jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Corregidor

Corregidor er en liten, befestet øy i Filippinene. Den ligger ved innseilingen til Manilabukten, ca. 48 km vest for Manila. Forvaltningsmessig hører Corregidor imidlertid til Cavite City. Corregidor har form som et rumpetroll. Øyas areal utgjør ca. 5 km².


== Historie ==


=== Spanske tid ===
Øya var bebodd av fiskere allerede før spanjolene fikk herredømmet over Filippinene. I den spanske tiden var det en signalstasjon på øya, og fra her ble det tent et bål for at man i Manila skulle kunne se at det kom hjemvendende skip. I 1795 ble det bygget en flåtehavn på øya, senere fulgt av et marinesykehus og i 1836 ble det bygget et fyrtårn. Den lille byen San Jose på Corregidor utgjorde regjeringssetet på Corregidor.


=== Amerikansk tid ===

Etter USAs overtagelse av Filippinene i 1898 ble øya i 1907 utpekt til militært område, og militærposten fikk navnet Fort Mills. På grunn av sin beliggenhet var den særdeles velegnet til forsvar av Manilabukten og ble fra 1909 befestet med artilleristillinger og bunkere og det ble anlagt veier. Da arbeiderne forlot øya den 15. mars 1912 var den blitt til en militær festning. På grunn av øyas klippefylte natur og disse befestningene blir Corregidor ofte omtalt som "The Rock".
Under den japanske invasjonen i desember 1941 ble øya 21. desember hovedkvarter for den amerikanske marinen i området, som var underlagt general Douglas MacArthur. Tross blokade og heftige bombardementer fra luften kunne Corrigidor holde ut lenge, og avlaste Bataan som siste tilbaketrekningsmulighet for de filippinske og amerikanske styrkene.
11. mars ble general MacArthur tilbakekalt fra Corregidor og evakuert til Australia via Mindenao. Også etter at Bataan falt den 9. april holdt amerikanerne på øya forbitret ut i 27 dager. Den 5. mai innledet 2 000 japanere et angrep på øya med støtte fra luften og den følgende dag kapitulerte forsvarerne. Under den japanske besettelsen forble en japansk styrke på omkring 300 mann på øya sammen med ca. 500 krigsfanger.
Under amerikanernes gjenerobring av Filippinene i 1945 ble krigsfangene transportert bort. De amerikanske troppene stod overfor 5 000 japanere da de etter frigjørelsen av Luzon og størsteparten av Manila angrep øya den 15. februar 1945. Kampene om Corregidor varte i tolv dager og kostet drøyt 900 ofre på amerikansk side, mens nesten alle japanerne omkom. I 1947 ble øya overtatt av Filippinene.


== I dag ==
I dag er Corregidor hovedsakelig et historisk minnesmerke. På øyas høyeste punkt står minnesmerke over stillehavskrigen. Med de stadig synlige militære anleggene som f.eks. Malinta-tunnelen, det gamle fyrtårnet og mange parker er Corregidor en av de store turistmagnetene på Filippinene.


== Eksterne lenker ==
(en) Corregidor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Corregidor – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Corregidor på SNL
Huahujing

Huahujing (kinesisk: 化胡经; pinyin: Huàhújīng, W.-G.: Hua Hu Ching, «barbaromvendelsesklassikeren») er et daoistisk religiøst kinesisk verk som stammer fra ca. år 300 e.Kr. Det gir en  beskrivelse av den formodentlig legendariske personlighet Laozis misjonsvirksomhet i India. Verker fremstiller buddhismen som om den skulle være en variant av daoismen. 
Verket er kjent gjennom dokumentfunnene i Mogao-grottene ved Dunhuang i provinsen Gansu vest i Kina. 


== Litteratur ==
Komjathy, Louis; Daoist Texts in Translation. 2004.
Liu Yi. "Towards a New Understanding of Huahujing (The scripture of transforming the barbarians) from Dunhuang" International Dunhuang Project Newsletter 7. 1997.
Ni Hua-Ching. The Complete Works of Lao Tzu: Tao Teh Ching & Hua Hu Ching, The Shrine of the Eternal Breath of Tao and the College of Tao and Traditional healing, 1979. (New edition SevenStar Communications. 1997. ISBN 0-937064-00-9)
Walker, Brian. Hua Hu Ching: Unknown Teachings of Lao Tzu. San Francisco: Harper. 1995. ISBN 0-06-069245-6
Weinstein, Stanley. 1987. Buddhism under the T’ang. Cambridge: Cambridge University Press.
Welch, Holmes.  Taoism: The Parting of the Way. Boston: Beacon Press. 1957. ISBN 0-8070-5973-0
Zürcher, E. (2007). The buddhist conquest of China : the spread and adaptation of buddhism in early medieval China (3rd edition with a foreword by Stephen F. Teiser. utg.). Leiden: Brill. ISBN 9789004156043.
Thericleidae

Thericleidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  De har ofte blitt regnet som en underfamilie av familien Eumastacidae.


