jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Trogonoptera brookiana

Trogonoptera brookiana er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger. En gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Trogonoptera brookiana lever helt sørøst i Asia. Arten er oppkalt etter sir James Brooke, kjent som rajah Brooke, som styrte som rajah over Sarawak mellom 1841-1868 og var vert for Alfred Russel Wallace under deler av hans lange forskningsopphold i Sørøst-Asia.


== Utseende ==

En meget stor svalestjert med lange, smale forvinger, ganske små bakvinger. Kroppen og vingenes grunnfarge er silkeaktig svart. Hodet og den fremre delen av forkroppen er skarpt røde. Forvingen har et bånd av mer eller mindre sammenvokste, trekantede, metallgrønne flekker. Bakvingen har et grønt midtfelt. Hos hunnen, som er noe større, er den grønne fargen mindre skarp. Dette er en av de største og mest oppsiktsvekkende svalestjertene.


== Levevis ==
Larvene utvikler seg på planten Aristolochia foveolata (holurtfamilien, Aristolochiaceae). Som mange andre svalestjerter lever denne på en giftig næringsplante og utnytter plantens gifter til å beskytte seg selv.


== Systematisk inndeling ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
familie svalestjerter (Papilionidae)
delgruppe Papilioninae
slekt Trogonoptera
Trogonoptera brookiana  (Wallace, 1855)
Synonym: Troides brookiana


== Kilder ==
Papilionidae – revised GloBIS/GART species checklist Arkivert 9. september 2010 hos Wayback Machine.
www.funet.fi – Lepidoptera database


== Eksterne lenker ==
(en) Trogonoptera brookiana i Encyclopedia of Life 
(en) Trogonoptera brookiana i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trogonoptera brookiana hos NCBI 
(en) Kategori:Troides brookiana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Troides brookiana – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Trogonoptera brookiana – detaljert informasjon på Wikispecies 
Trogonoptera (Troides) brookiana – www.nic.funet.fi/
Liberias riksvåpen

Liberias riksvåpen viser en due med en pergamentrull i nebbet, som er et symbol for fred og godhet. Det viser også en sol som går opp, et fartøy som legger til og valgspråket, The love of liberty brought us here. Disse tre tingene minner om grunnleggelsen av staten. Plogen og spaden symboliserer jordbruket og palmen står for fruktbarhet.
Libyas riksvåpen

Libyas riksvåpen fra 1977 til 2011 bærer statens navn på arabisk, og viser en falk, som er symbolet for stammen Quraisj som Muhammed tilhørte. På brystet har falken et grønt skjold. Falken sitter på et bånd med teksten اتحاد الجمهوريات العربية (ittiħād al-jumhūriyyāt al-`arabiyya – "Føderasjonen (bokstavelig: Union) av Arabiske Republikker").
Riksvåpenet fra 1977 ble tatt i bruk etter at føderasjonen med Egypt og Syria ble oppløst. Etter 2011 ble dette riksvåpenet tatt ut av bruk, og pr. 2017 er det ikke definert et nytt fra offisielt hold. De statlige etatene bruker ulike symboler.


== Tidligere riksvåpen ==
Eldre versjoner av Libyas riksvåpen inneholder det arabiske symbolet Saladins ørn, som også er i riksvåpenet til Egypt, Irak og Palestina. 

		
		
		


== Statssymboler siden 2011 ==
Det nasjonale overgangsrådet tok i bruk Stjerne og halvmåne i 2011. Symbolet har vært i bruk siden, i ulike utforminger.

		
		
		


== Referanser ==
Madagaskars riksvåpen

Madagaskars riksvåpen ble tatt i bruk i 1993 og viser landets navn og valgspråket «Hjemland, frihet, utvikling». I midten ser man en soloppgang og på solskiven er konturen av øyen Madagaskar. Under er hodet av en afrikansk sebu.


