jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Billy Mills

William «Billy» Mills (født 30. juni 1938 i Pine Ridge, Sør-Dakota) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver. Han var av indiansk avstamming, og den første urinnvåner fra USA som tok OL-gull noensinne (Jim Thorpe var "bare" halvt indianer).
Foran finalen på 10 000 meter under OL 1964 ventet man en duell mellom australieren Ron Clarke, den regjerende verdensrekordinnehaveren, og Pjotr Bolotnikov fra Sovjetunionen. Mills var praktisk talt ukjent, med en bestetid som var omtrent et minutt langsommere enn Clarkes. 
Clarke åpnet i høy tempo, og to runder før mål var det bare to løpere som hadde greid å holde følge med Clarke, tunisieren Mohammed Gammoudi og Billy Mills. Mills passerte begge konkurrentene på siste langside og vant løpet med tiden 28.24,4, nesten 50 sekunder raskere enn sin tidligere bestenotering. Dermed sørget han for lekenes størst sensasjon.
Mills' liv ble i 1984 filmatisert i Running Brave, med Robby Benson i hovedrollen.


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo -  Gull i friidrett, 10000 meter  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Billy Mills – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Billy Mills – Olympedia 
(en) Billy Mills – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Billy Mills – Kansas Sports Hall of Fame 
(en) Billy Mills – World Athletics 
(en) Billy Mills – National Track & Field Hall of Fame
Otto Winter-Hjelm

Otto Winter-Hjelm (født 8. oktober 1837 i Christiania, død 3. mai 1931) var en norsk komponist, organist, dirigent og musikkritiker. Han fikk sin utdanning i Leipzig og Berlin. 
Han var sønn av Claus Winter Hjelm og Wilhelmine von Munthe af Morgenstierne, og bror av Kristian Winterhjelm og Henrik Winter-Hjelm. 
Winter-Hjelm var en førende drivkraft innen norsk musikk på slutten av 1800-tallet. Han opprettet en musikkskole i 1864, og startet og drev et musikkakademi i Christiania sammen med Edvard Grieg i 1866. Akademiet ble nedlagt da Grieg reiste til Italia i 1869.
Under salmesangstriden ga Winter-Hjelm ut et antall skrifter som demonstrerte betydelig og dyptgående sakkunnskap. Han ga også ut flere pedagogiske skrifter.
Han komponerte blant annet to symfonier, flere sanger for mannskor, samt universitetskantaten Lyset. Han var organist i Trefoldighetskirken i Oslo fra 1874 til 1921 og musikkanmelder i Aftenposten fra 1887 til 1913.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Otto Winter-Hjelm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Otto Winter-Hjelm på Discogs 
(en) Otto Winter-Hjelm på MusicBrainz 
(en) Otto Winter-Hjelm på AllMusic 
(no) Otto Winter-Hjelm i Folketellingen 1910 fra Digitalarkivet. (Kristiania kjøpstad)
Max Abraham

Max Abraham (født 3. juni 1831 i Danzig, død 8. desember 1900 i Leipzig) var sjef for Peters forlag i Leipzig.Han var forlegger for de fleste av Edvard Griegs komposisjoner og bidro gjennom gunstige økonomiske avtaler til at Grieg kunne bruke tid på å komponere i stedet for å påta seg annet inntektsgivende arbeid. De to ble nære venner og brevvekslet jevnlig (omkring 400 brev er kjent). Samarbeidet med Abraham sikret god distribusjon av Griegs verker som solgte svært godt og sikret forlaget gode inntekter. Abraham skaffet Grieg billetter til uroppførelsen av Richard Wagners Nibelungenringen. Peters fikk senere eneretten til å utgi Griegs verker og forlaget tjente gode penger, i sær på Griegs Lyriske stykker for klaver.


== Referanser ==
Gjeddefisker

Gjeddefisker er en orden egentlige beinfisker som tidligere ble regnet til gruppen laksefisker. Gjeddefisker er langstrakte bakholdsjegere som jakter i vegetasjon på grunt vann.


