jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Johan Albrigt Rivertz

Johan Albrigt Rivertz (født 14. august 1874 i Korgen, død 1942 i Oslo) var en norsk jurist. 


== Biografi ==
Rivertz ble student i 1892 og cand.jur. i 1896.  Han var deretter fullmektig hos statsadvokaten i Tromsø og hos kriminaldommeren i Aker. Fra 1899 arbeidet han i Justisdepartementet og ble byråsjef der i 1908. Han tjenestegjorde som amtmann i Finnmarkens amt fra 1912 til 1918 og fylkesmann i Finnmark fra 1919 til 1921. Fra 1922 til han døde i 1942 var han høyesterettsdommer.


== Verv ==
Han var sekretær for en rekke kommisjoner, blant andre Den skandinaviske kjøpslovskommisjon i 1902, Vassdragskommisjonen 1907 og Den skandinaviske familierettskommisjon 1910. Han var medlem av Skandinavisk obligasjonsrettskommisjon 1910, delegat til Skandinavisk sjørettskonferanse i København 1911, formann for forhandlingsdelegasjonen i forhandlingene med Finland om grenseforholden 1922 til 1924, medlem av Riksretten 1926 til 27, formann for delegasjonen ved forhandlingene med Finland om reinbeiteforholdene 1932 til 1935. Fra 1924 var han sensor ved juridisk embetseksamen og fra 1931 til 1933 var han formann i styret for Filharmonisk Selskaps Orkester i Oslo.


== Ordener ==
Storkors av Finlands hvite roses orden
Kommandør av 1. klasse av Nordstjerneordenen


== Familie ==
Rivertz var bror av arkitekt Kristen Tobias Rivertz, lensmann Peter Edvard Rivertz og høyesterettsdommer Jacob Andreas Rivertz.


== Kilder ==
Hj. Steenstrup: Hvem er Hvem 1938, side 429


== Referanser ==
Tučepi

Tučepi er et tettsted og en kommune i Split-Dalmatia fylke i Kroatia. Tučepi ligger ved kysten, mellom Biokovo-fjellene og Adriaterhavet, på den delen som kalles Makarska-rivieraen, ca. 5 km sør for Makarska. Innbyggertallet er 1 763 (2001).
Hovednæring er turisme. En strandpromenade er sentral i tettstedet. Hoteller, restauranter og butikker ligger stort sett langs denne.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tučepi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Arenal

Arenal er en stratovulkan i Costa Rica, nær byen La Fortuna i kantonen San Carlos. Den har en høyde på 1633 meter over havet. Ved siden av ligger Arenalsjøen, en stor kunstig innsjø.
Inntil 29. juli 1968 trodde man at vulkanen var inaktiv, men et utbrudd som drepte 87 mennesker avkreftet dette. Arenal har fortsatt å være aktiv fram til i dag, og flere mennesker har blitt drept de senere årene som følge av utbrudd. Selv om vulkanen fremdeles er aktiv har den ikke hatt noen utbrudd siden juli 2010.
Arenal regnes som Costa Ricas mest aktive vulkan, og har blitt studert av seismologer i mange år. Fram til 2010 kunne man se askekolonner, oransje lavastrømmer og plutselige eksplosjoner på daglig basis. Med sin perfekte koniske form ga det fantastisk utsikt over den vulkanske handlingen i toppen.
Arenal er den yngste og mest aktive av alle vulkanene i Costa Rica. Forskere har klart å datere dens virksomhet tilbake til for over 7000 år siden. Området forble stort sett uutforsket til 1937, da en dokumentert ekspedisjon for å nå toppen fant sted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arenal Volcano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Poás

Poás er en av Costa Ricas mest besøkte vulkaner. Den har verdens tredje største aktive krater, med en diameter på 1,5 kilometer og en dybde på 300 meter. Den befinner seg 2704 meter over havet.
Vulkanen har vært aktiv de siste 11 millioner åra. 10. januar 1910 spruta den ut 640 000 tonn aske. Det foreløpig siste store utbruddet var rundt 1952–1954.
Vulkanen og den tilhørende nasjonalparken, Volcán Poás nasjonalpark, kan besøkes med bil. Den ligger nær hovedstaden San José og byen Alajuela. 


