årene før en kan bli tatt opp i Hall of Fame. Han er også en av bare 3 spillere som har spilt i NHL etter at de ble innvalgt i Hockey Hall of Fame. De to andre er Gordie Howe og Guy Lafleur


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Mario Lemieux – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mario Lemieux – Olympics.com 
(en) Mario Lemieux – Olympic.org 
(en) Mario Lemieux – Olympedia 
(en) Mario Lemieux – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mario Lemieux – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Mario Lemieux – Canadian Olympic Committee 
(en) Mario Lemieux – Canada Sports Hall of Fame 
(fr) Mario Lemieux – Panthéon des sports du Québec 
(en) Mario Lemieux – National Hockey League (NHL)
Apalveien (Oslo)

Apalveien (2–62, 21–61) er en vei i bydelene Vestre Aker og Nordre Aker i Oslo. Den går fra Slemdalsveien langs gressbakken ved nedre del av Universitetet i Oslo på  Blindern til Blindernveien.
Navnet ble vedtatt i 1919 og henspiller på at veien ble anlagt gjennom eplehagen til Lille Frøen gård. Partallsadressene er i bydel Vestre Aker og oddetallsadressene (på østsiden nær Blindernveien) i Nordre Aker.
Bebyggelsen består for det meste av villaer. Spesielt kan nevnes boliger tegnet av arkitekt Arne Korsmo (nr. 16–18, 55–61 og rekkehus nr. 46–50).


== I Donald ==
I tegneserien Donald Duck & Co bor Donald Duck (i den norske versjonen) i Apalveien 111, etter å ha bodd flere steder tidligere. Ingen innehar denne adressen i virkeligheten, da veien ikke går lenger enn nummer 62.


== Referanser ==
Paolo Ignazio Maria Thaon di Revel

Paolo Ignazio Maria Thaon di Revel (født 2. mai 1888 i Toulon i Frankrike, død 31. mai 1973 i Poirino i Italia) var en italiensk fekter som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen.
Thaon Di Revel ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL i 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Belgia og Frankrike.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paolo Thaon Di Revel – Olympedia 
(en) Paolo Thaon Di Revel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Paolo Thaon Di Revel – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Paolo Thaon Di Revel – Italias olympiske komité