== Kilder ==
Worldatlas.com: Malagasy Symbols Besøkt 8. oktober 2018
Malawis riksvåpen

Malawis riksvåpen viser en løve i midtfeltet, som minner om at Malawi tilhører Samveldet av nasjoner. Symbolet for vann viser til Malawisjøen. Soloppgangen nederst er kopiert fra våpenet til Nyasaland, landets navn i kolonitiden. Våpenskjoldet bæres av en løve, en leopard  og en ørn, symboler på landets fauna. Lengst nede på våpenet vises Mlanje, landets høyeste fjell.
Malis riksvåpen

Malis riksvåpen består av en rund himmelblå skive med landets navn «République du Mali» og motto «Un peuple, un but, une foi» på fransk («Et folk, et mål, en tro»). Over den gylne moskéen i Djenné en gyllen gribb i flukt. Under moskéen en stigende gyllen sol og to hvite pil-og-buer.
Leif Øverland

Leif Johan Øverland (født 13. januar 1958) er en norsk næringslivsleder og tidligere konsernsjef. Fra 2013 er han administrerende direktør i Norsk Toppfotball. Han er utdannet ved Handelsakademiet i Oslo.
Tidligere var Øverland markeds-, hurtigrute- og produktdirektør i Hurtigruten ASA, og før dette direktør i Oslotrikken, der han blant annet lanserte konseptet «rullende fortau». Han har vært produkt-,markeds- og persontrafikkdirektør samt jernbanesjef i NSB og stod blant annet bak oppbyggingen av turistkonseptet Flåmsbanen (Myrdal-Flåm) i NSB. Fra 2009 til 2013 var han konsernsjef i Fjord1.
Øverland er styreleder for Fjord1 Fylkesbaatane AS, Fjord1 MRF, Fjord1 Sogn Billag AS, Fjord1 Nordfjord Ottadalen, Fjord1 Buss Møre og Fjord1 Service. Han er i tillegg styremedlem i Kollektivtransportproduksjon (KTP AS) og i Prima Omsorg AS (tidligere i det svenskeide Carema Omsorg AS), og sitter i Næringsministerens strategiske reiselivsråd.


== Referanser ==
Otto Fredrik Wollertsen

Otto Fredrik Wollertsen (født 12. november 1927, død 24. desember 2016) var en byoriginal i Bergen. Av bergenserne ble han ofte kalt «Ottoen». Tidligere bodde han utendørs, men flyttet i 1992 inn i Bakkegaten bo- og omsorgssenter. 
På dagtid befant han seg ofte på Torgallmenningen, og han hadde alltid med seg sykkelen sin og et munnspill. I 1989 ble han påspandert tur til England for å spille inn sangen om seg selv i Abbey Road Studios.I 2008, i mangfoldsåret, medvirket han på en konsert sammen med blant annet Bergen filharmoniske orkester.  Ottoen ble oppfattet som et bysymbol og ble malt sammen med andre bergensene av nederlenderen Willem Sanders. Bildet ble i 2003 vist på utstillingen «Borgere av Bergen». I desember 2013 laget gatekunstneren Argus et bilde av ham på en vegg i Skostedet.


== Om Ottoen ==
Om man spør seg selv hvilken nålevende enkeltperson som betyr mest for bergensernes identitetsfølelse tror jeg (etter at Herman Friele har flyttet ut av rådhuset) at svaret er den 80 år gamle Ottoen. Otto Fredrik Wollertsen har hatt gaten som sitt hjem mesteparten av sitt voksne liv. Gjennom sine daglige krumbøyde vandringer gjennom byens gater i mange tiår, med sykkel, kassettspiller og munnspill, er han blitt en del av Bergens sjel. Og gjennom sitt valg av tilværelse har han sett verden fra et ståsted nesten ingen annen kjenner. Derfor er hans historie unikt berikende.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ottoen Otto Fredrik Wollertsen, video i Bergens Tidende, Fred Ivar Utsi Klemetsen, besøkt 3. mai 2015
Bergensavisen:«Fikk nytt munnspill» besøkt 30. desember 2012
Bergensavisen:«Ottoens festaften» besøkt 30. desember 2012
Dag-Geir Bergsvik Knudsen, Origo:«Også byoriginaler står i endringens tegn.» besøkt 30. desember 2012
Fotografier besøkt 30. desember 2012
BA: Her er den ekte «Ottoen», Byikon foreviget i Vestre Skostredet. besøkt 18. desember 2013
Mauritanias riksvåpen