== Eksterne lenker ==
Poás Volcano and Laguna Caliente, wondermondo.com
Imprint

Imprint er innen forleggeri betegnelsen på et merkenavn et forlag bruker til bestemte utgivelser. En imprint har vanligvis en egen redaktør, men ikke økonomisk uavhengighet.Ett og samme forlag kan ha flere imprinter; de forskjellige imprintene brukes for å markedsføre bøkene mot bestemte konsumentgrupper. I noen tilfeller skyldes bruken av imprinter også at større forlag overtar andre, mindre forlag, og fortsetter å bruke navnene på de tidligere forlagene som imprinter, dette gjelder spesielt om de overtatte forlagene har spesialisert seg på områder som det store forlaget ikke har en etablert aktivitet innen. Et imprintnavn kan se ut som et vanlig forlagsnavn og gi inntrykk av å være et eget forlag. Ofte vil dette også i en viss grad være tilfelle, gjennom at det er en egen redaksjon for hvert imprint som i større eller mindre grad opptrer som et selvstendig forlag.I Norge begynte for eksempel Kagge forlag som en imprint i Familievennen forlag. Forlaget Tiden ble en innlemmet som en imprint i Gyldendal.Historisk ble uttrykket imprint brukt om trykkingen av forleggerens navn nederst på forsiden av en publikasjon. Denne bruken er opphavet til dagens bruk av imprint-begrepet.


== Referanser ==
Loftstue

En loftstue er en bygning med to etasjer og ildsted med skorstein. De opprinnelige loftstuene var vanligvis ikke store bygninger og hadde ofte tre rom i første etasje. En stue som ble brukt til oppholds- og arbeidsrom, et kjøkken og en inngang (sval) med en trapp opp til andre etasje. Oppe i andre etasje var det en sval, et gangrom eller loft. Det var vanlig vis to rom i tillegg. Rommeme i andre etasje ble brukt til oppbevaring og eventuelt som gjesterom. Opprinnelig var de ikke brukt som daglig beboelsesrom.
Røykstue – loftstue er en kombinasjon av to bygningstyper. Disse tilhører en sunnmørsk byggetradisjon. Vanligvis var røykstuen eldst og senere har loftstuen (med jernovn i begge etasjer) kommet som påbygg blant annet fra midten eller slutten av 1800-tallet. Fra Tresfjord er det kjent tilfelle av at røykstue-delen og loftstue-delen har vært oppført samtidig. Denne byggeformen er også kjent fra Romsdal (begge sider av Romsdalsfjorden). På Kleive i Romsdal ble de første loftstuene bygget rundt 1820 og røykstuer var i bruk til slutten av 1800-tallet. I Todalen på Nordmøre skal skikken med loftstue ha kommet rundt 1800. Ifølge Hans Strøm ble loftstuer vanlig på Nordøyane på 1700-tallet og Eilert Sundt skrev 100 år senere at det ikke lenger fantes røykstuer på øyene (i indre fjordstrøk var røykstuen fortsatt vanlig på Sundts tid). I Stranda og i Vanylven ble fra midten av 1800-tallet vanlig med loftstuer og i mange tilfeller røykstuer som ble utvidet med et tilbygg som loftstue.Melbyloftet og Peer Gynt loftet på Maihaugen kalles begge loftstuer. På Venjer i Eidsvoll ble en gårdsbygning rundt 1690 og på Lille Finstad i 1718 omtalt som loftstue trolig fordi de hadde vinduer og ildsted i andre etasje. Norsk folkemuseum har en bygning fra Halvorgard i Hol opprinnelig oppført 1750 og denne kalles loftstue. Loftstuer i Østerdalen var toetasjers bolighus med oppvarming.Loftstua er en bygningstype som går tilbake til middelalderen. Skriftlige kilder forteller at denne hustypen var kjent i Gudbrandsdalen på 1400-tallet. Prestegården i Lyngdal skal rundt 1600 ha blitt ombygget fra røykstue til loftstue, som den første i Lyngdal.Ifølge Peter Anker kan en loftstue også ha brukt som betegnelse på loft med innredet oppholdsrom i andre etasje, og trolig med ilsted.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sylthe, Christ Allan. 2005. Påbyggskikk i Romsdal. i Kulturminnevern gjennom 30 år. Fortidsminneforeningen, Romsdal avdeling. side 42-49. ISBN 82-90052-71-5
Deivid de Souza