== Arter som finnes i Norge ==
gjedde


== Eksterne lenker ==
(en) gjeddefisker – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gjeddefisker i Encyclopedia of Life 
(en) gjeddefisker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gjeddefisker hos Artsdatabanken 
(sv) gjeddefisker hos Dyntaxa 
(en) gjeddefisker hos Fauna Europaea 
(en) gjeddefisker hos Fossilworks 
(en) gjeddefisker hos ITIS 
(en) gjeddefisker hos NCBI 
(en) Kategori:Esociformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Esociformes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life: Esociformes Besøkt 30. september 2007
Nydalens Skiklub

Nydalens Skiklub (Nydalens SK), lokalt kalt Nydalen, er en norsk idrettsklubb fra Nordre Aker i Oslo. Klubben ble stiftet 16. mars 1886 for aktiviteter innen skiidrett. I dag satser klubbens hovedsakelig på orientering.
Nydalens SK tilbød inntil for få år siden en rekke idretter, men har de senere årene valgt å legge til rette for orientering. Klubben har mange konkurranseløpere og er en aktiv arrangør. Nydalens tradisjonsrike o-løp, Nydalten, arrangeres hvert år og som regel i Maridalen (Nordmarka). Ellers pleier klubben med jevne mellomrom å påta seg store arrangement, som for eksempel norgesmesterskap (NM) og Norsk O-festival (O-festivalen). Klubben arrangerer også turorientering i Nordmarka, kalt Stifinner’n og Postjakta for yngre deltakere.
I 1918 mottok skiløperen Jørgen Hansen fra Nydalens SK Holmenkollmedaljen for sine prestasjoner i skisporet. Bjarne Rosén representerte på 1930-tallet Nydalen på det norske landslaget i fotball.


== Meritter ==
Tiomila, damer (1) :

2006Tiomila, ungomsstafetten (1) :

2015Night Hawk, herrer (2) :

2016, 2018NM stafett, herrer (4) :

1954, 1996, 1997, 1999NM stafett, damer (4) : 

1968, 2000, 2005, 2016NM sprintstafett (2) :

2015, 2018


== Kjente orienteringsløpere ==


== Kjente tidligere orienteringløpere ==


== Litteratur ==
Harry Lagert, red. (1986). Nydalens Skiklub 1886 – 1996. Oslo. 


== Eksterne lenker ==
Klubbens nettsider (orienteringsgruppa)
Klubbsidene om «Stifinner'n»
Therese Berg

Therese Kristine Aurora Berg (født 1843, død 1942) var datter av den svenske grosserer og riksdagsmann C.G. Berg i Karlshamn. Han oppfant og fabrikkerte den berømte svenske punsj og var rik, sosialt og kunstnerisk interessert og kunne føre et stort hus, der mange kunstnere frekventerte. Therese reiste ofte med sin far og hennes skjønnhet ga henne tilnavnet «Riksdagens Rose». Hun spilte ypperlig klaver – og man antar at hun traff Edvard Grieg på en reise med sin far til et kursted i Tyskland, noe som førte til at Grieg bl.a. holdt sin debutkonsert i Karlshamn i 1861.
Einar Lindboe

Einar Fredrik Lindboe (født 2. juni 1876 i Vestre Aker, død 26. juni 1953) var en norsk lege og kirurg som blant annet etablerte et privat sykehus for gynekologi og fødselshjelp. Han var generalsekretær i Norges Røde Kors fra 1906 til 1911. Han var også kjent som skiløper og idrettsleder.


