jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tiergarten (Altena)

Tiergarten er en bydel i Altena, Märkischer Kreis, Nordrhein-Westfalen, Tyskland. Tiergarten opplevde en stor befolkningsvekst på 1960 og 1970 tallet. I  dag er befolkningstallet stabilt.


== Kommunikasjon ==


=== Gater ===
Gatene i Tiergarten har navn etter tidligere grever i området:

Graf-Eberhart-Strasse
Graf-Dietrich-Strasse
Graf-Adolf-Strasse
Graf-Engelbert-Strasse


=== Offentlig kommunikasjon ===
Tiergarten er forbundet med rutene 30 og 31. Disse har avganger alle hverdager.


=== Kirker ===
Det finnes flere kirker i Tiergarten:

Vom Frieden Christi (serbisk-ortodoks).
En katolsk kirke
Det finnes også en tidligere reformert kirke, men på grunn av lite besøk, ble denne planlagt omgjort til leigligheter i 2006. Arbeidet startet fort, men på grunn av den globale finanskrisen kom også utbyggeren opp i økonomiske problemer.


=== Stormen Kyrill ===
Tiergarten ble sammen med områdene i omegn berørt sterkt av stormen Kyrill, som herjet i januar 2006.


=== Turveier ===
Skogsområdene bak Tiergarten har et godt utbygd skogsveinett, hvor det er gode muligheter for å gå tur, sykle eller drive med andre typiske skogsaktiviteter. Skogsbilveiene ble stengt i et halv år, på grunn av stormen Kyrill.
Båhusveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Båhusveien.Båhusveien (2–44, 41) er en vei på Sinsen i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Trondheimsveien til Breisjåveien. Veiens vestre del inngår i Sinsenbyen, og bebyggelsen er lamellblokker fra 1930-tallet. 
Veien går så under Alnabanen og Gjøvikbanen, passerer mellom en liten park (tidvis betegna som Sinsenparken) og Sinsen barnehage (ved Sinsen skole) inn i småhusbebyggelsen på Løren.
Navnet er til minne om grensefestninga Båhus. En del av veiene i området har navn som refererer til norsk middelalderhistorie.


== Litteratur ==
Oslo byleksikon


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Perikummålere

Perikummålere (Aplocera spp.) er en slekt av sommerfugler som tilhører familien egentlige målere (Geometridae). Dette er middelsstore til store, slanke målere. De artene som finnes i Norge er lysgrå på farge, forvingene har tre markerte, mørkere tverrbånd. Larvene er nakne og lever på planter av perikum-slekten (Hypericum spp.). I Norge er stor perikummåler ganske vanlig i mye av Sør-Norge, mens liten perikummåler bare er registrert én gang.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppe Heteroneura
gruppe storsommerfugler
gruppe / overfamilie målere  (Geometroidea)
familie egentlige målere  (Geometridae)
delgruppe Larentiinae (eller Hydriomeninae)
Slekten perikummålere, Aplocera Stephens, 1827
Aplocera annexata (Freyer, 1830)
Aplocera bohatschi (Püngeler, 1914)
Aplocera columbata (Metzner, 1845)
Aplocera corsalta (Schawenda, 1928)
Aplocera cretica (Reisser, 1974)
liten perikummåler, Aplocera efformata (Guenée, 1857)
stor perikummåler, Aplocera plagiata (Linnaeus, 1758)
Aplocera praeformata (Hübner, 1826) – funnet i Sverige og Finland, ikke i Norge
Aplocera simpliciata (Treitschke, 1835)
Aplocera vivesi Expòsito Hermosa, 1998


== Litteratur ==
Scoble. M.J. og Hausmann, A. (oppdatert 2007) Online list of valid and nomenclaturally available names of the Geometridae of the World (under prosjektet Barcode of Life) html
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Perikummålere i Encyclopedia of Life 
(en) Perikummålere i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Perikummålere hos Artsdatabanken 
(sv) Perikummålere hos Dyntaxa 
(en) Perikummålere hos Fauna Europaea 
(en) Perikummålere hos ITIS 
(en) Perikummålere hos NCBI 
(en) Kategori:Aplocera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Aplocera – detaljert informasjon på Wikispecies 
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr. [1]
Oswald Falch