Deivid de Souza (født 22. oktober 1979) er en brasiliansk fotballspiller som nå for tiden spiller for Fenerbahce. Han er 180 centimeter høy og veier 73 kilogram.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Deivid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Deivid de Souza – Transfermarkt 
(en) Deivid de Souza – Transfermarkt (manager) 
(en) Deivid de Souza – WorldFootball.net 
(en) Deivid de Souza – FootballDatabase.eu 
(en) Deivid de Souza – Soccerway 
(en) Deivid de Souza – Fora De Jogo 
(en) Deivid de Souza – Tyrkias fotballforbund 
(en) Deivid de Souza – Sambafoot
Girlicious

Girlicious er en pop-gruppe bestående av Natalie Mejia, Nichole Cordova, Chrystina Sayers, og Tiffanie Anderson. Gruppa ble stiftet etter en TV-konkurranse kalt Pussycat dolls presents: Girlicious.     


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Girlicious – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Girlicious på Internet Movie Database 
(en) Girlicious på Discogs 
(en) Girlicious på MusicBrainz 
(en) Girlicious på SoundCloud 
(en) Girlicious på Spotify 
(en) Girlicious på Songkick
Valentina Vargas

Valentina Vargas (født 31. desember 1964 i Santiago i Chile) er en chilensk-fransk skuespiller. Hun vokste opp i Frankrike og har også sin utdannelse derfra. Valentina Vargas har medvirket i en lang rekke filmer.


== Biografi ==
Vargas begynte skuespillerlære hos Tania Balaschova i Paris, og kom senere til Yves Pignot School i Los Angeles. Hennes filmkarriere startet med tre viktige verk innenfor moderne fransk film; Pierre Jolivets Strictly Personal, Luc Bessons Big Blue og Jean-Jacques Annauds The Name of the Rose. Senere har Vargas jobbet med Samuel Fuller i Street of No Return, med Miguel Littín i Los Naufragos og Alfredo Arieta i Fuegos.
Vargas er trespråklig, og snakker både spansk, fransk og engelsk. Dette har gjort henne i stand til å være med i så vidt forskjellige sett som skrekkfilmen Hellraiser: Bloodline hvor hun spilte Cenobite Angelique, og komedien Chili con carne av Thomas Gilou . Hun spilte mot Jan Michael Vincent I (Dirty Games), Malcolm McDowell og Michael Ironside I (Southern Cross), og James Remar I (The Tigress ).
Etter hennes opptreden i Bloody Mallory hvor hun spilte «den onde» har hun viet seg mer til fjernsynsroller. Hun spilte i en versjon av  Les Liaisons dangereuses, med Josée Dayan som regissør. Her spilte hun sammen med Catherine Deneuve, Rupert Everett, Leelee Sobieski og Nastassja Kinski.