== Utseende ==
Middelsstore, kraftige gresshopper, vanligvis grønne på farge med sterkt reduserte eller helt manglende vinger. Noen ser ut som ganske ordinære gresshopper (ligner familien Acrididae), mens andre er sterkt sammenklemt fra sidene, thorax er høyt hvelvet med en skarp kant øverst, og dekker delvis hodet. Også bakkroppen og de meget brede baklårene er sammenklemt fra sidene. Hunnen er gjerne omtrent dobbelt så stor som hannen.


== Levevis ==
Thericleidae er planteetere, og kan vanligvis leve på en rekke ulike plantearter (polyfage). Livssyklusen deres følger gjerne regn- og tørketider, slik at eggene klekkes når regnet kommer, de kan da ha ligget opptil 8 måneder. Hunnen legger gjerne eggene i små klynger på opptil seks egg, med flere uker mellom hver klynge.


== Skadedyr ==
Et par arter har forårsaket betydelig skade i furu-plantasjer i Øst-Afrika ved at de snaugnager trærne slik at de tørker ut og dør. Furu er ikke et innfødt treslag i dette området, disse gresshoppene lever normalt på andre, lokale planter, men er i stand til å utnytte furua svært effektivt som matkilde.


== Utbredelse ==
Familien finnes bare i Afrika.


== Fossile arter ==


== Systematisk inndeling ==

 vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orthopteroida  («gresshoppelignende insekter»)
Orden rettvinger (Orthoptera)
Underorden gresshopper (Caelifera)
Overfamilie Eumastacoidea
Familie Thericleidae Burr, 1899
Underfamilie Chromthericleinae Descamps, 1977 – 3 slekter, 10 arter
Underfamilie Thericleinae Burr, 1899 – 27 slekter, 114 arter
Underfamilie Afromastacinae Descamps, 1973 – 17 slekter, 66 arter, sørlige Afrika
Underfamilie Barythericleinae Descamps, 1973 – bare én art, sørlige Afrika
Barythericles pumilus (Karny, 1910)
Underfamilie Loxicephalinae Descamps, 1977 – én slekt med tre arter, Vest-Afrika
Slekten Loxicephala Descamps, 1977
Underfamilie Plagiotriptinae Bolívar, 1914 – 8 slekter, 19 arter


== Kilder ==
Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online
Schabel, H.G. (2006) Forest entomology in East Africa: forest insects of Tanzania. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Thericleidae i Encyclopedia of Life 
(en) Thericleidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thericleidae hos ITIS 
(en) Thericleidae hos NCBI 
(en) Kategori:Thericleidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thericleidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening
Feng Zikai

Feng Zikai (kinesisk: 丰子恺; pinyin: Fēng Zǐkǎi; født 9. november 1898 i Tongxiang i provinsen Zhejiang i Kina, død 15. september 1975) var en kinesisk kunstkritiker, maler og karikaturtegner.
Han regnes, sammen med Ye Qianyu og Zhang Leping, som en av grunnleggere av moderne kinesisk karikaturtegning. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Geremie R. Barmé: An Artistic Exile: A life of Feng Zikai (1898–1975), Berkeley, University of California Press, 2002.
Messiah’s Kiss

Messiah's Kiss er et heavy metal-band fra Tyskland, startet i 2001.
Bandet består av den amerikanske vokalisten Mike Tirelli, de britiske brødrene Jason Banks og Wayne Banks på gitar og bassgitar, samt Georg Kraft på gitar og Eckhard Ostra på trommer.


