jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nausicaä – prinsessen fra Vindens dal

Nausicaä – prinsessen fra Vindens dal (japansk: 風の谷のナウシカ, Kaze no tani no Naushika) er en animefilm av Hayao Miyazaki fra 1984, basert på mangafortellingen av samme navn som er tegnet i en kompleks Gekiga og Manga stil og er innbundet i syv permer. Filmens handling er tett knyttet til miljøvernproblematikken, som det i løpet av åttitallet vokste frem en økende bevissthet om. Selv om filmen ble laget før Studio Ghibli ble etablert, regnes den ofte som filmstudioets første film, siden den ble skapt av de samme personene som senere grunnla filmstudioet (Hayao Miyazaki, Isao Takahata og Toshio Suzuki). Filmen vant tidsskriftet Animages Anime Grand Prix i 1984.
Filmen i sin helhet ble ikke lansert i vesten før i 2005, og er ofte kjent under sin engelske tittel utenfor Japan. I Norge hadde filmen kinopremiere 10. oktober 2008.


== Handling ==
Filmen utspiller seg på Jorden tusen år etter en enorm katastrofe som ødela den menneskelige sivilisasjon og mesteparten av Jordens økosystem. Det finnes fremdeles spredte bosetninger av mennesker, isolert fra hverandre av «giftige jungler».
Filmens hovedperson, Nausicaä, er en karismatisk ung prinsesse fra den fredelige Vindenes dal (Valley of the Wind). Navnet hennes kommer fra prinsesse Nausikaa fra Odysséen, oversatt til japansk som ナウシカ. Hun er også delvis basert på en japansk heltefigur kjent som «prinsessen som elsket insekter».


== Warriors of the Wind ==
Warriors of the Wind var en kraftig redigert, forkortet og dubbet versjon av filmen som ble kinolansert i Nord-Amerika på 1980-tallet. Hayao Miyazaki har selv tatt avstand fra denne versjonen av filmen og bedt publikum se bort fra den.


== Stemmer ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på Internet Movie Database 
(no) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal hos Filmfront 
(sv) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal i Svensk Filmdatabas 
(da) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på Allociné 
(nl) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på MovieMeter 
(en) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på AllMovie 
(en) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på Rotten Tomatoes 
(en) Nausicaä – Prinsessen fra Vindens Dal på Metacritic 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nausicaä of the Valley of the Wind – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Møllafestivalen

Møllafestivalen er en uavhengig  musikkfestival i Gjerstad kommune, Aust-Agder, og ble første gang holdt i 2003.


== Om festivalen ==
Festivalen holdes på Prestfoss mølle, som ligger inne i skogen i Gjerstad, og er Knut Magne Valles musikkstudio, Prestfoss Mølle lyd og musikkstudio. Her ble blant andre musikkalbumet Ordo Ad Chao (2007) til Mayhem, og Sideshow Symphonies (2005) til Arcturus, spilt inn. Det greske bandet Ravencult spilte inn debutalbumet Temples of Torment der. Ingen får betalt på festivalen, heller ikke artistene.Festivalen har hjemmelagede høyttalere, og der er to spesialbygde sub-høyttalere som tidligere var verdens største. De er syv meter lange og er bygd under scenen og inn under huset. De er konstruert av professor Rune Skramstad ved Tanberg Elektro, og bygget etter tegningene hans. Anlegget er unikt og flere aviser og fagmagasiner har omtalt det.Knut Magne Valle er gift og har tre barn, og det er kona som står for maten, som er hjemmelagd. Speltsuppe, elgburger og elggryte ifra selvslaktet elg er blant rettene som har blitt servert, sammen med økologisk mat dyrket hjemme hos dem.