== Filmografi ==
Strictement personnel (1985) – La masseuse
Le flair du petit docteur (1986) (TV Episode) – Laure
Rosens navn (Le nom de la rose) (1986) – The Girl
Fuegos (1987) – Margarita
Piazza Navona (1988) (TV Episode) – Perla
The Big Blue (1988) – Bonita
Dirty Games (1989) – Nicola Kendra
Street of No Return (1989) – Celia
The Tigress (1992) – Tigress/Pauline
The Devil's Breath (1993)
Twin Sitters (1994) – Lolita
The Shipwrecked (1994) – Isol
Hellraiser: Bloodline (1996) – Angelique
Southern Cross (1999) – Mariana Flores
Air America (1999) (1 TV episode) – Celia
Chili con carne (1999) – Ines
Bloody Mallory (2002) – Lady Valentine
L'Été de Chloé (2002) (TV) – Agnès
Un homme en colère (2002) (1 TV episode) – Laura
Les liaisons dangereuses (2003) (mini TV Series) – Emilie
Le Caprice des cigognes (2006) (TV) – Anna
Heroes (2007) (1 TV episode) – Sofía Linares


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valentina Vargas på Internet Movie Database 
(sv) Valentina Vargas i Svensk Filmdatabas 
(da) Valentina Vargas på Scope 
(fr) Valentina Vargas på Allociné 
(en) Valentina Vargas på AllMovie 
(en) Valentina Vargas hos The Movie Database 
Bilder fra filmen Rosens navn.
Sluttscenen fra filmen Rosens navn.
Meru (mytologi)

Meru  (Sanskrit: मेरु) (også kalt Sumeru «storslåtte Meru») er et hellig fjell i hinduistisk, buddhistisk og Jainistisk mytologi og anses for å være sentrum for alle fysiske og spirituelle universer. Det anses for å være hjemsted for Brahma og andre guddommer. 
Mange hindutempler, inkludert det mest kjente tempelet i Angkor, Angkor Vat, har blitt bygget som en symbolsk representasjon av fjellet. Det sies å være 80 000 yojana høyt og være plassert i Jambudvipa, et av kontinentene på jorden ifølge hinduismen (størrelsen av en yojana varierer over tid; Jordens omkrets skulle være 3 200 jojana ifølge Vārāha Mihira og en anelse mindre i Āryabhatiya, men 5 026,5 yojana i Suryasiddhānta; Bhagavata-Purana anser Meru for at være 80 000 yojana høy, Mahabharata anser Jamboodvipa for å være 18 000 yojana; dermed er det ikke mulig å angi en høyde på Meru ut fra disse kildene). 


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse av Meru i Devi-bhagavata-purana 1 2
Byen på grensen til for evig
Maleri av Meru
Meru i Encyclopædi over buddhistisk ikonografi 1 2
Hellig geografi over regioner omkring nordpolen
Rutil

Rutil er et mineral som er kjemisk sammensatt av titan og oksygen.
Rutil brukes til å fremstille ren titandioksid, TiO2, som er et hvitt pulver. Det blir brukt som hvitt fargepigment i alt fra maling til iskrem, og framstilling av elektroder til sveiseapparater. Titandioksid har E-nummer E171.


== Rutil i Norge ==
Det har vært utvinning av rutil flere steder i Norge, blant annet i Kragerø.
Rutil blir også framstilt fra ilmenitt, FeTiO3, som utvinnes ved Titania i Sokndal i Rogaland. Ilmenitten blir smelta til rutil og jern ved ilmenittverket i Tyssedal og foredla til rutilpulver ved Kronos Titan i Fredrikstad.
Norges største rutilforekomst finnes i Engebøfjellet ved Førdefjorden som ligger i Sunnfjord kommune i Vestland fylke. Minst 380 millioner tonn malm eller 15 millioner tonn ren rutil finnes der. I 2021 fikk firmaet Nordic Mining konsesjon på utvinning av denne forekomsten. De første 15 årene skal det drives som dagbrudd, og deretter som gruvedrift.


== Se også ==
Rutilgruva


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Store norske leksikon av Gunnar Raade.
Det finnes ikke noe Miljødirektorat av Dagbladet.
Chattanooga

Chattanooga er en by i sørøstre Tennessee, mot grensen til Georgia. Byen er sete for Hamilton County. Chattanoogas bykjerne ligger på østsiden av Tennesseelven. Byen hadde ved folketellingen i 2000 et folketall på 170 880, noe som gjør byen til Tennessees fjerde største (etter Memphis, Nashville og Knoxville.) Med forsteder omfattet Chattanooga bebyggelsen («Metropolitan Statistical Area») 476 531 innbyggere i 2000.