Mauritanias riksvåpen ble tatt i bruk 1. april 1959.
Jerf el Ahmar

Jerf el Ahmar, arkeologisk funnsted fra neolittisk steinalder i Syria, ved elven Eufrat. Bosatt omkring 9 600 – 8 800 f.Kr, det vil si fra slutten av Yngre dryas, ved inngangen til tidlig neolittisk jordbruksperiode. Dette var en kald periode klimatisk sett og representerte en periode hvor mange tidlige landsbyer ble forlatt eller krympet kraftig, eksempelvis Abu Hureyra.
Jerf el Ahmar ble oppdaget sent på 1980-tallet og utgravd av Danielle Stordeur ved universitetet i Lyon, som en hasteutgraving 1995-99 i forbindelse med oppdemming av Eufrat. 
Typisk for denne tidlige perioden hadde landsbyen en sentral, kommunal lagerbygning for korn og matvarer i sentrum, som også synes å ha fungert som bygning for ritualer. Oksehoder hang på veggene i visse bygninger både i Hallan Çemi og fire oksehoder i Jerf el-Ahmar, 300 km fra hverandre. 
Hvert enkelt hus viste ingen tegn til å ha hatt noen økonomisk funksjon. Først senere i neolittisk tid gikk hvert enkelt bolighus over til å inneholde forrådsrom for matvarer, særlig korn.
Studier viser at befolkningen livnærte seg av gasellejakt og konsum av vill-korn, ville belgfrukter og andre planter.


== Referanser ==

Chris Scarre (red): The Human Past', Thames & Hudson, London 2005.
Mosambiks riksvåpen

Mosambiks riksvåpen viser symboler for jordbruket og industrien. Stjernen øverst står for internasjonal solidaritet og den oppslåtte boken, hakken og geværet for kunnskap, jordbruksproduksjon og forsvaret av friheten.
Namibias riksvåpen

Namibias riksvåpen består av et skjold med en skråbjelke og de samme fargene som i Namibias flagg. Skjoldet holdes av to antiloper, som symbol for mot. Under skjoldet vises en typisk ørkenvekst, som viser landets styrke og mot. En ørn griper et bånd pyntet med diamanter, en av landets viktigste naturresurser.
Ћ

Ћ (minuskel: ћ) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet, brukt i serbisk. På latinske bokstaver transkriberes den som ć, hvilket tilsvarer tsj-lyden i det engelske ordet nature, til forskjell fra č (kyrillisk Ч), som tilsvarer tsj-lyden i det engelske ordet chair.
Nigers riksvåpen

Nigers riksvåpen ble tatt i bruk i 1962 og viser solen, omgitt av et zebuhode og hirseplanter som symbol på landets jordbruk og dyrehold. Spydet og de to kryssede tuaregsverdene viser til folkets militære tapperhet i det mektige riket som fantes i dette området før koloniseringen.
Rwandas riksvåpen

Rwandas riksvåpen ble endret i 2001 for at det skulle samsvare med landets nye flagg. Teksten er på kinyarwanda og kan oversettes med «Republikken Rawanda – Enhet, arbeid, patriotisme».
Riksvåpenet viser en agasekekurv i midten og to skjold på hver side. I tillegg et tannhjul, en sorghumplante og en kaffeplante og øverst i midten en sol. Solen er også på Rwandas flagg.
Senegals riksvåpen

Senegals riksvåpen består av en skjold som er delt to felt, til venstre et rødt med en oppreist gyllen løve, symbol for styrke, og til høyre på gul bakgrunn et baobabtre over en grønn bølgelinje som symboliserer Senegalelven. Skjoldet er omkranset av to sølvfargede palmekvister. Over skjoldet mellom palmekvistene en femoddet grønn stjerne og under en medalje. Et sølvfarget bånd som er flettet rundt palmekvistene med mottoet på fransk «Un peuple, un but une foi» («Et folk, et mål en tro»).
Ќ