Oswald Anathon Thygesen Falch (Osvald Falch) (født 21. juli 1884 i Steinkjer, død 13. februar 1977 samme sted) var en norsk turner. Han representerte Stenkjær Turnforening. I sitt sivile liv var han baker og konditor. Han tok svenneprøven i 1902 hos sin far, bakemester Emil Othar Falch.
Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Både Falch og Kristian Fjerdingen på dette laget var fra Steinkjer. Stenkjær Turnforening ble spurt om de kunne stille med et par utøvere til den norske troppen i denne olympiaden, og etter en pengeinnsamling ble det økonomisk mulig for dem å reise. Det ble først arrangert en kvalifiseringskonkurranse i Oslo, der 21 av de 30 deltakerne kvalifiserte seg til å delta i olympiaden.  
Gullmedaljen til Falch oppbevares i dag i en bankboks hos Sparebank1 i Verdal.Falchs oldebarn Mira Verås Larsen deltok under Sommer-OL 2012 og var Norges flaggbærer under åpningsseremonien.To av Falchs yngste oldebarn, Julie og Elise, turner i dag for Oslo Turnforening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oswald Falch – Olympedia 
(en) Oswald Falch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Oswald Falch – databaseOlympics.com (arkivert) 
Bilde av Oswald Falch
Boris Kurakin

Boris Ivanovisj Kurakin (russisk:Борис Иванович Куракин) (født 20. juli 1676 i Moskva, død 17. oktober 1727 i Paris) var den første permanente russiske ambassadøren i utlandet og en av Peter den stores nærmeste medarbeidere. han var også tsarens svoger, da han var gift med tsaren Eudoxia Lopukhina.
Han stammet fra en av de eldste kongelige familiene fra Storfyrstedømmet Moskva. Han hadde tidligere deltatt i de militære styrkene og hans første diplomatiske oppdrag var å reise til Roma i 1707 for å unngå at paven anerkjente Karl XIIs kandidat til den polske tronen, Stanisław I Leszczyński. Senere deltok han i slaget ved Poltava.
Fra 1708 til 1712 representerte han Russland i London, Hannover og Haag. Ved freden i Utrecht satt han med alle russiske fullmakter. Fra 1716 til 1722 var han ambassadør i Paris.
I 1723 prøvde han uten hell å få arrangert ekteskap mellom Elisabeth av Russland og Ludvig XV av Frankrike. Året etter var han tilbake i Paris som ambassadør og forble på denne posten til sin død.


== Referanser ==
Frederik Moltke

Frederik Moltke (født 18. januar 1754 i Odense, død 4. juli 1836 i Aalborg) var en dansk embetsmann og statsminister.
Han ble utnevnt til amtmann i Bratsberg i 1781 og deretter til stiftamtmann i Kristiansand i 1788. I 1790 ble Moltke stiftamtmann i Kristiania.
I 1785 fant han det nødvendig på grunn av den utbredte misnøye blant allmuen i Telemark å rekvirere militærhjelp ved mulige uroligheter. I 1787 ble han valgt sammen med lagmann Hagerup til å undersøke allmuens klager over embetsmennene og i 1792 ble han innvalgt i kommisjonen som skulle undersøke og pådømme saken til Kristian Lofthus.
I 1795 vendte Moltke tilbake til Danmark, hvor han ble kansellipresident, ridder av Elefantordenen og statsminister. I 1814 ble han avsatt, etter sigende fordi han hadde altfor sterkt uttalt sin sympati for nordmennene. Han ble senere igjen tatt til nåde og utnevnt til stiftamtmann i Aalborg 1816.
Moltke var kammerherre og sønn av Johan Georg Moltke. Han ble første gang gift i 1786 med Margrethe Løvenskiold, datter av kammerherre Herman Løvenskiold på Fossum. Hun var født i 1772, og var dermed kun 14 år gammel da de ble gift. Hun døde i 1808, og Moltke giftet seg igjen i 1811 med sin svigerinne Margrethe Sophie Hauch, enke etter generalløytnant Adam Ludvig Moltke.
I sin ungdom hadde Frederik Moltke hatt Johannes Ewald til lærer og var senere hans trofaste venn. Han hjalp således den ulykkelige dikter til et bedre oppholdssted og i det hele til bedre kår i hans siste levetid (død 1781).
Dikteren Carsten Hauch omtaler Moltke i sine ungdomserindringer; han sier blant annet om ham: «Han var en i høi grad fin, dannet og aandelig opvakt personlighed. I hvilket selskab han end befandt sig, blev han betragtet som selskabets sjæl og midtpunkt; thi han besad en stor vittighed og kløgt, dertil en usedvanlig bevægelighed i sjælen og et stort konversationstalent. Dette forenede han med en sterk begeistring for alt, hvad han betragtede som skjønt og udmerket, og uagtet han let fandt sig tilrette, hvor han kom hen, saa var det dog hans fornøielse at omgaaes med kunstnere og digtere, av hvilke sidste han tidt blev betragtet som et slags Mæcenas». Hauch sier videre om ham: «Han var ogsaa meget ømtfølende med hensyn til den udvortes ære; denne hans maaske noget overdrevne æresfølelse havde i hans ungdom havt en duel til følge, hvori han tabte brugen av to av sine fingre. Ved siden av hans glimrende begavelse i mange retninger kunde man ikke frikjende ham for et slags letsind, især i pengesager. Uagtet sin store gage var han bestandig i pengeforlegenhed, dog dette tog han sig ikke meget nær, og naar han blot kunde skaffe sig, hvad han i øieblikket behøvede, saa tænkte han lidet paa fremtiden».


