jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
MS «Victoria»

MS «Victoria», opprinnelig DS «Victoria», er et passasjerskip som ble overlevert Interessentskapet for dampskibsfart på Norsjø i 1882. Skipet var byggnummer 95 ved Akers mekaniske verksted i Oslo, og var opprinnelig utstyrt med en kullfyrt dampmaskin. MS «Victoria» har gått i mer eller mindre fast rute på Telemarkskanalen, mellom Skien og Dalen, siden 1882. Etter 1963 har skipet hovedsakelig gått i turisttrafikk i sommermånedene. MS «Victoria» eies og driftes i dag av Skien Dalen Skipsselskap.
Skipet er oppkalt etter kronprinsesse Victoria som var den svensk-norske kronprins Gustavs tyske hustru.


== Historie ==
Etter åpningen av Norsjø–Skienkanalen i 1861 økte passasjertallet og godsmengden på ruten. Interessentskapet for dampskibsfart på Norsjø besluttet derfor å bygge et nytt og større skip for å erstatte DS «Amtmand Aall» fra 1861. Kontrakten gikk til Akers mekaniske verksted i Oslo, og 11. februar 1882 ble skipet sjøsatt og døpt DS «Victoria». Postbefordring hadde hele tiden vært en del av trafikkgrunnlaget, men i 1888 ble oppgaven formalisert gjennom en kontrakt med Postverket som betød årlig tilskudd på 2 500 kroner. Kontrakten forutsatte at skipene hadde postkontor med postfunksjonær ombord, en ordning som varte fram til 1929. 23. oktober 1893 hadde skipet celebre gjester da Kong Oscar og sønnen Prins Eugen var passasjerer på en seiling opp kanalen. I 1953 ble dampmaskinen erstattet med en dieselmotor, men allerede etter 1956-sesongen ble ruten nedlagt, og MS «Victoria» ble lagt i opplag. 24. februar 1961 ble selskapet AS Turistrafikk dannet, med det formål å gjenoppta passasjertrafikken på Bandak–Norsjøkanalen. Selskapet kjøpte MS «Victoria», og 21. juni 1963 ble skipet igjen satt inn i ordinær rutetrafikk. I sommermånedene går skipet fortsatt i turisttrafikk på Telemarksskanalen.


== Skipet ==
MS «Victoria»s tonnasje var ved levering 141,76 bruttoregistertonn og 71,73 nettoregistertonn. Fremdriften ble besørget av en propell drevet av en kullfyrt compound dampmaskin med arbeidstrykk 70 psi og oppgitt ytelse 29 nhk (nominelle hestekrefter). Kjelen ble etter en tid ombygd fra kullfyring til oljefyring, noe som reduserte driftskostnadene. I 1953 ble dampmaskinen erstattet av en dieselmotor. I 1907 var skipet sertifisert for 75 passasjerer. I dag har hun en kapasitet på 180 passasjerer, og har vært ombygd og oppgradert en rekke ganger.


== Galleri ==

		
		
		


== Se også ==
Liste over båter som har trafikkert Telemarkskanalen


== Litteratur ==
Aarbog for Norges handelsmarine 1907 (side 150) - Sjøfartskontoret, Kristiania 1908. (no) BIBSYS objektid: 920739016


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 5379822 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) DS «Victoria» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) Telemarkskanalens offisielle hjemmeside Besøkt 16. februar 2009
Vincenzo Vinciguerra

Vincenzo Vinciguerra (født 3. januar 1949 i Catania) er et tidligere medlem av de nyfascistiske organisasjonene Avanguardia Nazionale («nasjonal avantgarde») og Ordine Nuovo («ny orden»). Vinciguerra soner for tiden en livstids-straff for drapet på tre politimenn med en bilbombe i Peteano i 1972. Etterforskningen av forbrytelsen, som ble ledet av magistraten Felice Casson, førte til opprullingen av Organizzazione Gladio og andre «Stay Behind»-grupper i Vest-Europa.