== Historie ==
Tennesseelven var en viktig del av en fransk handelsrute på 1600-tallet. Strid mellom franskmennene og engelskmennene endte med at engelskmennene vant kontroll over handelsstedene langs elven i 1760. Byen het opprinnelig «Ross's Landing» etter John Ross. Navnet «Chattanooga» er fra 1838. I 1860, nær utbruddet av den amerikanske borgerkrig hadde byen et folketall på 2 000. Byen var et viktig jernbaneknutepunkt, og ble åsted for en rekke slag under krigen. De to første var angrep fra nordstatene på byen 7.-8. juni 1862 og 21. august-8. september 1863. Det store slaget ved Chattanooga ble utkjempet i oktober og november i 1863. Konfødersjonens tap av Chattanooga gjorde at Tennessee ble helt overtatt av unionsstyrker, og Chattanooga ble en base for fremstøtet i Georgia.
Etter borgerkrigen var Chattanooga et viktig transportknutepunkt og industrisenter. Industriell utbygging førte til alvorlig luftforurensning, og i 1969 ble Chattanooga utnevnt til USAs mest skitne by. Byen gikk gjennom revitaliseringsprosjekter på 1980- og 90-tallet.


== Økonomi ==
Chattanooga har idag en variert økonomi. Posisjonen til industriell produksjon har sunket og utgjør nå 16,5% av arbeidsstyrken. Transport, handel, og energi har blitt viktigere for byen, og Tennessee Valley Authority har en avdeling basert i Chattanooga.Byen er godt betjent av motorvei og jernbane (sistnevnte kun for godstrafikk.) Byen er også betjent av flyplassen Chattanooga Metropolitan Airport på østsiden av byen. Chattanooga Area Regional Transportation Authority står for kollektivtrafikken i byen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Chattanooga, Tennessee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Richard Burbage

Richard Burbage (født 7. januar 1568, død 13. mars 1619) var en engelsk skuespiller og teatereier. Han blir ansett som en av de største tragikerne på sin tid, sammen med Edward Alleyn, og kan ha begynt skuespillerkarrieren allerede i 1584. Hans mest kjente roller inkluderer Hamlet, Richard III, Lear og Othello. Burbage opptrådte helt til sin død i 1619.
Han var lillebroren til teaterentreprenøren Cuthbert Burbage.


== Referanser ==


== Kilder ==
Internet Shakespeare Editions: Shakespeare's Actors (1)
Birgitte Seyffarth

Birgitte Seyffarth (født 22. juni 1968) er en norsk tidligere modell og TV-personlighet. 
Seyffarth ble kjent for norske TV-seere fra 1989 da hun var programvertinne i TVNorge-programmet Casino sammen med Hallvard Flatland. Hun hadde denne jobben frem til 1993, og deltok totalt i 210 Casino-sendinger. I programmet sa hun ingenting, og ble derfor landskjent som «Tause Birgitte». I 1996 var hun programleder for underholdningsprogrammet Kjære Birgitte på samme kanal.
Seyffart ble kåret til «Årets modell» i bladet Tique i 1986. Hun arbeidet i årene som fulgte som foto-modell og mannekeng, og TV-suksessen med Casino gjorde henne for en periode til en av landets mest etterspurte modeller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Birgitte Seyffarth på Internet Movie Database
Stanislav Markelov

Stanislav Jurjevitsj Markelov (russisk: Станислав Юрьевич Маркелов) (født 20. mai 1974, død 19. januar 2009) var en russisk menneskerettighets-advokat og journalist som skrev undersøkende artikler om Tsjetsjenia. Markelov hadde vært advokat for familien til Elsa Kungaeva, en ung tsjetsjensk kvinne voldtatt og drept av den russiske obersten Jurij Budanov, som var løslatt fra fengsel i midten av januar, 15 måneder før den opprinnelige dommen hans var sonet ferdig. Markelov ble myrdet 19. januar 2009 i Moskva.