Ќ (minuskel: ќ) er en bokstav i det kyrilliske alfabetet. Den er brukt i makedonsk, og blir på latinske bokstaver transkribert som ć, eventuelt som ḱ. Den tilsvarer den serbiske bokstaven Ћ, som også transkriberes som ć. Den representerer lyden [c]~[t͡ɕ], til forskjell fra č (kyrillisk Ч), som representerer lyden [t͡ʃ].
Çayönü Tepesi

Cayönü Tepesi er et arkeologisk funnsted og tidligere bosted i sørøstre Tyrkia, Anatolia, i høylandsområdene ved Eufrat. Stedet ligger i den fruktbare halvmåne like ved funnstedet Hallan Çemi, og skriver seg trolig fra tiden 10 000 f.Kr. til etter 8 000 f.Kr. Det var samtidig med Nevali Cori.
Det ble utgravet av tyrkiske arkeologer i 1980- og 90-årene. Stedet er en landsby på en liten høyde over en mindre elv, og ble bosatt i før-keramisk Neolittikum og var bosatt til omkring 6 900 f.Kr. Dette plasserer byen som litt eldre enn den langt større Çatal Höyük. 
I likhet med Catal Höyük, men i motsetning til tidligere bosettinger som f.eks Jerf el Ahmar og Abu Hureyra, hadde også Cayönü Tepesi bolighus med private lagerrom for korn og andre matvarer. Bolighusene var store og rektangulære, i motsetning til tidligere landsbyer. Samtidig var det også felles kommunale bygninger i sentrum av bebyggelsen, trolig for rituelle formål.
Den franske arkeozoologen Daniel Helmer har ved utgravninger her vist at storfe ble domestisert like tidlig som sau i dette området. Kroppsstørrelsen på storfeet gikk ned, spesielt for oksene, som i vill form var langt større enn dagens tamokser. De minste individene ble valgt, okser med skuldermål høyere enn en voksen mann var neppe særlig fristende å håndtere.Det antas forøvrig at dette var et av de første stedene hvor gris ble temmet og inkludert i husdyrhold. Temmingen av gris fulgte senere enn sau og geit, trolig ble grisen temmet en gang før 7 500 f.Kr. i nordlige Libanon og Syria og sørøstlige Tyrkia, som ved Çayönü Tepesi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Scarre, Chris (red), The Human Past, Hudson&Thames, London 2005.
Nevali Cori

Nevali Çori var en tidlig neolittisk bosetning sørøstligste Anatolia, ved øvre løp på vestbredden av Eufrat, ikke langt fra Syria, og i provinsen Şanlıurfa i østlige Tyrkia. Det er i dag et arkeologisk funnsted fra tiden som i dag er kjent for å ha avslørt en del av verdens aller eldste templer og monumentale skulpturfigurer. Det var bosatt fra omkring 10 000 f.Kr. til omkring 7000 f.Kr. Bosetninger var lokalisert rundt 490 meter over havnivået ved foten av Taurusfjellene og på begge breddene av Kantara, en sideelv av Eufrat. Steinalderkulturen var samtidig med Cayönü Tepesi. Som Cayönü Tepesi hadde også Nevali store, rektangulære hus med private lager- og forrådsrom, og et rituelt felleshus i midten av bebyggelsen. Funnene har gitt nær revolusjonerende vitenskapelig forståelse av neolittisk tid i Midtøsten og vestlige Asia.


== Utgravning ==
Stedet ble undersøkt i tiden 1983 til 1991 som hasteutgravningen grunnet konstruksjonen av Atatürkdemningen nedenfor Samsat. Utgravningene ble utført av en tysk arkeologisk gruppe fra Universitetet i Heidelberg under ledelse av professor Harald Hauptmann. Sammen med tallrike andre arkeologiske funnsteder i nærheten, har Nevalı Çori siden vært oversvømmet av damvannet fra Eufrat og er nå tapt.


== Litteratur ==
Scarre, Chris (red.) (2005): The Human Past, Thames & Hudson, London.