== Referanser ==


== Kilder ==
J. L. Quisling: Gjerpen. En bygdebok, Kristiania, 1917
C. F. Bricka: Dansk biografisk Lexikon, 1887–1905
Hard Rock Café Hong Kong

Hard Rock Café Hong Kong er en del av en amerikansk restaurantkjede. Den holder til i den kinesiske byen Hongkong, men det finnes lignende restauranter spredt over hele verden. Hver restaurant har en unik fremtoning, med musikalske klenodier fra verdensberømte artister, samt mange fra landets egne artister. Selve kjeden ble etablert i 1971, mens restauranten i den tidligere britiske kolonien ble åpnet 13. november 1994. Stedet er lokalisert i handle- og underholdningsbydelen Tsimshatsui.


== Mest prestisjefylte klenodier ==
James Browns gullalbum som han fikk for én million solgte eksemplarer av «Cold Sweat». Det finnes bare én av denne i verden. Utstilt i hans eget hjem til 1980-tallet.
Hvit lærbelte som var spesialdesignet til Elvis Presley av Mike McGregor. Brukt og signert av Elvis på 1970-tallet.
Den gullfargede kappen som James Brown brukte på coveret av albumet «Can your heart stand it?» fra 1981.
En Fender-gitar som ble brukt av The Cars under turneen «Panorama».
En rød Gibson-gitar fra 1960 som ble brukt på Michael Jacksons album «Bad» og «Dangerous». Signert av Jackson.
15 litografier fra 1965 av kjente personligheter fra samme året, bl.a. Lennon, Jagger, McCartney.
En rosa dress som ble brukt av David Bowie i 1991.
Chuck Berrys elektriske Gibson-gitar, signert av ham selv.
Brunstripet bukse med matchende knapper ned langs sømmene, brukt av popstjernen Prince.
Et par prangende briller, med «stars and stripes»-design, brukt av Elton John.


== Se også ==
Hard Rock Café for mer generell informasjon om kjeden.


== Eksterne lenker ==
(en) Hard Rock Cafe Hong Kong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karkefjorden

Karkefjorden (nordsamisk: Báhccavuotna) er en fjord på Sørøya i Hasvik kommune i Finnmark. Fjorden er to kilometer lang, og går fra innløpet mellom Stavnes og Fuglberget inn til Karkefjordbotn.Fjorden er rundt 40 meter dyp, med en største dybde på 49 meter ved munningen. Det er for tiden ingen bosetninger i fjorden, men det har tidligere vært gårdsbruk i fjorden. 


== Referanser ==
Ørnehaug

Ørnehaug er navnet på gårdsnummer 41 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordsiden av elven Gaula ved enden av Råheimsdalen i Viksdalen.
Gården er inndelt i to bruk. 

Bruk 1
Bruk 2, delt fra bruk 1 i 1864


== Historisk ==
Gården finnes nevnt i jordebok fra 1598, den står der oppført med en frelse på et geiteskinn. Dette viser at gården har lagt øde etter svartedauden og at den da har historie tilbake til mellomalderen.
I perioden ca.  1860 til 1904 lå husmannsplassen Svåra under bruk 1.


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders, Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.529-537), Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
Rakkfjorden

Rakkfjorden er en liten fjord på nordøstsida av Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fjorden er 1,3 kilometer lang, og går sørover fra innløpet mellom Risvik og Rakknes. Den innerste delen av fjorden blir kalt Rakkneskjosen.Bygda Rakkfjord ligger ved Rakknes på østsida av fjorden. Fv65 krysser fjorden ved Rakkneskjosen.