== Bilbomben i Peteano i 1972 ==
Den 31. mai 1972 eksploderte en bilbombe i en skog utenfor den italienske landsbyen Peteano. Bomben drepte tre medlemmer av Arma dei Carabinieri og såret en fjerde. Politiet ble lurt til åstedet av en anonym telefonoppringing. Da en av dem åpnet panseret på en forlatt Fiat 500 gikk bomben av. En ny anonym telefon til politiet den 2. juni hevdet at de røde brigader stod bak. Omkring 200 kommunister ble arrestert i kjølvannet av hendelsen.I 1984 ble saken gjenopptatt av den unge dommeren Felice Casson, som oppdaget en rekke usannheter i saksdokumentene. Det hadde ikke vært noen politi-etterforskning. Rapporten som hevdet at eksplosivene stammet fra de røde brigader, inneholdt usannheter. Marco Morin, som var medlem av Ordine Nuovo og arbeidet for italiensk politi som ekspert på eksplosiver, hadde med overlegg skrevet i sin rapport at det ikke ble benyttet C4 i bilbomben.Ny etterforskning viste at C-4 eksplosivene i bilbomben, stammet fra et av Organizzazione Gladios våpendepoter som var gjemt bak en kirkegård i nærheten av Verona. Våpenlageret ble avslørt for dommerne Casson og Carlo Mastelloni av den tidligere statsministeren Giulio Andreotti.Den 24. februar 1972 oppdaget Carabinieri et underjordisk våpenarsenal nær Trieste, med våpen, ammunisjon og C4 eksplosiver identisk med dem som ble benyttet i bilbomben. Det som de trodde var våpenlageret til et kriminelt nettverk, var et av mer enn hundre underjordiske Gladio-depoter som tilhørte NATO.Da Casson etterforsket sakene i Peteano og Trieste, oppdaget han at fascistiske grupper og den italienske militære etterretningstjenesten SID (Servizio Informazione Difesa) var innblandet i attentatet, og at SID hadde gått svært langt i å hemmeligholde saksopplysninger. I en lang kommandokjede ble Vincenzo Vinciguerra til slutt identifisert som mannen som plantet bilbomben. Han ble arrestert og innrømmet å ha utført handlingen på vegne av innenriksministeren og militære etterretningstjenester i inn- og utland.


== CIA og Richard Nixon ==
I mars 2001 forklarte general Giandelio Maletti, tidligere leder av italiensk etterretningstjeneste, at terror-handlinger i Italia ble utført gjennom et samarbeid mellom fascister, Gladio og CIA. Den 79 år gamle Maletti utpekte Richard Nixon som «hjernen» bak handlingene, forklarte at «Italia har blitt behandlet som et slags protektorat [av USA]» og at «jeg skammer meg over tanken på at vi fortsatt er gjenstand for en særlig overvåkning».


== Referanser ==
Steve Hughes

Steve Hughes er en australsk musiker og Stand up-komiker.
Han ble kjent som trommeslager for det australske thrash metal bandet Slaughter Lord. Senere har han vært med i flere andre band, som Mortal Sin og Nazxul.
Hughes startet sin komediekarriere på midten av 1990-tallet på Sydney Comedy Store. Han ble raskt kjent. På denne tiden var han også programmleder for Australsk MTV. Han flyttet i 2002 til England, og hadde etter noen Edinburgh festivaler gjort seg selv kjent.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Steve Hughes på MySpace
Bam’s Unholy Union

Bam's Unholy Union er en amerikansk dokusåpe, som ble sendt på MTV. Serien følger Bam Margera og forloveden Missy Rothstein i planleggingen fram til bryllupet (som fant sted 3. februar 2007). I tillegg til Margera og Rothstein, var flere av CKYs medlemmer også med i serien.


== Medvirkende ==
Bam Margera – Profesjonell skateboarder og tv-personlighet
Missy Margera – Bams nye brud
Brandon Novak – Skateboarder og venn av Bam
Brandon DiCamillo – Venn av Bam
April Margera – Bams mamma
Phil Margera – Bams pappa


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bam's Unholy Union på Internet Movie Database 
(en) Bam's Unholy Union på Metacritic 
Bam's Unholy Union at MTV.com
Ed de Goeij

Eduard Franciscus de Goeij, eller bare Ed de Goey (født 20. desember 1966 i Gouda i Zuid-Holland) er en nederlandsk tidligere fotballmålvakt. I sin 20 år lange karriere spilte De Goey for Sparta Rotterdam, Feyenoord, Chelsea og Stoke City.