== Eksterne lenker ==
Halvo-Projekt Nevali Çori
Zephyr

Zephyr er et norsk vindkraftselskap som utvikler, bygger og drifter vindkraftverk i Norden. Selskapet ble stiftet i mars 2006. Hovedkontoret ligger i Sarpsborg i Viken fylke, tidligere Østfold fylke. De har også kontorer i Sverige og Island.
Bak Zephyr står energiprodusentene Østfold Energi og Vardar AS.  


== Prosjekter ==
Zephyr har meldt følgende vindkraftverk. Totalt utgjør disse kraftverkene 846 MW.

Remmafjellet vindkraftverk i Snillfjord kommune. Planlagt installert effekt er 130 MW.
Geitfjellet vindkraftverk i Snillfjord kommune. Planlagt installert effekt er 160 MW.
Innvordfjellet vindkraftverk i Flatanger og Namdalseid kommuner. Planlagt installert effekt er 90 MW.
Guleslettene vindkraftverk i Bremanger kommune. Planlagt installert effekt er 180 MW.
Bremangerlandet vindkraftverk i Bremanger kommune. Planlagt installert effekt er 160 MW.
Holmafjellet vindkraftverk i Bjerkreim og Gjesdal kommuner. Planlagt installert effekt er 66 MW.
Dufjellet vindkraftverk i Sokndal og Lund kommuner. Planlagt installert effekt er 60 MW.
Vidar vindpark i nordre Skagerrak (Kragerø, Larvik, Tønsberg, Færder, Fredrikstad og Hvaler kommuner, i tillegg til den svenske kommunen Sotenäs).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Hjemmeside Zephyr
Hjemmeside Østfold Energi
Hjemmeside Vardar
Hjemmeside Glitre Energi
Organofosfater


== Definisjon ==
Betegnelsen «organofosfater» (forkortes OP - fra engelsk «organophosphates») er et generelt navn på estere av fosforsyre. Strengt tatt ville denne definisjonen bare ha inkludert komponenter som er direkte relatert til formelen O=P(OR)3 (der R står får et hydrogen eller alkyl-/aryl-kjede). Likevel så er betegnelsen i praksis benyttet for mange andre komponenter, inkludert tiofosfater av typen S=P(OR)3 og andre varianter der R-substituenten er erstattet med S eller F. Eksempelvis er klorpyrifos, diazinon, pesticider med O=P-C eller til og med sarin (med strukturen O=P(OR)(F)(R)) svært ofte referert til som "organofosfater", selv om disse komponentene i større grad er bedre klassifisert som fosfortioater, tiofosfater, fosfonater, fosforyler eller andre mer spesifikke termer. Betegnelsen «organofosfor-forbindelser» (på engelsk: «organophosphorus compounds» hadde i slike tilfeller vært mer dekkende.


== Funksjonelle grupper med fosfor ==
Fosfan – PR3
Fosfinoksid - O=PR3
Fosfinitt – P(OR)R2
Fosfonitt – P(OR)2R
Fosfitt – P(OR)3
Fosfinat - O=P(OR)R2
Fosfonat - O=P(OR)2R
Fosfat - O=P(OR)3, slik som trifenylfosfatFunksjonelle grupper med fosfor og svovel er de samme, men med prefikset «tio»


== Eksempler ==


== Fosfororganiske flammehemmere ==
Fosfororganiske flammehemmere tilsettes ulike produkter for å gjøre dem mindre brennbare, blant annet som erstatning for bromerte flammehemmere. Stoffene kan også benyttes som mykner i enkelte plastmaterialer. En del av stoffene har vist seg å kunne ha alvorlige langtidsvirkninger på helse og miljø. Ett av disse stoffene, tris(2-kloretyl)fosfat (TCEP), kom i 2012 inn på den norske prioritetslista som er miljømyndighetenes liste over stoffer der utslippene skal stanses eller reduseres vesentlig innen 2020. TCEP er bioakkumulerende, og norske målinger viser at stoffet finnes igjen i miljøet blant annet i fugler og blåskjell. TCEP er giftig for vannlevende organismer, er klassifisert som reproduksjonsskedelig og kan dessuten være kreftframkallende. Andre fosfororganiske flammehemmere som klassifiseres som miljøskadelige, er TCEP, EHDPP, TDCP, TCrP og TPhP.
Importen av TCEP til Norge har gått ned de senere årene (fosfororganiske flammehemmere produseres ikke i Norge). En av årsakene til dette kan være den strenge reguleringen av stoffet i EU de siste årene. Bedrifter som vil bruke TCEP i EU/EØS etter 21. august 2015, må søke EUs kjemikaliebyrå, ECHA, om godkjenning for hvert enkelt bruksområde.  