== Diskografi ==
2002: Prayer For The Dying (Steamhammer)
2004: Metal (Steamhammer)
2007: Dragonheart (Steamhammer)


== Medlemmer ==
Mike Tirelli – Vokal
Georg Kraft – Gitar
Jason Banks – Gitar
Wayne Banks – Bassgitar
Eckhard Ostra – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Messiahs Kiss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Messiah's Kiss på Discogs 
(en) Messiah's Kiss på MusicBrainz 
(en) Messiah's Kiss på Encyclopaedia Metallum 
(en) Messiah's Kiss på SoundCloud 
(en) Messiah's Kiss på MySpace
Lov (jus)

Lov (norrønt: lǫg, flertall av lag, egentlig «det som er lagt») er innenfor norsk juridisk terminologi begrepet som brukes om en formell, skrevet lov, det vil si en tekst som er gitt lovskraft av et rettssystems lovgiver. En lov gir uttrykk for rettsregler.
Lovregler står i motsetning til moralske regler som man skal eller bør følge av moralske/etiske grunner. Lovregler er utformet med størst mulig nøyaktighet (fjerne all tenkelig tvil) i å beskrive forpliktelser. Lovgivning handler derfor om hva man skal og hva man ikke skal gjøre, mens moral og etikk handler om hva man bør og ikke bør.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hoel, Jan, red. (2012): Juridisk terminologi i noen språk i Norge – status og utfordringer (PDF), Foredrag fra et seminar i Tromsø i november 2011, Språkrådet
Erik Lönnroth

Nils Erik Magnus Lönnroth (født 1. august 1910 i Göteborg, død 10. mars 2002 i Göteborg) var en svensk historiker og leder av Svenska Akademien fra 1962 (stol nummer 10). Erik Lönnroth var en av de mest betydningsfulle svenske historikerne på 1900-tallet.
Lönnroth avla studentekamen ved Högre latinläroverket i Göteborg 1928 og ble immatrikulert ved Göteborgs högskola på høsten 1928. Han ble fil. dr. og dosent vid Göteborgs högskola 1934 og var professor ved Uppsala universitet 1942-53, samt ved Göteborgs universitet 1953-77. Han ble innvalgt i 1973 som leder av Kungliga Vetenskapsakademien.
Han ligger begravet på Östra kyrkogården i Göteborg.


== Bibliografi (utvalg) ==
Sverige och Kalmarunionen: 1397–1457 (doktorsavhandling 1934, nyutgitt 1969)
Statsmakt och statsfinans i det medeltida Sverige (1940, nyutgitt 1984)
En annan uppfattning: Essayer (1949)
Den stora rollen: Kung Gustaf III spelad av honom själv (1986)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Peter Englunds inntredelsestale i Svenska akademien om Lönnroth
Mahmoud Dowlatabadi

Mahmoud Dowlatabadi (محمود دولت‌آبادی), også transkribert som Mahmud Doulatabadi (født 1. august 1940 i Dowlatabad i Khorasan i Iran) er en iransk forfatter og skuespiller.
Han er særlig kjent for romanen Kalidar.


== Hans liv ==
Mahmoud Dowlatabadi regnes som en av Irans mest kjente forfattere av nyere prosalitteratur. Han ble født i en kurdisk familie i 1940 i landsbyen Doulatabad, i provinsen Khorâsân, øst i Iran. Selv om han kom fra relativt enkle kår, stiftet han tidlig bekjentskap med den klassiske persiske litteraturen og diktere som Ferdousi, Sa'di og Hâfez. I barneårene ble han nødt til arbeide som sauegjeter, landsbruksarbeider, skomakerhjelp i farens verksted, sykkelmekaniker, bomullsvasker og frisør for å skjøte på familiens økonomi. Deler av ungdomsårene tilbrakte han som skuespiller på teaterscenene i Teheran.
Dowlatabadi er i stor grad selvlært. Han har skrevet flere romaner, fortellinger, teaterstykker og essayer, både litteraturkritiske og politiske. Han satt fengslet som politisk fange i årene 1975 til 1977, mens sjahen Mohammad Reza Pahlavi fortsatt satt ved makten i Iran.