== Klubbkarriere ==
Ed de Goey signerte for Feyenoord i 1990 og var i klubben i hele syv år. I løpet av sin tid i Feyenoord mistet han kun åtte kamper og vant sin første tittel i 1993 (Eredivisie). Han vant også fire cuptitler med Feyenoord. I 1994 vant han også kåringen; Årets nederlandske spiller.
I juni 1997 gikk De Goey fra Feyenoord til Chelsea for ca. 20 millioner kroner. Dette gjorde han til den dyreste keeperen i Premier League på den tid. Ed de Goey var førstevalg på keeperplassen nesten hele sin tid hos Chelsea og i 1998 vant han både ligacupen og cupvinnercupen. Han var også med på finalelaget i FA-cupen i 2000. I 1999-2000 sesongen satte han rekorder i flest antall kamper og for å holde buret rent i flest kamper i en og samme sesong. Han spilte hele 56 kamper og slapp ikke inn noen mål i 29 av disse. Rekordene er senere slått av henholdsvis Frank Lampard og Petr Čech. Senere mistet De Goey keeperplassen til den italienske målvakten Carlo Cudicini, og i sine tre siste sesonger ble han regnet som reservekeeper og fikk kun 25 kamper. 
I 2003 gikk han vederlagsfritt til Stoke City etter 179 kamper for Chelsea. I hele 71 av disse hadde han holdt buret rent. Han spilte 56 kamper for Stoke før han la opp som profesjonell målvakt i 2006.
Ed de Goey var nederlandsk landslagskeeper fra 1992 til 1998 og fikk 31 kamper for de oransje. I 1994 spilte han alle kampene da Nederland kom til kvartfinalen i VM i fotball 1994, der de tapte for Brasil.
Sommeren 2007 fikk Ed de Goey kontrakt som hovedtrener for det engelske laget  Queens Park Rangers, men bare et halvt år ut i sin ferske managerkarriere ble han sparket på grunn av svake resultater.


== Eksterne lenker ==
(en) Ed de Goeij – FIFA 
(en) Ed de Goeij – UEFA 
(en) Ed de Goeij – Transfermarkt 
(en) Ed de Goeij – national-football-teams.com 
(en) Ed de Goeij – WorldFootball.net 
(en) Ed de Goeij – Soccerbase.com 
(en) Ed de Goeij – FootballDatabase.eu 
(en) Ed de Goeij – EU-Football.info 
(en) Ed de Goeij – FBref
Marie Pedersen

Marie Pedersen (født 16. januar 1893 i Trondheim, død 27. juni 1990) var en norsk pedagog og forfatter. Hennes foreldre var dampskipslos Hans og Christine Pedersen.
Marie Pedersen tok eksamen artium ved Trondheim katedralskole i 1912. Hun deretter tok lærerprøven ved Elverum lærerskole i 1913 påfulgt av diplomeksamen fra Institut des Sciences de l’Education Université de Genève i 1931. 
Marie Pedersen var lærer ved folkeskolen i Trondheim i årene 1913-1928. Hun var styrer for hjelpeskolen i Trondheim i perioden 1928-1939. Fra 1939 var hun direktør for Døve-, blinde og åndssvakeskoledirektoratet i Kirke- og undervisningsdepartementet. 1. juni 1951 ble dette direktoratet slått sammen med Direktoratet for skolehjemmene til Direktoratet for spesialskolene, og Marie Pedersen fortsatte som direktør for det nye direktoratet. Hun gikk av etter oppnådd aldersgrense i 1963. Direktoratet ble nedlagt 1. juli 1963, og oppgavene overført til Kontoret for spesialskolene og det nyoppnevnte Spesialskolerådet.
Marie Pedersen utga «Intelligensprøving av barn» i 1933 og «De evnesvake i skole og samfunn» i 1946, den siste i samarbeid med Ingolf Eik. Hun publiserte en rekke artikler i norske og utenlandske tidsskrifter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Marie Pedersens private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Imrama

Imrama er debutalbumet til det irske black metal bandet Primordial. I 2000 ble albumet gjennutgitt av Hammerheart Records med to bonusspor (*).