== Referanser ==
Hard Rock Café Singapore

Hard Rock Café Singapore er en del av en amerikansk restaurantkjede. Den holder til i finansbyen Singapore, men det finnes lignende restauranter spredt over hele verden. Hver restaurant har en unik fremtoning, med musikalske klenodier fra verdensberømte artister, samt mange fra landets egne artister. Selve kjeden ble etablert i 1971, mens restauranten i Singapore ble åpnet 6. februar 1990. Stedet ligger midt i hjertet av verdens travleste havneby.


== Mest prestisjefylte klenodier ==
12-strengs «Martin D41»-gitar, brukt av Bob Dylan på flere plater. Det er bare laget 38 eksemplarer av denne gitaren. Signert av Dylan.
En gitar som er brukt av Steve Vai.
En brun jakke som ble brukt av Jimi Hendrix.
Platina-album som ble gitt til The Doors for utgivelsen av «Waiting for the sun».
22 karat gullklokke som ble gitt til Elvis Presley av Liberace i 1972. Med graveringen «To E from Lee».
En hvit jakke med sort satin, brukt av James Brown på scenen ca. 1967.
En gitar som er brukt av Eric Clapton.
Svart-hvit fotoserie av Jim Morrison og Jimi Hendrix, kjøpt på auksjon i London.
En rød Yamaha-gitar som er donert av de japanske artistene Chaga & Aska.
Dress, skjorte og vest som ble brukt av Elton John i showet «Totally Minnie» 25. mars 1988 på NBC/Disney.


== Se også ==
Hard Rock Café for mer generell informasjon om kjeden.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hard Rock Cafe, Singapore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sifjorden

Sifjorden er en fjord på Senja i Senja kommune i Troms og Finnmark. Fjorden er 10 kilometer lang. Den begynner mellom Varden i nord og Blåstranda i sør, hvor fjorden er rundt 4,5 kilometer bred. Den går herfra østover til Sifjordbotn. Like ved Varden går fjordarmen Veidmannsfjorden østover til Veidmannsbotn. På sørsida av fjorden ligger Kvænbukta lengst øst i fjorden, og litt lenger nord ligger vågen Gjeska. Sifjorden fortsetter mot nordøst, hvor bygda Sifjord ligger på nordsida av fjorden nesten helt inne i fjorden.Fv232 går langs nordsida av fjorden, mens Fv243 går langs østsida. 


== Referanser ==
Glenn Belden

Glenn Belden (født 12. desember 1970) er en norsk forfatter og dramatiker bosatt i Moss.
Han ga i 2004 ut boken Frie fugler i bur, på forlaget Norske Bøker. I 2007 utga han barneboka Tøff med tøfler på Epoke forlag. Samme året ble teaterstykket Bedre uten ball satt opp på Det norske teater i Oslo, som han vant Heddaprisen for. I 2010 ga han ut boken Løveguttens bursdag. Tegneserien Frank og Trond går fra 2012 i Moss avis, med tekst av ham og tegninger av kona Linda Belden.  
Glenn Belden er medlem av Norsk dramatikerforbund. Belden er utdannet som produksjonsleder for teater og scene, på NISS i Oslo. Han har også utdannelse innen fortellerteknikk, filmfortelling og videoproduksjon. 


== Eksterne lenker ==
Glenn Beldens hjemmeside
Manuskript av Glenn Belden
Kristian Fjerdingen

Kristian Adolf Fjerdingen (født 16. september 1884 i Steinkjer, død 5. februar 1975 samme sted) var en norsk turner. Han representerte Stenkjær Turnforening. 
Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Både Fjerdingen og Oswald Falch på dette laget var fra Steinkjer. Stenkjær Turnforening ble spurt om de kunne stille med et par utøvere til den norske troppen i denne olympiaden, og etter en pengeinnsamling ble det økonomisk mulig for dem å reise. Det ble først arrangert en kvalifiseringskonkurranse i Oslo, der 21 av de 30 deltakerne kvalifiserte seg til å delta i olympiaden. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kristian Fjerdingen – Olympedia 
(en) Kristian Fjerdingen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kristian Fjerdingen – databaseOlympics.com (arkivert)
Viken i Viksdalen

Viken eller Vikja er navnet på gårdsnummer 43 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger sentralt til i Viksdalen, på nordsiden av elven Gaula og Viksdalsvatnet.
Bruksinndelingen på gården er:

Bruk 1
Bruk 2
Bruk 3
Bruk 4
Husmannsplassene Runnene (1859–95) og Lede (1840–60)
Bruk 5, delt fra bruk 4 i 1866
Bruk 11 (1929)
Bruk 12 (1930)
Bruk 13 (1930)
Bruk 14 (1932)Det finnes en rekke flere bruk tilknyttet gården, benyttet til boligformål.