== Hans verk ==
Dowlatabadis realistiske skrivemåte kombinerer den persiske, poetiske tradisjonen med dagens mer direkte hverdagsspråk. Hans hovedverk er den monumentale sagaen Kelidar på rundt 3000 sider. Boken ble utgitt i flere bind i perioden 1978 til 1983 og skildrer livet til kurdiske nomader og bønder i en sultrammet landsby – også den i provinsen Khorâsân – på midten av 1940-tallet.
Romanen Jâ-ye khâli-ye Soluch (på norsk: Den tomme plassen etter Soluch) (uttales: Sålutsj) ble første gang utgitt i 1979, like etter at Den islamske revolusjonen (1979), og har siden kommet i minst åtte opplag. I boken beskriver Dowlatabadi forfallet i livet på den iranske landsbygden på 1960-tallet. Sjahen hadde innført sin Hvite revolusjon, der modernisering av landbruket var et sentralt tiltak. Det førte imidlertid til forfall av det tradisjonelle landsbruket med sitt sinnrike underjordiske vanningssystem, qanât eller kâhriz. Disse hadde i generasjoner ført vannet fra fjellene, i lukkete kanaler under bakken, frem til husholdninger og åkrer. Da føydalherrene reiste inn til hovedstaden Teheran for å bekle nyopprettede stillinger i landsbruksdepartementet, var det ingen som lenger tok ansvaret for vedlikehold av vanningskanalene eller sørget for bøndene i dårlige tider.


== Oversettelser ==
Romanen Jâ-ye khâli-ye Soluch er oversatt til en rekke vestlige språk: 

Tysk: Der leere Platz von Ssolutsch, oversatt av Sigrid Lotfi, Unionsverlag, 1991.
Svensk: Den tomma platsen, oversatt av Stefan Lindgren, Ordfront, 1999.
Engelsk: Missing Soluch, oversatt av Kamran Rastegar, MelvilleHouse, 2007.
Norsk: Den tomme plassen etter Soluch, oversatt av Nina Zandjani, Solum forlag, 2008.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nina Zandjani, Forord, i Den tomme plassen etter Soluch, Solum forlag, 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Mahmoud Dowlatabadi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mahmoud Dowlatabadi på Internet Movie Database 
(en) Mahmoud Dowlatabadi hos The Movie Database
Khieu Samphan

Khieu Samphan (khmer: ខៀវ សំផន; født 27. juli 1931 i provinsen Svay Rieng i Kambodsja i Fransk Indokina) er en tidligere politiker fra Kambodsja. 
Han var en av lederne for Røde Khmer i Kambodsja, statsminister 1975-1976 og formelt statssjef fra 1976 til 1979, skjønt den virkelige høyeste makt da lå hos Pol Pot. Røde Khmer-tribunalet fant ham i november 2018 skyldig i folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genèvekonvensjonene.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Khieu Samphan ble født som den eldste av fem barn til en dommer i den østkambodsjanske provinsen Svay Rieng. Familiefaren hørte til en elite i det eksisterende kongeriket, som mellom 1863 og 1953 var et fransk protektorat. Khieu Samphan tilhørte khmerfolket som var i flertall blant landets folkeslag.Etter å ha gått på Lycée Sisowath i Phnom Penh fikk Khieu et kongelig stipend for studier i Frankrike. Først studerte han i Montpellier og deretter ved Sorbonne. Selv om Kambodsja på det tidspunktet var selvstendig, oppsøkte Khieu det han kalte forbilder for den antikolonialistiske kamp, som for eksempel den franske advokat Jacques Vergès, som ifølge Der Spiegel (47/2007) førte ham i kontakt med kommunistiske grupper, og ledere av Røde Khmer, særlig Saloth Sar (1925-1998).


=== Røde Khmer ===
Allerede føt Røde Khmers makttovertahelse i 1975 ble han leder av det fryktede  Bureau 870 i partiorganisasjonen Angkar. Under Røde Khmers herredømme var Khieu Samphan etter at prins Norodom Sihanouk var blitt tvunget til avgang, statsoverhode fra 1976 til 1979 i det nye Demokratisk Kampuchea, som landet nå ble kalt, og fremstod i den internasjonale offentlighet som regimets ansikt. Dette var en rolle han fortsatte å utøve fro Røde Khmer også etter 1979.
Etter den vietnamesiske invasjon i 1979 og terrorregimets fall, flyktet han til Folkerepublikken Kina, hvorfra han fremstod i De Forente Nasjoner som den offisielt anerkjente representant for Kambodsja. I 1982 dannet Røde Khmer og prins Norodom Sihanouk en eksilregjering, «Koalisjonen for det demokratiske Kampuchea», med Khieu Samphan som visepresident med tilsyn med utenrikspolitikken. I 1985 ble han offisielt gjort til Pol Pots etterfølger som leder av Røde Khmer. I 1991 representerte Khieu Samphan Røde Khmer under fredsforhandlingene i Paris. 
Valget i landet i 1992, som fant sted under FN-oppsyk, ble under Khieu Sanphan boykottet av Røde Khmer.