== Sporliste ==
«Fuil Ársa» (4:47)
«Infernal Summer» (6:12)
«Here I Am King» (4:27)
«The Darkest Flame» (5:19)
«The Fires...» (5:25)
«Mealltach» (1:28)
«Let the Sun Set on Life Forever» (4:27)
«To the Ends of the Earth» (5:31)
«Beneath a Bronze Sky» (3:28)
«Awaiting the Dawn...» (5:00)
The Calling (4:56) *
Among the Lazarae (7:51) *


== Kilder ==
Imrama hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) Imrama på Discogs 
(en) Imrama på MusicBrainz 
(en) Imrama på Encyclopaedia Metallum 
(en) Imrama på AllMusic
Hadula

Heifly (Hadula spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Navnet heifly brukes også på noen arter som tilhører andre, nærtstående slekter. Det er en nokså artsrik slekt, med rundt 75 arter, de fleste i karrige områder som høyfjell og ørkener. Tre arter er funnet i Norge. Vanligst er kløverfly (Hadula trifolii). Svartflekkheifly (Hadula melanopa) er utbredt over hele Norge i fjellet, mens fiolett heifly (Hadula colletti) er en sjelden og lite kjent fjell-art som bare med sikkerhet er funnet i Norge og Russland.


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn ca. 30 – 40 mm), kraftige nattfly, vanligvis grå eller brune på farge. Kroppen er ofte kledt med temmelig lange hår som er en tilpasning til kaldt klima. De fleste av artene er mørke på farge, forvingene har gjerne utydelige tegninger. Larven er naken, ofte grønn.


== Levevis ==
Larvene lever på ulike lave planter. Noen av artene er dagaktive.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Noctuoidea
Familien nattfly, Noctuidae
Underfamilien Hadeninae
Stammen Hadenini
Slekten Hadula Staudinger, 1889
Underslekten Calocestra
fiolett heifly, Hadula colletti (Sparre Schneider, 1876)
Hadula dianthi (Tauscher, 1809)
Hadula farnhami (Grote, 1873)
Hadula gredosi (de Laever, 1977)
Hadula hoplites (Staudinger, 1901)
Hadula inperspicua Hacker, 1998
svartflekkheifly, Hadula melanopa (Thunberg, 1791)
Hadula mendax (Staudinger, 1879)
Hadula nupponenorum Hacker & Fibiger, 2002
Hadula odontites (Boisduval, 1829)
Hadula pugnax (Hübner, 1824)
Hadula sodae (Rambur, 1829)
Hadula stigmosa (Christoph, 1887)
kløverfly, Hadula trifolii (Hufnagel, 1766)
Underslekten Cardiestra
Hadula halolimna Gyulai & Varga, 1998
Underslekten Hadula (i snever forstand)
Hadula sabulorum (Alphéraky, 1892)


== Kilder ==
Norges sommerfugler – Nattfly [1]
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [3]


== Eksterne lenker ==
(en) Hadula i Encyclopedia of Life 
(en) Hadula i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hadula hos Artsdatabanken 
(sv) Hadula hos Dyntaxa 
(en) Hadula hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Hadula – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hadula – detaljert informasjon på Wikispecies
Ordine Nuovo

Ordine Nuovo («Ny Orden») var en italiensk nyfascistisk utenomparlamentarisk gruppe som ble opprettet av Pino Rauti i 1956. Man skiller gjerne mellom to faser i gruppens levetid: fra 1956 til 1969 som Centro Studi Ordine Nuovo («Studiesenter Ny Orden») og fra 1969 til 1973 som Movimento Politico Ordine Nuovo («Politisk bevegelse Ny Orden»).


== Bakgrunn ==

Pino Rauti og hans tilhengere var opprinnelig medlemmer av det nyfascistiske partiet Movimento Sociale Italiano (MSI), opprettet i 1946. Partiet bestod for det meste av tidligere tilhengere av det fascistiske regimet og det oppstod tidlig interne konflikter om hvilken retning man skulle gå i: enten holde på den radikale holdningen som var mer tro til den historiske fascismen, eller innta en mer moderat holdning for å få innpass i det parlamentariske partisystemet. Rauti var eksponent for den radikale fløyen, og etter flere år med konflikter valgte han og en del av hans meningsfeller å bryte ut av MSI i anledning partiets femte kongress i Milano i 1956.