== Band ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Møllafestivalen på MySpace
Musikkguiden Groove
Ancestral Legacy i Mølla studio (video) YouTube
Arne Bård Dalhaug

Arne Bård Dalhaug (født 6. mai 1954 i Målselv) er en norsk offiser. Siden 2005 er han generalløytnant. Han var sjef for Forsvarsstaben 2005–2008, norsk representant i NATOs militærkomité fra 2008 til 2011. Dalhaug ble valgt til ny sjef for NATO Defense College, og tiltrådte 22. juli 2011. Han fratrådte fra Forsvaret ved nådd aldersgrense i 2014. Han var sivil observatør for OSSE i de russisk-okkuperte områdene i Donbas-regionen i Ukraina i tre år fra 2016 til 2018.Dalhaugs utdannelse omfatter Krigsskolen, Hærens stabsskole, cand. mag. (1983). I 2005 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.


== Karriere ==
1985–1987: Instruktør ved Krigsskolen
1988–1989: Stipendiat ved Norsk utenrikspolitisk institutt
1993–1994: Instruktør ved Hærens stabsskole
1995–1997: Bataljonssjef ved Brigaden i Nord-Norge
1997–1999: Sjef for Skjold garnison
2000–2003: Sjef for Operasjons- og driftsavdelingen i Forsvarets overkommando
2003–2005: Leder ved Avdeling for forsvarspolitikk og langtidsplanlegging i Forsvarsdepartementet
2005–2008: Sjef for Forsvarsstaben, etterfulgte generalløytnant Svein-Ivar Hansen
2008: Sjef for Militærmisjonen i Brussel
2011–2014: Sjef for NATO Defense College, Roma
2016–2018: Sivil observatør for Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa i de russisk-okkuperte områdene i Donbas-regionen i Ukraina


== Grader ==
Oberst II, 1997
Brigader, 2000
Generalmajor, 2002
Generalløytnant, 2005


== Utmerkelser ==
St. Olavs orden, kommandør
Forsvarsmedaljen med laurbærgren
Forsvarsmedaljen med en stjerne
Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner
Forsvarets medalje for skyting
Forsvarets medalje for feltsportFør han konverte ferdighetsmerkene til Forsvarets fellesmedaljer hadde Dalhaug medaljene for Det militære skarpskyttermerke, Det militære marsjmerke, Det militære skimerke, Infanterimerket, Feltidrettsmerket, Det militære femkampmerket og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.


== Referanser ==
Youri Djorkaeff

Youri Djorkaeff (født 9. mars 1968 i Lyon) er en tidligere fransk fotballspiller. Han spilte i posisjonen som spiss eller offensiv midtbanespiller. Med Frankrikes landslag var Djorkaeff med på å vinne VM 1998 og EM 2000.
Djorkaeff startet karrieren i 1984 hos den franske klubben Grenoble Foot 38, før han gikk til RC Strasbourg i 1989, AS Monaco FC i 1990 og deretter Paris Saint-Germain i 1995. I 1994 var Djorkaeff toppscorer i Ligue 1 med 20 mål.
I 1996 skrev han under for den italienske toppklubben Internazionale Milano F.C., og i 1999 dro han videre til den tyske klubben 1. FC Kaiserslautern. Deretter fulgte et opphold i England, først to sesonger i Bolton Wanderers FC. Han ble solgt til Blackburn Rovers foran sesongen 2004-05, men forlot klubben etter å ha spilt bare 3 kamper. Deretter signerte Djorkaeff for den amerikanske Major League Soccer-klubben MetroStars, og avsluttet karrieren i Red Bull New York i samme liga. Han la opp 29. oktober 2006 etter at han pådro seg en ankelskade.