== Historisk ==
Arkeologer regner med at det finnes to primærområder i Viksdalen, dette er stedene der det sannsynlig var første bosetning i dalen. Viken (Vik) er det ene området, det andre er Nes, disse gårdene var da bosatt så tidlig som i eldre jernalder. Naturnavnene Vik og Nes tyder også på tidlig bosetning.
Viken regnes å ha hatt en sentral posisjon i vikingtiden, dette på bakgrunn av at kirken ble plassert her i mellomalderen. Det er gjort funn av flere mannsgraver med våpen og annet gods, ingen av gravene er synlige idag.
Deler av gården lå under den lokale kirken og finnes av dette nevnt i Bergens Kalvskinn, presten i Viksdalen eide et halvt månedsmatbol i gården. I 1349 gav eieren av gården 20 månedsmatbol til Munkeliv kloster.
Gården er i 1520 ikke med i skattemanntall, det regnes da med at gården har vært øde etter svartedauden.


== Annet ==
Viksdalen kyrkje og Viksdalen skule ligger på gården.
I tilknytning til bruk 11 og 14 (samme eier) ble det fra 1932 drevet pensjonat.


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders, Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.546-567), Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
Hard Rock Café Amsterdam

Hard Rock Café Amsterdam er en del av den amerikanske restaurantkjeden Hard Rock Cafe. Den holder til i den nederlandske hovedstaden, men det finnes lignende restauranter spredt over hele verden. Hver restaurant har en unik fremtoning, med musikalske klenodier fra verdensberømte artister, samt mange fra landets egne artister. Selve kjeden ble etablert i 1971, mens restauranten i Amsterdam ble åpnet 20. mars 1999. Stedet har en egen terrasse med utsikt mot kanalene i byen.


== Mest prestisjefylte klenodier ==
En gitar som Eddie Van Halen har brukt (se bilde under).
Et julekort der vokalist Jerry Garcia er designet som nisse. Ble gitt til fans og venner av bandet Grateful Dead.
En akustisk gitar som har blitt brukt av Jimi Hendrix da han spilte inn sangen «All Along The Watchtower».
Den originale tegningen av Bob Marley som ble brukt på coveret til albumet «Uprising».
Et skjørt som er brukt av popartisten Shakira.
Gitaren som Pantera-vokalist «Dimebag»-Darrell brukte. Denne typen er meget spesiell og har aldri vært i salg.
En sølvdress som Marilyn Manson brukte under en fotoseanse for Versace.
Pink Floyd animasjoner som ble brukt på «The Wall».
En vest som Jimi Hendrix brukte mange ganger, og som figurerer på fremsiden av coveret til «Smash Hits»-albumet.
En 1962 Fender Esquire-gitar som tilhørte Lenny Kravitz.


== Bilder ==
Månedsmatbol

Månedsmatbol er en måleenhet som stammer tilbake til middelalderen. Et månedsmatbol var betegnelse for en jordpart som gav mat for en mann i en måned og ble brukt i sammenheng med landskyld. 


== Eksempel ==
Kirken hadde åtte og et halvt månedsmatbol i Rasdalen. På begynnelsen av 1300-tallet ble dette verdsatt til en laup (ca. 15 kg) smør.
På begynnelsen av 1300-tallet var Kvåle en av gårdene som betalte mest i skatt, 120 månedsmatbol, som betyr at jorden ga mat til en mann i 120 måneder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Middelaldersk ordliste
Mile End Waste

Mile End Waste er et kallenavn på en del av gaten Mile End Road i området Mile End i Londons East End. Mot slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var stedet mye brukt for friluftsmøter og hadde noe av samme funksjon som Hyde Park har idag. Frelsesarmeens grunnlegger William Booth var av de som hadde mange møter ved Mile End Waste og det står en statue av Booth der for å markere betydningen av stedet.