=== Kapitulasjon ===
I desember 1998 overgav Khieu Samphan og Pol Pots tidligere nestkommanderende Nuon Chea seg til den kongelige kambodsjanske regjering. Statsminister Hun Sen motsatte seg internasjonalt påtrykk og Khieu Samphan ble verken arrestert eller rettsforfulgt den gang.


=== Rettssak og dom ===
Rettsforfølgelse begynte i 2008. Den gikk over mange år. Khieu Samphan ble i november 2018 av Røde Khmer-tribunalet funnet skyldig i folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og grove brudd på Genèvekonvensjonene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Khieu Samphan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Khieu Samphan på Internet Movie Database
Thor Odegard Omejer

Thor Odegard Omejer (født 11. desember 1887 i Fargo, Nord-Dakota, død i februar 1979 i Toronto) var norsk konsul for Ontario under det meste av 2. verdenskrig. Han var gift med Ester Andresen, søster av Johan H. Andresen.
Omejer bodde i Norge fra 1899 til 1940, og eide i deler av denne perioden Ask gods. Han var formann i Norske Reserveoffiserers Forbund, og den som foreslo at foreningen skulle ha et motto. Dette ble Pro Patria, som betyr «For fedrelandet». Senere ble Omejer redaktør for foreningens medlemsblad, som heter nettopp Pro Patria. Nærmere krigen skrev han også artikler i tidsskriftet Ragnarok.
På Norsk Luftfartsmuseum i Bodø er det utstilt en duk hvor signaturene til hundrevis av norske soldater fra Little Norway er brodert. I midten av denne duken er fire navn brodert i sirkel: kong Olav, kronprinsesse Märtha, Ole Reistad og Thor Odegard Omejer. Bakgrunnen for dette var at kaptein Omejer under krigen fra sin base i Canada var rekrutteringssjef for Luftforsvaret, som den gang het Flyvåpenet.


== Referanser ==
Bantusomaliere

Bantusomaliere (også kjent som Jareer eller Gosha) er en etnisk minoriet i Somalia. De bor for det meste sør i landet, og nedstammer fra slaver som ble brakt nordover av arabiske slavehandlere fra det som i dag er statene Tanzania, Malawi og Mosambik. Bantuer er etnisk, fysisk og kulturelt forskjellig fra somaliere.
The Mars Voltas diskografi

The Mars Volta er et amerikansk progressivt rockeband dannet i 2001. De har gitt ut fem studioalbum, et konsertalbum, to EPer og ni singler. The Mars Volta består av Omar Rodriguez-Lopez, Cedric Bixler-Zavala, Isaiah Ikey Owens, Juan Alderete, Marcel Rodriguez-Lopez, Thomas Pridgen og John Frusciante (Red Hot Chili Peppers) på albumet.
Bandets første studioalbum, De-Loused in the Comatorium, ble utgitt i 2003 etter at bandet avsluttet en turné i Europa som «support act» for Red Hot Chili Peppers. Albumet er produsert av Rick Rubin, og det er basert på historien om kunstneren Julio Venegas (fra El Paso, Texas), som begikk selvmord i 1996. I 2005 ga bandet ut sitt andre album Frances the Mute, som er basert på en historie fra en dagbok som bandmedlem Jeremy Ward hadde funnet i en bil. Albumet solgte over 100 000 eksemplarer den første uken etter utgivelsen, og gikk rett inn på fjerdeplass på Billboard 200-listen. Den første singelen fra albumet, «The Widow», nådde 20.-plass på UK Singles Chart. Konsertalbumet Scabdates ble utgitt senere samme år. Deres tredje album Amputechture ble utgitt i 2006 og debuterte på en 9.-plass på Billboard 200. Det solgte over 59 000 eksemplarer den første uken. Deres fjerde studioalbum The Bedlam in Goliath ble utgitt i 2008 og debuterte på 3.-plass på Billboard 200.
23. juni 2009 ga The Mars Volta ut sitt femte studioalbum Octahedron, som er bandets første album på Warner Brothers Records. Fra albumet har det blitt gitt ut to singler, «Cotopaxi» og «Since We've Been Wrong».