== Meritter ==
Djorkaeff vant Cupvinnercupen med PSG i 1996 og UEFA-cupen med Inter i 1998. Han spilte totalt 82 landskamper og scoret 28 mål for Frankrike. I tillegg til VM- og EM-titlene i 1998 og 2000, representerte han Frankrike i EM 1996, VM 1998, EM 2000 og VM 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Youri Djorkaeff – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Youri Djorkaeff – FIFA 
(en) Youri Djorkaeff – Major League Soccer 
(fr) Youri Djorkaeff – LÉquipe 
(en) Youri Djorkaeff – Transfermarkt 
(en) Youri Djorkaeff – national-football-teams.com 
(en) Youri Djorkaeff – WorldFootball.net 
(en) Youri Djorkaeff – Soccerbase.com 
(en) Youri Djorkaeff – FootballDatabase.eu 
(en) Youri Djorkaeff – EU-Football.info
Christian Jochum Pontoppidan

Christian Jochum Pontoppidan (født 1739 i Lille Næstved, Danmark, død 10. februar 1807 i Ketting på Als, Lolland) var en dansk kartograf som i Norge er mest kjent for de tidligste detaljerte og nøyaktige kart over Sør-Norge i 1785 og Nord-Norge i 1795. Det finnes flere trykte 16- og 1700-talls kart fra Norge, men kartene til Pontoppidan regnes som de beste fra 1700-tallet.
C.J. Pontoppidans far var kapellan og han skulle kanskje ha fulgt i farens fotspor, men han avbrøt sin skolegang i 18-årsalderen for å gå i utenlandske krigstjenester. Etter vel 15 års tjeneste vendte han tilbake til Danmark og ble i 1773 tegnemester ved det kongelige Landkadetkompagniet – senere kalt Landkadetakademiet. Her arbeidet han fram til sin avskjed pga. svak helse i 1800. I tillegg til undervisning tegnet Pontoppidan en serie vakre og svært gode kart over Danmark, Sverige og Norge. Flere av disse ble ledsaget av forklaringer hvor han bl.a. forteller oss hvordan kartene ble til, og hvilke kilder han brukte. Forklaringene gir også en mengde opplysninger om veier, fjell, innsjøer, gjestgiverier, grenser med mer. 

 
Kartet over Det Sydlige Norge utmerker seg ved at tittelfeltet inneholder et norsk riksvåpem i trekantet skjold, som i middelalderen, og at løven holder en kortskaftet øks, ikke den krumme hellebarden som den vanligvis har i riksvåpen fra 1600-tallet til 1844. Kartets våpen var en forløper for Norges riksvåpen slik det ble utformet i 1905 og igjen i 1937 etter forbilder fra middelalderen.  
Norges militære- og geografiske oppmåling var blitt etablert i 1773, men de hadde ikke utgitt trykte landkart i 1785. Pontoppidan fikk adgang til å bruke opplysninger fra den militære oppmålingen. Kartet er tegnet i målestokk 1:850 000 og trykt i to blad. Det inneholder en mengde opplysninger som ikke fantes på de eldre kart. I tillegg til kartet ble det samtidig utgitt en bok, «Geographisk Oplysning til Cartet over det sydlige Norge i trende Afdeelinger».
I 1795 utga han et kart over det nordlige Norge i målestokk 1:450 000. Dette var uten norsk riksvåpen.


== Se også ==
Kartet over Det sydlige Norge


== Referanser ==


== Kilder ==
«Genealogiske ressurser» hos DIS-Norge. Arkivert versjon fra 26. mai 2010.
Jan Braathu

Jan Braathu (født 23. juni 1954) er en norsk diplomat og ambassadør. 
Braathu begynte å arbeide i den norske utenrikstjenesten i 1985. Hans første utstasjonering var som første ambassadesekretær ved Norges ambassader i Kuwait og Saudi Arabia fra 1990-1993. Fra 1993-1996 var han første ambassadesekretær ved Norges ambassade i London. I 2006 ble han utnevnt til ambassadør i Sarajevo. I 2011 ble han utnevnt til ambassadør i Kosovo og ble i 2012 sideakkreditert til Albania. I juli 2016 ble Braathu tilsatt som ny leder for sendelaget til Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE) i Kosovo, som har sete i Priština. OSSEs sendelag der var i 2016 det nest-største av organisasjonens sendelag; bare OSSE-sendelaget i Ukraina var større per 2016. Han tiltrådte OSSE-stillingen 3. oktober 2016. 
I desember 2020 ble det offentliggjort at han vil tiltre stillingen som leder for OSSEs sendelag til Serbia, med sete i Beograd. Braathu ble dermed den andre nordmannen som leder dette sendelaget. Han etterfølger italieneren Andrea Orizio, som ledet sendelaget i Serbia fra 2016 til 2020.