== Eksterne lenker ==
Kort artikkel om Mile End Waste (engelsk)
Knut Dæhlin

Knut Odmund Dæhlin (født 7. april 1923 i Oslo, død 23. september 2010) var ekspedisjonssjef i Industridepartementet fra 1964 til 1978, da han fikk samme stilling i Olje- og energidepartementet, hvor han senere også ble departementsråd. 
Dæhlin tok juridisk embetseksamen på Universitetet i Oslo i 1949. Han fulgte norsk oljeutvikling fra 1965 til 1989 og var en sentral tilrettelegger. Blant annet var han formann for delegasjonen som skulle føre forhandlinger med Storbritannia om utnyttelsen og fordelingen av Friggfeltet, herunder også om et felles transportopplegg for transport av gassen fra Frigg-feltet til Skottland. I 1990 etterfulgte han Charles Philipson som leder av Petroleumslovsutvalget, som han ledet fram til det avga utredningen i 1993.Dæhlin ble i 1989 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for embetsfortjeneste. Han innehadde også Deltagermedaljen og  den franske nasjonale fortjenstorden.


== Bibliografi ==
Entreprenørkontrakter som alternativ til utvinningstillatelser, sett fra en juridisk synsvinkel 1981
Mål og midler i konsesjonspolitikken 1985
Myndighetenes ambisjoner og styring av norsk oljevirksomhet
NOU 1993:25 Avslutning av petroleumsproduksjon – fremtidig disponering av innretninger – utredning fra et utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 24. mars 1972 – avgitt 22. juni 1993 ISBN 82-583-0363-5


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1990 ISBN 82-516-1267-5
OECDs utviklingskomité

OECDs utviklingskomité, på engelsk: OECD Development Assistance Committee (DAC), er et samarbeidsforum under OECD, der ulike givere av bilateral bistand samarbeider for å koordinere bistanden, og øke de positive effektene av bistand.
DAC har 29 medlemmer. Disse er Australia, Belgia, Canada, Danmark, Finland, Frankrike, Hellas, Island, Irland, Italia, Japan, Luxembourg, Nederland, New Zealand, Norge, Polen, Portugal, Slovakia, Slovenia, Spania, Storbritannia, Sverige, Sveits, Sør-Korea, Tsjekkia, Tyskland, USA, Østerrike og Europakommisjonen.
Fra 1. januar 2013 er Erik Solheim leder for DAC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Development Co-operation Directorate (DAC), OECD
William Stead

William Thomas Stead (født 5. juli 1849, død 15. april 1912) var en engelsk journalist og redaktør for Pall Mall Gazette. Han var født i Darlington og var sønn av en prest. Stead var en foregangsmann innen gravende journalistikk og ble kjent for å bruke uvanlige metoder. Stead var også aktiv i fredsarbeid som pasifist og var på vei til en fredskongress i USA med RMS «Titanic» da den sank i 1912. Stead omkom i forliset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted om William Thomas Stead (engelsk)
Encyclopedia Titanica Biography om W. T. Stead (engelsk)
William Stead: unscrupulous journalist or moral crusader? artikkel av Roy Hattersley
Otto Joachim Moltke

Otto Joachim Moltke (født 11. juni 1770 i København, død 1. februar 1853 på Espe, Sjælland) var en dansk greve og statsmann.
I 1788 ble han juridisk kandidat og foretok deretter en reise til Frankrike, hvor han ble vitne til utbruddet av revolusjonen. Han begynte sin embetskarriere 1798 i Norge som amtmann i Bratsberg. I 1800 ble han utnevnt til stiftamtmann i Kristiansand og amtmann i Nedenes.
I 1804 vendte han tilbake til Danmark der han var direktør i Rentekammeret frem til 1813. Deretter var han president i det slesvig-holsten-lauenborgske kanselli, og kom dermed til å bekle en av de viktigste og vanskeligste poster i staten. I 1824 ble han utnevnt til geheimestatsminister.
Moltke utnevntes 1800 til kammerherre, ble 1810 kommandør av Dannebrogordenen, fikk 1815 storkorset og ble i 1826 ridder av Elefantordenen.
Han var sønn av grev Adam Gottlob Moltke som dikteren Adam Gottlob Oehlenschläger ble oppkalt etter.


== Referanser ==


== Kilder ==
J. L. Quisling: Gjerpen. En bygdebok, Kristiania, 1917
C. F. Bricka: Dansk biografisk Lexikon, 1887–1905