== Centro Studi ==
I begynnelsen operert Centro Studi Ordine Nuovo som det de kalte for et studiesenter. Det innebar at de var opptatt av å diskutere, studere og spre tradisjonell doktrine og høyreradikal ideologi, særlig tankene til Julius Evola. De organiserte seminarer, forelesninger, kurs, men også paramilitære treningsleirer. Gruppen hadde sitt eget tidsskrift, Ordine Nuovo, hvor blant annet Rauti og Evola var faste bidragsytere. I tillegg til den kulturelle aktiviteten var de involvert i det som kalles den spenningsskapende strategien, som blant annet innebar gatekamper, kuppkonspirasjoner og terrorhandlinger.


== Movimento Politico og oppløsning ==

I 1969 valgte Rauti og en del andre medlemmer av Ordine Nuovo å gå tilbake til MSI. Dette fordi det politiske og sosiale klimaet hadde endret seg, blant annet på grunn av sterk mobilisering på venstresiden med arbeider- og studentopprør. MSI hadde også endret lederskap og var nå mer vennlig innstilt overfor de militante aktivistene i Ordine Nuovo. Men ikke alle ønsket å følge etter Rauti og opprettet dermed Movimento Politico Ordine Nuovo, under ledelse av Clemente Graziani. I ettertid har man funnet bevis for at de to delene av Ordine Nuovo fortsatt hadde kontakt med hverandre. Det var i denne perioden Ordine Nuovo virkelig begynte sin terroraktivitet, blant annet står de trolig bak bombeangrepet på Piazza Fontana i Milano i 1969.I 1973 ble Movimento Politico Ordine Nuovo stilt for retten og funnet skyldig i gjenopprettelse av det fascistiske partiet. De ble ikke dømt for voldsbruk eller terrorhandlinger. Gruppen ble oppløst og medlemmene gikk under jorden. Flere flyktet utenlands, mens andre forble i Italia hvor de fortsatte å være en del av det høyreekstreme miljøet.


== Referanser ==
A Journey’s End

A Journey's End er det andre studioalbumet til det irske black metal bandet Primordial. 


== Sporliste ==
«Graven Idol» (8:06)
«Dark Song» (5:06)
«Autumn's Ablaze» (8:17)
«Journey's End» (8:01)
«Solitary Mourner» (2:56)
«Bitter Harvest» (10:34)
«An Aistear Deirneach» (4:28)


== Artister ==


== Kilder ==
A Journey's End hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) A Journey's End på Discogs 
(en) A Journey's End på MusicBrainz
Ove Rullestad

Ove Rullestad (født 10. mars 1940 i Stavanger) er en norsk tidligere lektor og politiker (H) som var ordfører i Farsund kommune fra 1991 til 2003. Han hadde nesten 30 år i kommunepolitikken da han ga seg.
Rullestad var lektor med fagene engelsk, historie og kunsthistorie. Han studerte ved Universitetet i Bergen og kom til Farsund i 1970 som lektor på daværende Farsund Gymnas, det som nå heter Eilert Sundt videregående skole. Etter fem år der ble han ansatt på Farsund ungdomsskole. 


== Eksterne lenker ==
(no) Ove Rullestad hos Stortinget 
(no) Ove Rullestad hos Norsk senter for forskningsdata
The Burning Season

The Burning Season er den første EPen til det irske black metal bandet Primordial.


== Sporliste ==
«The Calling» (4:57)
«Among the Lazarae» (7:54)
«The Burning Season» (8:47)
«...and the Sun Set on Life Forever» (9:19)


== Artister ==


== Kilder ==
The Burning Season hos Encyclopaedia Metallum
Svenska Filminstitutet

Stiftelsen Svenska Filminstitutet ble opprettet i 1963 for å styrke og utvikle svensk film.
Filminstitutets styre oppnevnes av Sveriges regjering og virksomheten reguleres i en avtale mellom staten, SVT, TV4 og filmbransjen.
Filminstitutets midler skal brukes til produksjonstøtte for svensk film, støtte til distribusjon og visning av film i hele Sverige og støtte til filmkulturell virksomhet.
I Filminstitutets bygg Filmhuset ligger to kinoer: Bio Victor (etter Victor Sjöström) og  Bio Mauritz (etter Mauritz Stiller).