== Bakgrunn og utdannelse ==
Braathu kommer fra Tomter i Hobøl kommune. Han har en doktorgrad i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo.


== Ordener og utmerkelser ==
Braathu ble i 2007 utnevnt til ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Han ble senere utnevnt til kommandør.


== Referanser ==
Einar Bull

Einar Marensius Bull (født 20. september 1942 i Alta) er en norsk diplomat og tidligere ambassadør.Einar Bull er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen (1968). I 1968-1970 arbeidet han i Europabevegelsen i Norge. Han var kontorsjef i Norsk Nefelin, Elkem 1970-1972 og fra 1972 i utenrikstjenesten. Han var først stasjonert ved konsulatet i Genova og var deretter byråsjef i Utenriksdepartementet fra 1982 til 1985, og var bl.a. også medlem i Styret for veiledningskontoret for import fra utviklingsland.  I 1985-1988 var han ambassadør i Nigeria og sideakkreditert til Porto-Novo i Benin, Yaoundé i Kamerun, Accra i Ghana og Lomé i Togo. Han var deretter underdirektør i Utenriksdepartementet, fra 1988–1992 Utenriksdepartementets representant i valutarådet (Norges Bank).  
Fra 1992 var Bull ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet og ledet også det 
faglige arbeidet med EØS-forhandlingene som ble undertegnet i mai 1992. Fra 1992 til 1996 var han Utenriksdepartementets representant i Norges Eksportråd og spesialråd for handelssaker 1994–1996.  I 1996 etterfulgte han Eivinn Berg som Norges ambassadør til EU i Brussel fram til 2001. I 2002–2006 var han president i EFTAs overvåkningsorgan i Brussel, og avsluttet karrieren som ambassadør ved Norges ambassade i Roma 2006–2011.Han er av slekten Bull. Hans tipptipp-oldefar var dikter og fogd på Sunnmøre, Ole Christian Bull (1762–1814), hvis ene sønn Fredrik Nannestad Wingaard Bull (1800–1893) bosatte seg først i Hasvik senere i Alta og ble far til Ole Christian Bull (1838–1916). Einar Bull arvet eiendommen Bull-kaia (kaianlegg, pakkhus) i Bukta, Alta etter Jacob «Marentius» Cederstrøm Bull, sønn av Fredrik Nannestad Wingaard Bull som i sin tid hadde kjøpt stedet.
Einar Bull er kommandør av St. Olavs Orden (1996).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«- Her begynner tøffeltilværelsen», artikkel i Aftenposten, 1. oktober 2011
Arild Braastad

Arild Braastad (født 18. august 1946, død 29. juli 2011) var en norsk diplomat. Han arbeidet i Utenriksdepartementet fra 1979 til 2011. Han var ambassadør ved Norges ambassade i Seoul mellom 2001 og 2006, og ble utnevnt til ambassadør i Kuala Lumpur i 2006, og ble fra 2007 også utnevnt til Norges ambassadør i Bandar Seri Begawan.Braastad ble i 2007 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.


== Referanser ==
Åserøya

Åserøya er ei lita øy i Sigerfjorden i Sortland kommune i Nordland. Øya er nokså rund i formen, med et areal på ca. 0,4 km² og høyeste punkt 111 moh. Åserøya er i dag ubebodd, men er beiteland for sauer om sommeren. På øya finnes enkelte granplantefelt.
På 1800-tallet bodde en familie på Åserøya i noen år. Ivar Larsson Taskjelle (også kalt Ivar/Iver Larsen eller Ivar/Iver Harding) fra Granvin i Hardanger hadde giftet seg i Sortland i 1856, og bodde deretter på Åserøya sammen med familien. Livet på Åserøya var strevsomt og tungvindt, og familien flyttet til Ridderset lenger inn i Sigerfjorden i 1862. Husene på Åserøya ble revet og flyttet til Ridderset. 14. januar 1866 var han en av et mannskap på fem som omkom da en fembøring fra Sortland forliste i storm utenfor Høynes i Borge i Lofoten. Han var da 32 år gammel. Enka Nicoline ble boende på Ridderset etter at mannen omkom på havet.