== Studioalbum ==
Utgitt: 24. januar 1972
Plateselskap: Motown


== Biografialbum ==


== Konsertalbum ==
[1] Var på Billboard 200-hitlisten på 76.-plass


== EP ==


== Singler ==


== Musikkvideo ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Robert Johnson, Jeremy (28. oktober 2007). «A Very Brief History of The Mars Volta» (PDF). The Mars Volta. Arkivert fra originalen (PDF) 3. oktober 2008. Besøkt 5. juli 2009. 
«The Mars Volta > Diskografi». Allmusic. Besøkt 5. juli 2009. 
«The Mars Volta – Discography». The Mars Volta. Arkivert fra originalen 8. juli 2009. Besøkt 5. juli 2009. 


== Eksterne lenker ==
The Mars Voltas offisielle nettsider
The Mars Volta på Allmusic
Cantref

Cantref, flertall Cantrefi, var en betegnelse for landinndeling i middelalderens Wales, spesielt viktig for de walisiske lovene kodifisert under Hywel Dda. 
Cantrefi var den viktigste og første administrative inndelingen innenfor middelalderens walisiske kongedømmer. Etter hvert ble disse igjen inndelt i den mindre enheten cymydau. Navnet «cantref» kommer av walisisk Cant som betyr hundre og tref som i moderne walisisk betyr by (tilsvarende engelsk town), men som opprinnelig var en benevnelse for mindre bosettinger. Størrelsen på cantrefi varierte. Det vanlige var at de bestod av to eller tre cymydau, men den største cantrefen, Cantref Maur («Store Cantref») i dagens Carmarthenshire, var inndelt i sju cymydau.
Frank Spellman

Frank Isaac Spellman (født 17. september 1922 i Malvern, Pennsylvania, død 12. januar 2017) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Spellman ble olympisk mester i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 75,0 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Spellman løftet sammenlagt 390,0 kilo, 7,5 kilo mer enn sølvvinneren og landsmannen Peter George.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i vektløfting, mellomvekt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Spellman – Olympedia 
(en) Frank Spellman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Nosa Igiebor

Emmanuel Nosakhare Igiebor, oftest kalt Nosa Igiebor eller bare Nosa, (født 9. november 1990) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den kanadiske klubben Vancouver Whitecaps.Han har tidligere spilt for Sharks, Warri Wolves, Lillestrøm Sportsklubb,  Real Betis og Hapoel Tel-Aviv. Igiebor er en spiller som kan brukes på kantene eller sentralt i midtbanen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nosa Igiebor – FIFA 
(en) Nosa Igiebor – Major League Soccer 
(en) Nosa Igiebor – Transfermarkt 
(en) Nosa Igiebor – national-football-teams.com 
(en) Nosa Igiebor – WorldFootball.net 
(en) Nosa Igiebor – Soccerbase.com 
(en) Nosa Igiebor – FootballDatabase.eu 
(en) Nosa Igiebor – Soccerway 
(en) Nosa Igiebor – FBref 
(es) Nosa Igiebor – as.com
Peter George

Peter George (født 29. juni 1929, død 28. juli 2021) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
George vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting i Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 75,0 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn i de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. George løftet sammenlagt 382,5 kilo, 7,5 kilo mindre enn gullvinneren og landsmannen Frank Spellman.
Fire år senere, i Sommer-OL 1952 i Helsingfors, ble han olympisk mester i vektløfting i mellomvekt.
Han vant en gullmedalje vektløfting i mellomvekt i de første Panamerikanske leker 1951 i Buenos Aires i Argentina


== OL-medaljer ==
 1952  Helsingfors -  Gull i vektløfting, mellomvekt  USA
 1948  London -  Sølv i vektløfting, mellomvekt  USA
 1956  Melbourne -  Sølv i vektløfting, mellomvekt  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter George – Olympedia 
(en) Peter George – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Peter George – Hawai‘i Sports Hall of Fame
Outardes 2 vannkraftverk

Outardes 2 vannkraftverk er et vannkraftverk i Outardeselva  i Canada, i det østlige Québec. Elva renner ut i Atlanterhavet via St. Lawrence-bukta. Vannkraftverket har en installert total vannkrafteffekt på  472 MW. 


== Eksterne lenker ==
Liste med bilder og data for alle vannkraftverkene til Hydro Quebec.