== Lege ==
Lindboe tok medisinsk embetseksamen ved Det Kongelige Frederiks Universitet (nå Universitetet i Oslo) i 1903. Han videreutdannet seg til kirurg ved siden av å drive egen legepraksis i Kristiania.Dr. Lindboe så at det var et stort behov for et bedre helsetilsyn til byens kvinner og i 1915/1916 startet han byggingen av en privatklinikk på adressen Josefines gate.30. Arkitekt for sykehuset var Victor Nordan, som hadde erfaring fra flere tilsvarende prosjekter tidligere. I 1917 åpnet det nye sykehuset dørene. Lindboe var selv bestyrer for sykehuset frem til 1928. I 1929 ble han overlege ved Diakonhjemmet, og den stillingen hadde han frem til 1939.I 1930 ble kvinneklinikken i Josefines gate kjøpt av Oslo kommune, som omdøpte klinikken til Oslo kommunale kvinneklinikk.I 1917 


== Norges Røde Kors ==
Lindboe var sekretær i Norges Røde Kors fra 1906 til 1911; stillingen var den øverste administrative lederen i organisasjonen, og skiftet i 1916 betegnelse til generalsekretær.


== Idrett ==
Han ble tildelt Holmenkollmedaljen i 1927 sammen med Hagbart Haakonsen. Han representerte Skiklubben Skuld og Medicinernes Skiklub Svartor i Oslo. Han var formann i Norges Skiforbund fra 1922 til 1927.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bomann-Larsen, Tor (1993). Den evige sne – En skihistorie om Norge. Cappelen. ISBN 82-02-13801-9. 


== Eksterne lenker ==
Skiforeningen.no med PDF-fil på vinnere av Holmenkollmedaljen
(no) Einar Lindboe i Norsk biografisk leksikon
Frants Beyer

Frants Diecke Cappelen Beyer (født 9. mai 1851 i Bergen, død 10. november 1918 i Oslo) var jurist og dispasjør, senere likningssjef i Bergen. Han var sønnesønn av Frands Beyer, som eide Norges eldste bokforlag, F. Beyer. Han ble en av Edvard Griegs beste venner og støttespillere, og senere nabo på Troldhaugen. Frants var gift med Marie (født Smith), Grieg spilte orgel i deres bryllup i Gamle Aker kirke 16. mai 1877.
Beyer var også styreformann i Musikselskabet Harmonien fra 1902 til 1913 og den første ærespresident i selskapet.
Riksarkivet har Frants Beyers privatarkiv, som omfatter brev fra Edvard Grieg fra perioden 1872-1907 og en samling gaver, bl.a. originalkomposisjoner av flere kjente komponister, til Frants og Marie Beyer i forbindelse med deres sølvbryllup i 1902. Beyers arkiv er skannet og tilgjengelig i Digitalarkivet.


== Eksterne lenker ==
Om forholdet mellom Edvard Grieg og Frants Beyer hos Bergen Bibliotek
Edvard Grieg og Frants Beyer
Digitalarkivet: Brev fra Edvard Grieg til Frants Beyer 1872-1907
Digitalarkivet: Frants og Marie Beyers sølvbryllupsmappe
Europavei 46

Europavei 46 går mellom Cherbourg i Frankrike og Liège i Belgia. Veiens lengde er 617 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Cherbourg – Caen – Rouen – Reims – Charleville-Mezières – Liège


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Adolph Brodsky

Adolph Brodsky (russisk Адольф Давидович Бродский – Adolf Davidovitsj Brodskij, født 21. mars 1851 i Taganrog, død 22. januar 1929 i Manchester) var en russisk fiolinvirtuos.
Han dannet to kvartettensembler, begge ble kalt Brodskykvartetten, og konserterte over hele verden. Blant annet fremførte han ofte Griegs Strykekvartett i g-moll. Brodsky og Grieg selv ved pianoet urframførte Griegs Sonate for fiolin og klaver nr. 3 i c-moll, opus 45 10. desember 1887 i Leipzigs Gewandhaus. Også dette verket framførte Brodsky mye. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Henry Charles Lahee: Famous Violinists of To-day and Yesterday, s. 263f.