== Kilder ==
Kåre Glad: Beretningen om Ivar Harding på Åserøya (i Årbok for Sortland 1985, s. 3-5, utgitt av Sortland Historielag)
Jonas Forø: Beretningen om Iver Harding på Åserøya (i Årbok for Sortland 1986, s. 40-41, utgitt av Sortland Historielag)
Jonas Forø: Nicoline på Ridderseth (i Årbok for Sortland 1986, s. 16-20, utgitt av Sortland Historielag)
Stroganov-familien

Stroganov-familien (russisk: Строгановы, Строгоновы) var en russisk familie som med stor suksess engasjerte seg innen handel, industri, eiendommer og som etterhvert ble adlet. 
Stroganov-familien var opprinnelig rike pomorhandelsmenn, de første tekster som viser til familien er fra Novgorod mot slutten av 1300-tallet. Fjodor Lukitsj Stroganov bosatte seg i Solvytsjegodsk på 1400-tallet. I 1515 startet familien under Anikej Stroganov et saltverk i byen, noe som etterhvert utviklet seg til en stor industri og inntektskilde. I 1558 fikk familien store eiendommer langs elvene Kama og Tsjusovaja av tsaren, Ivan den grusomme.


== Eksterne lenker ==
Theofilos av Pskov

Theofilos av Pskov (eller Filofei) var en munk og Hegumen (abbed) ved Jeleazarovskijklosteret i Pskov på 1500-tallet. Han er kjent for Legenden om den hvite hetten og profetien om Moskva som «det tredje Roma», etter Konstantinopel som ble erobret av Det osmanske rike i 1453. Teorien om Moskva som det tredje Roma vant betydelig oppslutning som ideologi for russifisering og statsekspansjon fra 1500-tallet.
Kyle XY

Kyle XY er en amerikansk science fiction- og dramaserie for ungdom som gikk på ABC Family fra 2006 til 2009. Serien handlet om en tenåring, uten navn, og ingen fortid. Han våknet opp på planeten vår og observerte menneskenes holdninger. Han lærte av menneskene og prøvde selv å tilpasse seg levemåten. Han måtte lære å snakke, spise og alle de tingene som er helt normalt for et menneske. Ingen viste hvor han kommer fra, alt de viste var at han var et psykisk geni og hadde fysiske krefter som overgikk menneskene. Han ble kalt Kyle XY, spilt av Matt Dallas.
Noe som går igjen i serien og som forvirrer Kyle veldig mye er at han ikke har noen navle, slik som de andre menneskene rundt ham har og det gjør at han blir lei seg, fordi han vil være mest mulig lik de menneskene han omgås. 
Serien ble i 2009 nedprioritert og ABC Family bestemte seg for å legge ned etter å ha filmet drøye tre sesonger. De etterlot fansen med mange ubesvarte spørsmål.


== Kyle XY karakterer ==
Kyle XY (spilt av Matt Dallas)
Nicole Trager (spilt av Marguerite MacIntyre)
Lori Trager (spilt av April Matson)
Josh Trager (spilt av Jean-Luc Bilodeau)
Declan McDonough (spilt av Chris Olivero)
Amanda Bloom (spilt av Kirsten Prout)
Tom Foss (spilt av Nicholas Lea)
Hillary (spilt av Chelan Simmons)
Charlie (spilt av Cory Monteith)
Jessi XX (spilt av Jaimie Alexander)


== Episoder ==
Se: Liste over Kyle XY episoder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kyle XY på Internet Movie Database
Aleksij, metropolitt av Moskva

Aleksij, metropolitt av Moskva (født før 1296, død 12. februar 1378) var Metropolitt av Kiev og hele Russland (fra 1354) og ledet regjeringen i Moskva mens Dmitrij Donskoj var mindreårig. Aleksij forfattet en rekke bønner og ble helgenerklært av den russiske ortodokse kirken i 1448. Han er feiret som en av Moskvas skytshelgener.