== Referanser ==
Erlend Stene

Erlend Stene (født 22. november 1989) er en skuespiller fra Stavanger.
Han har spilt i en rekke kortfilmer, men er kanskje mest kjent for filmen Mannen som elsket Yngve, hvor han spiller Oljeungen. Han har sin bakgrunn fra Iduns Julekomedie som er Stavanger katedralskoles skoleteater. Han var også blant elevene som vant Holbergprisen i 2007. 
Han bosatte seg i USA i 2010, for å forfølge en karriere innen filmindustrien. 


== Filmer ==
Mannen som elsket Yngve (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erlend Stene på Internet Movie Database 
(sv) Erlend Stene i Svensk Filmdatabas 
(da) Erlend Stene på Scope 
(en) Erlend Stene på AllMovie
Josef Gabriel Rheinberger

Josef Gabriel Rheinberger (født 17. mars 1839 i Vaduz i Liechtenstein, død 25. november 1901 i München) var en komponist fra Liechtenstein. Han virket det meste av sitt liv i Tyskland. Rheinberger skrev mengder med orgelmusikk, blant annet hele 20 orgelsonater, men også opera, messer, requier og kammermusikk. Som komponist var han, som mange andre, sterkt påvirket av Felix Mendelssohn.


== Biografi ==
Rheinberger fikk sin første orgelundervisning allerede i femårsalderen, og to år senere hadde han lært så mye at han kunne tjene som organist i Vaduz. På denne tiden gjorde han sine første forsøk på å komponere. Fra 1848 fikk han mulighet til å få en mer formell undervisning i den nærliggende landsbyen Feldkirch. Læreren hans var Philipp Schmutzer, som selv hadde fått opplæring i Praha og der blitt litt kjent med musikken til Johann Sebastian Bach, Wolfgang Amadeus Mozart og Ludwig van Beethoven. Etter råd fra komponisten Matthäus Nagiller lot faren, som var i tjeneste hos fyrsten av Liechtenstein, sønnen få dra til München for å studere på musikkonservatoriet der i 1851. Der fikk han Julius Joseph Maier, Johann Georg Herzog, Julius Emil Leonhard og Franz Lachner som lærere i tre år.
I 1859, bare 20 år gammel ble han lærer i pianospill ved konservatoriet i München. Senere ble han også lærer i musikkteori, og fra 1867 til sin død i 1901 var han så professor i orgelspill og komposisjon ved konservatoriet. Noen av hans elever var Engelbert Humperdinck, Ludwig Thuille, Ermanno Wolf-Ferrari og Wilhelm Furtwängler. 
I 1867 giftet han seg med en tidligere elev som var blitt enke, Franziska von Hoffnaass. Hun skrev dikt, og han satte melodi til en rekke av dem. 


== Verkfortegnelse ==
Orgelsonate nr 3 G-dur (Pastoralsonate),  op.88  (1875)
Orgelsonate nr 4 a-moll  (Tonus Peregrinus),  op.98  (1876)
Missa Ess-dur,  op.109
Orgelsonate nr 5 Fiss-dur,  op.111  (1878)
Orgelsonate nr 8 e-moll,  op.132  (1882)
Orgelkonsert nr 1 F-dur,  op.137  (1884)
Stabat Mater g-moll,  op.138
Orgelsonate nr 11 d-moll,  op.148  (1887)
Seks stykker for violin og orgel,  op.150
Orgelsonate nr 12 Dess-dur,  op.154  (1888)
Orgelsonate nr 13 Ess-dur,  op.161  (1889)
Orgelsonate nr 14 C-dur, op.165  (1890)
Suite for violin og orgel,  op.166
Orgelsonate nr 15 D-dur, op.168  (1891)
Messe i B-dur for mannskor og blåseorkester (eller orgel), op.172
Orgelsonate nr 16 giss-moll,  op.175  (1893)
Orgelsonate nr 17 H-dur (Fantasisonate),  op.181  (1894)
Orgelkonsert nr 2 g-moll,  (1894)
Orgelsonate nr 18 A-dur,  op.188  (1897)
Tolv trios,  op.189  (1897)
Orgelsonate nr 19 g-moll,  op.193  (1899)
Orgelsonate nr 20 F-dur,  op.196  (1900)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Josef Rheinberger i International Music Score Library Project
Tannstein