== Eksterne lenker ==
(en) Adolph Brodsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adolf Brodskij på MusicBrainz
Foreningen De Danske Atlanterhavsøer

Foreningen De Danske Atlanterhavsøer var en dansk interesseforening som søkte å styrke samholdet mellom innbyggerne i det danske riket. Foreningen ble stiftet i 1902, i en tid hvor det ble diskutert om Danmark skulle selge Dansk Vestindia til USA.
Initiativtagerne til foreningen var motstandere av å selge deler av det danske riket og dets befolkning, og flere pengesterke københavnere støttet opp om foreningen. Blant annet ble det etablert et plantasjeselskap som kjøpte uvirksomme plantasjer. Foreningen fikk også støtte fra Prinsesse Marie av Orleans, som sammen med sin mann prins Valdemar av Danmark hadde besøkt Dansk Vestindia og falt for øyenes sjarm.Flertallet i befolkningen mente derimot at man hadde lite til felles med befolkningen i Dansk Vestindia, og så derfor på et eventuelt salg som uproblematisk. Mange i Danmark var også forkjempere for slaveriets avskaffelse og så på plantasjeeierne i Dansk Vestindia som mennesker som kun tenkte på penger og et liv i luksus.Hovedeksistensgrunnlaget til foreningen forsvant da Dansk Vestindia ble solgt til USA for 25 millioner dollar i 1917. Foreningen gjennomgikk dermed en større omstrukturering i 1919 som medførte en utvidelse av interesseområdene og navnet ble endret til Dansk Samvirke.Foreningen utga månedstidsskriftet Atlanten.


== Referanser ==
Daman og Diu

Daman og Diu (gujarati: દમણ અને દિવ, marathi: दमण आणि दीव, portugisisk: Damão e Diu) er en del av forbundsterritoriet Dadra og Nagar Haveli og Daman og Diu i India. Fra 1961 til 2020 var det et separat forbundsterritorium.  Ved folketellingen i 2011 hadde Daman og Diu et folketall på 242 911.I over 450 år var disse små kystenklavene ved Det arabiske hav en del av portugisisk India, sammen med Goa og Dadra og Nagar Haveli. Den 19. desember 1961 ble Goa, Daman og Diu innlemmet i India, noe Portugal først anerkjente i 1974.  Goa, Daman og Diu utgjorde et enkelt unionsterritorium fram til 1987, da Goa ble en egen delstat. Daman og Diu ble da et separat forbundsterritorium, hvor hver av de to enklavene utgjør hvert sitt av territoriets to distrikter.
I Diu brukes gujarati, mens innbyggerne i Daman stort sett snakker marathi.  Portugisisk språk er i tilbakegang, siden det ikke brukes i skoleverket, men fremdeles snakker 10 % av befolkningen i Daman dette kolonispråket.  Det finnes også kreolspråk basert på portugisisk, nemlig língua da casa (hjemmespråket) i Daman, og língua dos velhos, de gamles språk, i Diu. 


== Geografi ==

Diu er en liten øy utenfor kysten av Saurashtra-halvøya i delstaten Gujarat.  Øya utgjør ca 20 km², og er bundet sammen med Gujarat ved flere bruer.  Byen Diu ligger på østspissen av øya, som ellers utgjøres av sandstrender ut mot Det arabiske hav, jordbruksdistrikter inne på øya og sumpområdet inn mot Gujarat. 
Daman er et noe større landområdet, 71 km², på grensen mellom Gujarat og Maharashtra, nord for Mumbai. Byen Daman ligger ved munninga av elva Daman Ganga.  
Både Daman og Diu er preget av den portugisiske fortida, og i begge byene finnes det store portugisiske festningsverk, gammel byarkitektur og rikt utsmykkede katolske kirker. En liberal holdning til alkohol, nok en arv fra kolonitida, gjør begge enklavene til populære reisemål for tørste indere. 


== Distrikter ==
Diu
Daman DistrictDaman betegner kun byen Daman, mens Daman District utgjør et større landområdet. 