== Referanser ==
Torgeir Trapnes

Torgeir Trapnes (født 11. mars 1992) er en tegneserieskaper fra Steinkjer. Trapnes gjorde seg først bemerket på tegneserienettstedet nettserier.no med tegneserien Agent 000. På dette nettstedet kom han i kontakt med flere unge serieskapere, noe som resulterte i en selfpublishing-utgivelse, Serieblekka, i desember 2006. Trapnes fikk senere serier i antologier på andre forlag, som Blodige Grøss hos Kelpie forlag og FLEIP hos Laksevåg forlag. Trapnes' foreløpig eneste soloutgivelse, fantasytegneserien Ferden, ble utgitt av Kelpie Forlag påsken 2007.
En periode i 2010 hadde også Trapnes stripeserien Agent Max Fuzz på trykk hver onsdag i Trønder-Avisa.
Trapnes er også en av medstifterene i Steinkjer Serieliga


== Intervjuer ==
15-åring med tegneseriehefte, intervju i Trønder-Avisa (publisert 2007-04-02)


== Omtaler ==
Lovende debutant, anmeldelse av Ferden, Serienett (publisert 2007-06-10)


== Eksterne lenker ==
Torgeir Trapnes
Agent Max Fuzz på Nettserier.no
Agent 000 på Nettserier.no
Steinkjer Serieliga
LouAnne Johnson

LouAnne Johnson er en amerikansk forfatter, lærer og tidligere marinesoldat. Best kjent er hun for boken Dangerous Minds, som også ble filmatisert i 1995.


== Bibliografi ==
Making Waves (1986)
My Posse Don’t Do Homework (1992), gjenutgitt som Dangerous Minds i 1996
The Girls in the Back of the Class (1996)
School is Not a Four-Letter Word (1997)
Two Parts Textbook, One Part Love (1998)
Queen of Education (2004)
Teaching Outside the Box (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Sigurd Kolsrud

Sigurd Kolsrud (1888–1957) var en norsk filolog og målføregransker som virket som professor ved Universitetet i Oslo i over tretti år (1923–1957). 
Kolsrud var født på Østre Toten, og var bror av professoren i teologi og kirkehistorikeren Oluf Kolsrud. Sigurd Kolsrud var far til professoren i etnologi Knut Kolsrud og professoren i teoretisk fysikk Marius Kolsrud, og bestefar till den svenske professoren i matematikk Torbjörn Kolsrud.
Kolsruds første arbeidsplass var Riksarkivet, og han fortsatte med å dyrke sine arkivariske interesser  da han fikk etablert Norsk Målførearkiv i 1936. Samtidig var han en av de første lederne av Norsk Ordbok.  
Som professor i nynorsk skrev han om norske målføre, særlig på Østlandet, og gav ut språkhistoriske og kulturhistoriske kildeskrifter.  
Det har blitt innvendt at Kolsrud var noe av en tradisjonalist og at han hadde et konservativt faglig syn. Dette blir blant annet brukt til å forklare hvorfor det junggrammatiske teorigrunnlaget fikk et lengre liv innenfor den norske målføregranskingen enn det gjorde i mange andre land.


== Litteratur ==
Maal og maalgransking (1922)
Nynorsken i sine målføre (1951)
Målet i Sørum (1961)Om hamKjell Venås. Sigurd Kolsrud. (2005)


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Kolsrud hos Nasjonalbiblioteket
Skolpenbanken

Skolpenbanken (russisk: Мурманское поднятие) er en fiskebanke som ligger 75 nautiske mil nordøst for Varangerhalvøya og videre østover. Banken ble oppdaget under forsøksfiske i 1902, og fikk navn etter båten som oppdaget den, D/S «Skolpen», eid av Hindø Dampskibsselskap.