== Administrerende direktører ==
1963–1970 Harry Schein (1924–2006)
1970–1972 Bo Jonsson (f. 1938)
1972–1978 Harry Schein (1924–2006)
1978–1982 Jörn Donner (f. 1933)
1982–1989 Klas Olofsson(f. 1943)
1989–1994 Ingrid Edström (f. 1931)
1994–1998 Lars Engqvist (f. 1945)
1998–1999 Hans Ottosson
1999–2006 Åse Kleveland (f. 1949)
2006- Cissi Elwin (f. 1965)


== Styreledere ==
1963-1967 Krister Wickman (1924–93)
1967-1970 Roland Pålsson
1970-1978 Harry Schein (1924–2006)
1978-1981 Per Ahlmark (f. 1939)
1981-1984 Bert Levin
1984-1992 Hans Löwbeer (1923–2004)
1992-1999 Åke Ahrsjö (f. 1929)
1999-2005 Lisa Söderberg
2005- Håkan Tidlund


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Svenska Filminstitutet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gustaf Aulén

Gustaf Emanuel Hildebrand Aulén (født 15. mai 1879 i Ljungby församling i Kalmar län i Sverige, død 16. desember 1977) var luthersk teolog, professor i Uppsala og så i Lund, og så biskop i Strängnäs stift 1933–1952. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Gustaf Aulén var sønn av kyrkoherde F.J. Aulén og Maria Hildebrand. Han giftet seg i 1907 med Kristine Bjørnstad.


=== Teolog ===
Aulén avla fil.kand.-eksamen i 1899, teol.lic. i 1906, teol.dr. i 1915 og ble i 1907 dosent i teologisk encyklopedi, 1910 i dogmatikk, alt ved Uppsala universitet, og fra 1913 professor i systematisk teologi ved Lunds universitet. 


=== Biskop ===
Han ble biskop av Strängnäs Stift i 1933.
Gustaf Aulén gav ut flere teologiske verk, bl.a. Den allmänneliga kristna tron, Dramat och symbolerna og Kristen Gudstro i förändringens värld. Den førstnevne ble utgitt i seks opplag mellom årene 1923-1965, og hver gang så kraftig revidert at det nesten er helt nye bøker. Aulén regnes som en av Lundteologene sammen med Anders Nygren og Ragnar Bring.
Aulén var også komponist og blant annet ordfører i den salmebokkomité som lå bak den svenske koralbok av 1939.
Kong Haakon utnevnte i 1946 Aulén til storkors av St. Olavs Orden «for særlig fremragende fortjenester av Norges sak under krigen.»Han ble gitt æresdoktorat ved universitetene i  Erlangen, Saint Andrews, Oslo og Glasgow samt ved Augustana College.


== Komposisjoner ==
Fädernas kyrka (1937 nr 169, utrangeri salmeboken av 1986), tonesatt i 1909.
Guds kärlek är som stranden och som gräset med tekst av Anders Frostenson.
O liv, som blev tänt (1937 nr 332 & 1986 nr 258), tonesatt 1937. Samme melodi brukes også til:
Än finns det en värld (1986 nr 62)
Som klaraste vattuflöden (1986 nr 83), tonesatt 1936


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gustaf Aulén – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Spirit the Earth Aflame

Spirit the Earth Aflame er det tredje studioalbumet til det irske black metal-bandet Primordial. Albumet er også utgitt på en begrenset «digipak»-versjon med et bonusspor (*), og en «jewel case»-versjon av Hammerheart med fire bonusspor (**)


== Sporliste ==
«Spirit the Earth Aflame» (2:25)
«Gods to the Godless» (7:49)
«The Soul Must Sleep» (6:39)
«The Burning Season» (8:44)
«Glorious Dawn» (7:24)
«The Cruel Sea» (4:05)
«Children of the Harvest» (8:31)
«To Enter Pagan» (5:43) * **
«The Calling» (4:57) **
«Among the Lazarae» (7:54) **
«And the Sun Set on Life Forever» (9:19) **


== Kilder ==
A Journey's End hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) Spirit the Earth Aflame på Discogs 
(en) Spirit the Earth Aflame på MusicBrainz