== Økonomi ==
Daman og Dius bruttonasjonalprodukt for 2004 er anslått til USD 156 millioner. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en-IN) Offisielt nettsted 
(en) Daman and Diu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 Daman og Diu hos Wikivoyage
Henrik Backer

Hans Henrik Sartz Backer (født 20. september 1865 i Lillestrøm, død 21. januar 1948 i Oslo) var en norsk maler og utstillingsarrangør, kjent av ettertida for flere utsmykningsoppdrag. Dette gjelder blant annet de store maleriene med motiver fra Vaterland og Grønland i Oslo, til restauranten Olympen utført i 1928,  Tractøren 1929 og Rosenborg kino 1937. I 1920 var han dekoratør for filmen Kaksen på Øverland.
Etter første verdenskrig utførte han en rekke bilder fra det gamle Christiania som var på vei til å forsvinne. Mange av disse
er fra Pipervika, utført i akvarell. En del av dem er i Oslo Museums eie.Backer mottok Kongens fortjenestmedalje i gull i 1935.Henrik Backer var sønn av fiskeriskolebestyrer Johan Fredrik Backer (1839-1906) og Josefine Mathilde Thrane (1841-1886). Han ble år 1900 gift med Dagny Berntzen.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gaukstad, Øyvind: Det Kristiania som forsvant - om maleren og tegneren Hans Henrik Sartz Backer. I Byminner nr.3-2012, s.28-33


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Backer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Henrik Backer på Internet Movie Database
Ostariophysi

Ostariophysi er en gruppe egentlige beinfisker som omfatter omtrent 28 % av alle fiskearter og 68 % av alle ferskvannsarter. Artene er utbredt på alle kontinenter utenom Antarktis.


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ostariophysi i Encyclopedia of Life 
(sv) Ostariophysi hos Dyntaxa 
(en) Ostariophysi hos Fossilworks 
(en) Ostariophysi hos Fossilworks 
(en) Ostariophysi hos ITIS 
(en) Ostariophysi hos NCBI 
(en) Kategori:Ostariophysi – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ostariophysi – detaljert informasjon på Wikispecies
Dadra og Nagar Haveli

Dadra og Nagar Haveli (gujarati: દાદરા અને નગર હવેલી, marathi: दादरा आणि नगर हवेली, portugisisk: Dadrá e Nagar-Aveli) er en del av forbundsterritoriet Dadra og Nagar Haveli og Daman og Diu i India. Fra 1961 til 2020 var det et separat forbundsterritorium. Ved folketellingen i 2011 hadde Dadra og Nagar Haveli et folketall på 342 853.Nagar Haveli ligger klemt mellom Maharashtra og Gujarat, mens Dadra ligger helt omsluttet av Gujarat, noen kilometer nord for Nagar Haveli. Hovedstaden er Silvassa.
Begge territoriene ligger langs Daman Ganga-elva, og byene Dadra og Silvassa ligger begge på nordbredden av elva. De vestlige Ghatfjellene stiger opp i øst, og åslandet ved fjellfoten utgjør den østre delen av distriktet. Selv om Det arabiske hav ligger like i vest, har ikke territoriet kyst.
De viktigste språkene i territoriet er marathi, hindi og gujarati.


== Historie ==
Territoriet var en del av den portugisiske kolonien Goa fra 1779 til 1954, da det ble tatt opp i India. Fra 1954 til 1961 var territoriet i stor grad selvstyrt, og selvstyreorganet het Varishta Panchayat of Free Dadra and Nagar Haveli. I 1961 ble det et forbundsterritorium i India.


== Økonomi ==
Bruttonasjonalprodukti i Dadra og Nagar Haveli utgjorde 218 millioner USD i 2004. Industrien er hovedbeskjeftigelsen, noe som fremmes av at skatte- og avgiftsnivået er lavere enn i nabodelstatene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen mangler oppslag i Wikidata
Ragnar Sten

Ragnar Sten (født 22. desember 1943 i Drammen) er en norsk maler.
Han var hospitant ved Statens kunstakademi før han dro til Berlin og var elev ved Schule Porath 1963 – 1965. Sten deltok i flere mønstringer i Unge Kunstneres Samfund fra 1973 og utover. Der hadde han også separatutstilling 1968. Har siden stilt ut ved gallerier og kunstforeninger flere steder både på Østlandet og i Danmark og Sverige.
Sten har oppnådd flere stipender og hatt opphold ved kunstnerkollektiver.
Han har hatt utsmykningsoppdrag for:
Esso Norge
Ringerike sykehusSten er innkjøpt av bl.a. Riksgalleriet, Norges Bank, Norsk kulturråd, Vinmonopolet, flere fylkeskommunale og kommunale instanser i Buskerud.