== Referanser ==
Akebrett

Et akebrett er en kjelke som kan være et leketøy og lagd av plast, eller mer avansert og brukes i idrett.
Lekeakebrettene er som regel et plast-rumpeakebrett, som bare er en rund plate med et håndtak på, eller man får plastikkrattkjelker med meier, sete, ratt og brems. Man får ikke store hastigheter på disse med mindre bakken er veldig lang og bratt, fordi det er relativt mye motstand mot underlaget i forhold til en stålkjelke.
Idrettsakebrettene er av helmetall med veldig tynne og skarpe meier, og kan bare kjøre på preparerte isbaner.
En oppblåsbar gummiring kan også fungere som akebrett/ekstremsport.


== Se også ==
Aking
Kjelke
Slede
Pulk


== Eksterne lenker ==
(en) Toboggans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Snart 17

Snart 17 er en norsk dramafilm fra 1984 med Gerd Brotnow i hovedrollen som den overvektige tenåringsjenta Marianne. Regien er ved Laila Mikkelsen, og det var siste del i en trilogi som startet med hennes Liten Ida i 1981 og Søsken på Guds jord i 1983.


== Handling ==
Den snart 17-årige Marianne er for tykk, og sliter for å oppnå idealene for hva som gjør kvinner interessante for gutter og menn. I møte med brevvennen Svein oppdager hun andre verdifulle egenskaper ved seg selv.
Nye problemer venter imidlertid når hun blir gravid med Svein, et faktum hun hverken tør betro ham eller foreldrene. Hennes isolasjon og manglende evne til å få oppmerksomhet fra de selvopptatte omgivelsene hindrer henne i å få støtte i en vanskelig situasjon. Etterhvert kretser spørsmålet om hun i denne situasjonen skal makte å ta avgjørelsen om en eventuell abort


=== Mottakelse ===
Filmen fikk dårlig mottakelse av norske filmanmeldere. Arbeiderbladets Bjørn Granum skrev blant annet «Sjelden har vi sett en film til de grader ribbet til beinet – psykologisk, sosialt episk. Hadde regissøren hatt en aldri så liten meddiktende evne, kunne det kanskje ordne seg noenlunde». Dagbladets Thor Ellingsen skrev «Filmen bærer preg av lavbudsjett og enkle løsninger» og «Vi kommer ikke personen, det unge mennesket Marianne nærmere i løpet av filmen».


=== Litterære referanser ===
Karin Sveen brukte først og fremst novella «fett» fra 1979 som basis for manus til filmen. Denne novella handler om ei jente med identitetsproblemer knytta til fedme. Ellers er filmen inspirert av Ingeborg Refling Hagens novelle Loke sår havre, som den også henter scener og replikker fra. Denne novellen handler om ei ung jente som får et uønsket barn, og hvordan hun selv tar ansvaret for det. I både novelle og film lar hovedpersonene gutten stå fritt. Snart 17 er lagt til moderne tid, og abort blir løsningen på problemet, mens jenta i den opprinnelige novellen kaster seg i et tjern med barnet sitt.


== Rolleliste ==
Gerd Brotnow – Marianne
Kirsten Hofseth – Moren
Helge Jordal – Faren
Runar Kristiansen – Svein
Hildegunn Eggen – Skolesøster
Ann-Kristin Lepsøe – Bente
Arne Lindtner Næss – Lærer
Sven Tore Anderson – Roar
Ane Hoel – Gymlærer
Liv Berhoft Osa – Ekspeditrise


== Eksterne lenker ==
(en) Snart 17 på Internet Movie Database 
(no) Snart 17 i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Snart 17 hos Filmfront 
(sv) Snart 17 i Svensk Filmdatabas