== Referanser ==
Anders Daun

Per Anders Daun (født 20. april 1963 i Borås) er en svensk, tidligere skihopper. Han konkurrerte internasjonalt mellom 1980 og 1988. Dauns beste internasjonale plassering er 7.-plass i lagkonkurransen i OL i Calgary i 1988. Individuelt er hans beste resultat 8.-plass, som han oppnådde i storbakkerennet i VM i Oslo i 1982, et renn som også inngikk i verdenscupen. Sammenlagt ble han nr. 29 i verdenscupen 1981/82.
Anders Daun var kjent for å hoppe med skjeve ski, og han landet flere ganger langt ute mot kanten av hoppbakkene. Han har i senere år vært ekspertkommentator for skihopping på SVT.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Daun – Olympedia 
(en) Anders Daun – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Anders Daun – Sveriges olympiske komité 
(en) Anders Daun – FIS (skihopping)
Live Bites

Live Bites er et konsertalbum fra det tyske hard rock-bandet Scorpions, utgitt i april 1995. Albumet består av konsertopptak gjort mellom 1988 og 1994.


== Sporliste ==
«Tease Me Please Me»
«Is There Anybody There?»
«Rhythm of Love»
«In Trance»
«No Pain No Gain»
«When the Smoke Is Going Down»
«Living for Tomorrow»
«Ave Maria No Morro»
«Concerto in V»
«Alien Nation»
«Crazy World»
«Wind of Change»
«Hit Between the Eyes»
«Edge of Time»
«Heroes Don't Cry»
«White Dove»


== Personell ==
Klaus Meine – vokal
Rudolf Schenker – gitar, bakgrunnsvokal
Matthias Jabs – gitar, bakgrunnsvokal
Ralph Rieckermann – bass, bakgrunnsvokal
Herman Rarebell – trommer, perkusjon, bakgrunnsvokal


== Eksterne lenker ==
(en) Live Bites på Discogs 
(en) Live Bites på MusicBrainz 
(en) Live Bites på Encyclopaedia Metallum
Thora paa Rimol

Thora på Rimol er en opera i to akter fra 1894 av Hjalmar Borgstrøm, som både har skrevet libretto og komponert musikken.


== Bakgrunn ==
Operaen er laget i en norsk gullalder for opera, men Borgstrøms opera ble aldri oppdaget og fremført i sin samtid. Plottet i operaen er helnorsk, med Olav Tryggvason, Håkon Jarl, Thora og trellen Kark i hovedrollene, men tonespråket er senromantisk tysk, sterkt påvirket av blant annet Wagner. Også samtidige komponister som Gerhard Schjelderup og Christian Sinding komponerte store operaer som kun ble framført i Tyskland, ikke i Norge.


== Handling ==
Operaen Thora paa Rimol henter sin handling fra Snorres kongesagaer og historien om forholdet mellom Håkon Jarl og husfruen Thora på Rimol, og kampen mellom den hedenske jarlen og den kristne Olav Tryggvason som kulminerte med trellen Karks drap på Håkon Jarl i 995.


== Fremførelser ==
Operaen Thora paa Rimol ble komponert allerede i 1894, men ble ikke fremført før i 2002 i Melhus i Sør-Trøndelag fylke i anledning kommunens tusenårsjubileum. (Gården Rimol, som handlingen i operaen utspiller seg på, ligger i Melhus og var valgt som Tusenårsted for feiringen). Initiativtager var en musikkinteressert pensjonert lærer, Sivert Fløttum. En semi-scenisk fremførelse av operaen ble vist på hovedscenen til Den norske Opera og Ballett 22. november 2008. Et CD-opptak med Trondheim symfoniorkester og dirigent Terje Boye Hansen ble spilt inn i 2001.


== Eksterne lenker ==
Omtale hos Kulturspeilet
Omtale NRKs nettsider
Karl III (serie)

Karl III er en norsk komiserie som gikk på TV 2 i 2009. Serien var en oppfølger til Mot i brøstet og Karl & Co, og også denne ble skapt av Tore Ryen. 