== Referanser ==
Ellen Gulbranson

Ellen Maria Elizabeth Nordgren Gulbranson (født Ellen Norgren 8. mars 1863 i Stockholm, død 2. januar 1947 i Oslo) var en svensk-norsk operasangerinne (mezzosopran), og en ledende figur innen den andre generasjonen sangere i Bayreuth.


== Biografi ==


=== Bakgrunn ===
Ellen Gulbranson studerte ved Kungliga Musikhögskolan med Julius Gunther og fra 1883 med Ellen Kenneth og Mathilde Marchesi i Paris. Senere studerte hun også med Marchesis datter Blanche, som omskapte Gulbransons stemme fra mezzosopran til dramatisk sopran. 


=== Sangerinne ===
Gulbransons operadebut skjedde i Stockholm 1889 som Amneri. Hun møtte Edvard Grieg i 1888 og ble en av hans og Nina Griegs favoritter. Etter en konsert i Wien 1896 ble også Johannes Brahms oppmerksom på henne.Hun giftet seg med den musikkinteresserte norske marineløytnanten Hans Petter Jørgen Francis Gulbranson, barnebarn av Hans Gulbranson i 1890 og ble norsk statsborger. Ekteparet bosatte seg på Haug gård i Bærum, og på Lysaker i 1893. De fikk tre døtre.
Hjulpet av Johan Svendsen ble hun en av sin tids ledende  Wagner-sangere. Mellom 1896 og 1914 var Gulbranson blant de ledende kreftene i Bayreuth-festspillene, der hun hovedsakelig opptrådte som Brünnhilde i Der Ring des Nibelungen.
Hun spilte inn noen få akustiske 78-plater på merket Gramophone for Brødrene Johnsen AS. 
Hun trakk seg tilbake i 1915 og ble en høyt ansett pedagog. Kaja Norena var den mest kjente av hennes elever.
Hun døde i en alder av 83 år.


== Utmerkelser og æresbevisninger ==
Kongens fortjenstmedalje i gull i 1911
«Grossherrzogliche Sächsische Kammersängerin» (Sachsen-Weimar)
Kong Christian IX av Danmarks «Fortjenstmedalje i Guld til at bære i Dannebrogs Baand»
Den badenske «Goldene Medaille für Kunst und Wissenschaft»
«Pro Literis et Artibus» (Sverige)
«Utenlandsk medlem af Kgl. Musikaliska Akademien» (Sverige)I tillegg til ordener og hederstitler mottok Ellen Gulbranson også smykker fra blant andre keiser Wilhelm II, det danske kongehuset og dronning Maud som påskjønnelse for sin sang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ellen Gulbranson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ellen Gulbranson på Discogs 
(en) Ellen Gulbranson på MusicBrainz 
(en) Ellen Gulbranson på Spotify
Hear ’n Aid

Hear 'n Aid var et nødhjelpsprosjekt for Afrika, startet av gitaristen Vivian Campbell. Prosjektet var heavy metal-artisters svar på USA for Africas «We Are the World», og resultatet ble singelen «Stars» og samlealbumet Hear 'n Aid, utgitt i 1986.