Tannstein er forkalket avleiring på tennene som blir dannet av at plakk regelmessig befinner seg på tennene. Tannsteinens ru overflate gjør den ideell for videre plakkdannelse, noe som truer sunnheten til tannkjøttet. Tannstein gir mye raskere flekker på tennene enn vanlige tenner uten tannstein.
Tannstein opphoper seg når tannpleien i munnen ikke er tilstrekkelig. Når tannstein har blitt dannet, vil den i all hovedsak være for godt festet til at den kan fjernes med tannbørste eller skyllemidler. Man må da oppsøke tannleger for å få tannsteinen fjernet med spesialinstrumenter.
Tannstein er ikke farlig. Tennene anses å få et syreangrep som forkalker tannen.
Det finnes to ulike sorter tannstein: spyttsten og serumsten. Spyttstein dannes nær de store spyttkjertlene. Det er vanlig at spyttstein sitter på innsiden av fortennene i underkjeven.
Denne formen for tannstein begynner med en hvitaktig farge. Etterhvert blir den hardere og mørkere i fargen. 
Serumstein dannes i tannkjøttslommene og kan forårsake betennelse i tannkjøttslommene. Den er vanligvis hardere enn spyttstein og har en mørkebrun fargetone. Serumstein fester seg ofte i små øyer som sitter fast på tannoverflaten.
Seychellenes riksvåpen

Seychellenes riksvåpen består av et våpenskjold med en skilpadde på en grønn mark. Opp av marken kommer et kokosnøtttre og bak dette er det blått hav, med to øyer og et skip. Over skjoldet er det en sølvhjelm med en tropikkfugl oppå, med blå og hvite bølger i mellom. Skjoldet holdes av to hvite sverdfisker. Under skjoldet står Seychellenes motto «Finis Coronat Opus» (latin for «Enden kroner arbeidet»).
Sudans riksvåpen

Sudans riksvåpen ble tatt i bruk i 1969 og ligner arabiske riksvåpen og kjennetegn. Det har en stilisert sekretærfugl som bærer et særpreget skjold fra Muhammed Ahmeds tid. Han var den selverklærte Mahdi som hersket over Sudan en kort periode på 1800-tallet. I Sudans riksvåpen er det to skriftbånd, et i overkant og et i underkant. Det øvre viser det nasjonale mottoet Al-nasr lana (Seieren er vår), og det nedre viser statens navn, Jumhuriyat as-Sudan (Republikken Sudan).
Sekretærfuglen ble valgt som en særpreget sudanesisk - og afrikansk variant av «Saladins ørn» og «Qureishs hauk» som inngår i flere andre arabiske staters riksvåpen. Fargene i riksvåpenet er de panarabiske fargene rødt, grønt, sort og hvitt.


== Tidligere riksvåpen ==
Før 1969 bestod Sudans riksvåpen av et neshorn omkranset av to palmetrær.
Eswatinis riksvåpen

Eswatinis riksvåpen blir holdt oppe av en løve som symboliserer Eswatinis konge, og en elefant som symboliserer dronningen. Riksvåpenet viser i midten et skjold hentet fra Emasotsha-regimentet, et assegaierspyd, disse elementene er også å finne i Eswatinis flagg. Hjelmtegnet er en hodepynt i oterskinn dekorert med enkefuglfjær.
Valgspråket «Siyinqaba» betyr «Vi er fortet».