== Handling ==
Handlingen går rundt Karl Reverud, en ganske suksessfull mann, som nå bor på Aker Brygge sammen med sin kone Agnes Marie og butleren Roy.


== Rolleliste ==
Nils Vogt – Karl Reverud
Bjørn Sundquist – Roy Butler
Nina Woxholtt – Agnes Marie Stangfeldt
Håvard Bakke – Børre Tryvann-Larssen


== Produksjon ==
Filmingen av Karl III startet allerede i 2008, og den første sesongen er klar med tolv episoder. Serien startet på TV 2 23. februar 2009. Til forskjell fra Mot i brøstet og Karl & Co ble Karl III spilt inn uten publikum.


== Premiere ==
Karl III hadde premiere 23. februar 2009 og ble sett av 652 000 seere. Dagen etter ble serien slaktet i media, blant annet av VG som gav den terningkast 2 med den begrunnelse at den hadde mistet sjarmen og at den ikke var like morsom som de tidligere seriene om Karl. Også seerne viste misnøye med serien, og over 2200 lesere på VG-nett ga serien i gjennomsnitt terningkast 2.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl III på Internet Movie Database
Face the Heat

Face the Heat er det tolvte studioalbumet fra det tyske hard rock-bandet Scorpions, utgitt i september 1993.


== Sporliste ==
«Alien Nation» (Klaus Meine, Rudolf Schenker) – 5:42
«No Pain, No Gain» (Mark Hudson, Meine, Schenker) – 3:55
«Someone to Touch» (Hudson, Meine, Schenker) – 4:28
«Under the Same Sun» (Bruce Fairbairn, Meine, Schenker) – 4:52
« Unholy Alliance» (Meine, Schenker) – 4:54
«Woman» (Meine, Schenker) – 5:55
«Hate to Be Nice» (Meine, Schenker) – 3:33
«Taxman Woman» (Meine, Schenker) – 4:30
«Ship of Fools» (Meine, Schenker) – 4:15
«Nightmare Avenue» (Matthias Jabs, Hudson, Meine) – 3:54
«Lonely Nights» (Meine, Schenker) – 4:50


== Personell ==
Klaus Meine – vokal
Matthias Jabs – gitar, bakgrunnsvokal
Rudolf Schenker – gitar, bakgrunnsvokal
Ralph Rieckermann – bass, bakgrunnsvokal
Herman Rarebell – trommer, perkusjon, bakgrunnsvokal


=== Øvrige medvirkende ===
John Webster: keyboard
Luke Herzog: keyboard på «Woman» og «Lonely Nights»


== Eksterne lenker ==
(en) Face the Heat på Discogs 
(en) Face the Heat på MusicBrainz 
(en) Face the Heat på Encyclopaedia Metallum
Pure Instinct

Pure Instinct er det 13. studioalbumet fra det tyske hard rock-bandet Scorpions, utgitt i mai 1996.


== Sporliste ==
«Wild Child» – 4:19
«But the Best for You» (Meine) – 5:26
«Does Anyone Know» (Meine) – 6:03
«Stone in My Shoe» – 4:42
«Soul Behind the Face»  – 4:14
«Oh Girl (I Wanna Be With You)»  – 3:56
«When You Came Into My Life» (Meine, Schenker, Titiek Puspa, James F. Sundah) – 5:17
«Where the River Flows»  – 4:16
«Time Will Call Your Name»  – 3:21
«You And I» (Meine) – 6:22
«Are You the One?»  – 3:15


== Besetning ==
Klaus Meine – vokal
Rudolf Schenker – gitar, bakgrunnsvokal
Matthias Jabs – gitar, bakgrunnsvokal
Ralph Rieckermann – bass, bakgrunnsvokal
Curt Cress – trommer, perkusjon


== Eksterne lenker ==
(en) Pure Instinct på Discogs 
(en) Pure Instinct på MusicBrainz 
(en) Pure Instinct på Encyclopaedia Metallum