== Bakgrunn ==
Daværende medlemmer av Dio, Campbell og bassisten Jimmy Bain, samt Dios bandleder Ronnie James Dio deltok på en 48-timers veldedighetssending på radiokanalen KLOS i Los Angeles, der Campbell og Bain la merke til at det ikke var mange representanter for hardrock-sjangeren tilstede. De fikk en idé om et prosjekt lignende «Do They Know It's Christmas?» og «We Are the World», og de fikk til slutt med seg Ronnie og resten av Dios medlemmer; trommeslager Vinny Appice og keybordist Claude Schnell. Campbell og Bain sto for den musikalske delen av låten «Stars», mens Dio skrev teksten for, og var ansvarlig for innspillingen av den. Låten ble delvis innspilt i samme studio som «We Are The World». Utgivelsen av singelen ble utsatt til begynnelsen av 1986 på grunn av vanskeligheter med å få iorden alle tillatelsene, noe som Campbell antok reduserte noe av påvirkningen singelen hadde.


== Samlealbum ==
Samlealbumet Hear 'n Aid med Accept, Mötorhead, Rush, Kiss, Jimi Hendrix Experience, Dio, Y&T og Scorpions ble gitt ut samtidig med singelen. Det ble også laget en musikkvideo til låten, samt en 30 minutter lang dokumentar om innspillingen låten. Inntektene gikk uavkortet til hjelpearbeid i Afrika. Ifølge Wendy Dio, Ronnie James Dios kone og manager, ble det solgt plater og andre handelsvarer for rundt én million dollar det første året og over tre millioner totalt. Singelen «Stars» tilbrakte to uker på førsteplass på VG-lista i 1986.


=== Sporliste ===
«Stars»
«Up to the Limit» – Accept
«On the Road» – Motörhead
«Distant Early Warning» – Rush
«Heaven's on Fire» – Kiss
«Can You See Me» – The Jimi Hendrix Experience
«Hungry for Heaven» – Dio
«Go for the Throat» – Y&T
«The Zoo» – Scorpions


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hear 'n Aid på Discogs 
(en) Hear 'n Aid på MusicBrainz 
(en) Hear 'n Aid på Encyclopaedia Metallum 
(en) Hear 'n Aid på Songkick
Antonie Hagerup

Antonie Hagerup, Tony (født 18. august 1844 i Bergen, død 7. juli 1939 i København) var Nina Griegs søster. Bodde på Troldhaugen med Nina etter Griegs død i 1907, men de bodde i København vinterstid. Hun hentet selv Ninas urne hjem til Troldhaugen da hun døde i København i 1935. Tony og Nina hadde hele livet vært uadskillelige venninner. De er begge to gravlagt ved Edvard Griegs side nær Troldhaugen.


== Eksterne lenker ==
Troldhaugen museums hjemmeside
Christian Frederik Emil Horneman

Christian Frederik Emil Horneman (født 17. desember 1840 i København, død 8. juni 1906 samme sted) var dansk komponist og dirigent. Han var venn og studiekamerat av Edvard Grieg. Han var sønn av komponisten Emil Horneman (1809–1870).
C.F.E. Hornemann studerte ved konservatoriet i Leipzig i 1857-1860 og komponerte under dette oppholdet sin 1. strykekvartett i g-moll.  Etter hjemkomsten til Danmark stiftet han i Leipzig sammen med blant andre Edvard Grieg musikkforeningen Euterpe. Herved fikk de unge komponister et forum for de verker som den meget dominerende Niels W. Gade ikke ville oppføre i Musikforeningen. Euterpe fungerte bare noen få år. Til gjengjeld stiftet Horneman allerede i 1874 sammen med Otto Malling Koncertforeningen, hvis repertoar kom til å omfatte betydelige utenlandske verker samt verker av en rekke unge danske komponister.
Utover å være konsertarrangør videreførte Horneman sin fars musikkhandel og –forlag og grunnla sitt eget konservatorium i protest mot Kjøbenhavns Musikkonservatorium som Gade var leder av. Horneman var tilhenger av en mer internasjonal oppfattelse av musikk, som stod i motsetning til 1800-tallets nasjonalromantikk. Han er begravet på Assistens Kirkegård i København. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Horneman fra Det Kgl.Bibliotek