jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Clausthal-Zellerfeld

Clausthal-Zellerfeld er en by i Landkreis Goslar i den tyske delstaten Niedersachsen. Byen ligger i den sørvestlige delen av fjellområdet Harz, på mellom 530 og 600 meters høyde. Befolkningen er omtrent 15 000 og arealet av byen er 33,96 km².
Byen består egentlig av to byer, Clausthal og Zellerfeld, som ble slått sammen i 1924. Clausthal ble grunnlagt på 1500-tallet og er kjent for sine fantastiske bygninger, som for eksempel Oberharzer Bergwerksmuseum (øvre Harz' gruvedriftsmuseum) og Marktkirche (torgkirken), den største trekirken i Tyskland. I Clausthal-Zellerfeld finnes også det kjente universitetet Technische Universität Clausthal, som ble grunnlagt i 1763 for å utdanne gruvedriftsingeniører. Byen er faktisk den minste universitetsbyen i landet om man regner etter befolkning. Zellerfeld er derimot et typisk turiststed for friluftvandring og vintersport. Fra 1972 har byen også hatt et tredje distrikt, Buntenbock.
Det ble anlagt gruvedrift i byen allerede på 1500-tallet, men på 1930-tallet begynte gruvedriften å avta. Mineralforekomstene begynte å bli uttømt og virksomheten var ikke lenger lønnsom, mye på grunn av den store depresjonen. I dag er likevel mange gruver fortsatt intakt, og flere av disse er gjort om til museer.


== Kjente personer fra Clausthal-Zellerfeld ==

Georg Philipp Telemann (1681–1767), komponist.
Robert Koch (1843–1910), lege og bakteriolog.
Otto Erich Hartleben (1864–1905), poet og dramatiker.
Dietrich Grönemeyer (1952–), professor i medisin.


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Clausthal-Zellerfeld – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hjertnes kino og kulturhus

Hjertnes kino og kulturhus, ofte bare kalt Hjertnes, er et kulturhus med kinosaler i Sandefjord i Vestfold. Kinodelen kalles Hjertnes Kinosenter. Hjertnes er et kulturbygg som ligger i Sandefjordveien ved Badeparken på Hjertnes like ovenfor «Hvalfangstmonumentet» og småbåthavna i byen. Bygget er reist i tilknytning til Sandefjord rådhus og Sandefjord bibliotek og har også forbindelse til Scandic Park Hotel Sandefjord rett ved. Park Hotel og Hvalfangstens Hus ble åpnet i 1959, mens rådhuset og kulturhuset ble innviet 21. juni 1975 av Anders Jahre som hadde gitt 40 millioner, drøye halve prisen, til bygget.


== Saler og aktiviteter ==
Hjertnes kino og kulturhus har tre kinosaler med tilsammen 852 plasser. Den største salen, Hjertnes, blir også brukt til kulturarrangementer. De to mindre salene, Parketten 1 og Parketten 2, leier kommunen av Park Hotell. Alle salene blir leid ut for blant annet kurs- og konferansevirksomhet til lokale og eksterne, kommersielle og ikkekommersielle aktører. 
Hjertnes kino og kulturhus viser fra seks til tolv kinoforestillinger hver kveld samt nattkino hver fredag og lørdag. Onsdager kjøres formiddags- og babykino.  
Fredag 2. september 2022, kunne Hjertnes kulturhus invitere til åpningen av en ny, fleksibel kulturarena. Den har en prislapp på rundt 70 millioner kroner og har plass til rundt 800 stående og i overkant av 350 sittende publikummere.   


== Eksterne lenker ==
Kommunens presentasjon av Hjertnes kino og kulturhus
Kultur- og filmrogram for Hjertnes kino og kulturhus
Richard Arkwright

Richard Arkwright (født i 1732, død i 1792) var britisk oppfinner. Han tok i 1769 patent på en maskin som gikk på vannkraft og derfor ble kalt Water Frame. 
Han startet også flere fabrikker som produserte tekstiler, og var ledende innenfor tekstilproduksjon.


== Referanser ==
Armero

Armero er en by i Colombia som ligger ca. 100 km fra hovedstaden Bogotá. Byen ble nesten helt ødelagt av aske og lava da vulkanen Nevado del Ruiz hadde et stort utbrudd 13. november 1985. Omtrent 21 000 av de 28 700 innbyggerne i byen døde i vulkanutbruddet.
Ernst Jaakson

Ernst Rudolph Jaakson (født 11. august 1905 i Riga, død 4. september 1998 i New York) var en estisk diplomat. Han er kjent for å ha holdt Estlands generalkonsulat i New York i drift gjennom tiårene Estland var innlemmet i Sovjetunionen. 
Jaakson begynte sine studier i Riga og ved Universitetet i Tartu. Han fortsatte senere sine studier i USA, der han i 1934 tok bachelorgraden i økonomi ved Columbia University. Allerede som tenåring ble Jaakson i 1919 ansatt ved Estlands ambassade i Riga, som vaske- og arkivhjelp.
Etter endt utdannelse og verneplikt gikk han inn i utenrikstjenesten. Fra 1929 til 1932 var Jaakson ved Estlands konsulat i San Francisco. I 1932 ble han stasjonert ved generalkonsulatet i New York. USA anerkjente ikke Sovjetunionens okkupasjon og innlemmelse av Estland og opprettholdt diplomatiske forbindelser med Estland, noe som innebar at generalkonsulatet i New York fortsatte sin drift og at personalet der opprettholdt sin diplomatiske status. Etter at andre ved generalkonsulatet hadde falt fra, ble Jaakson i 1965 generalkonsulatets leder. Dermed ble Jaakson også en symbolsk skikkelse for håpet om Estlands frihet og en representant for kontinuiteten i Estlands selvstendighet. Etter at Estland gjenvant sin selvstendighet i 1991 ble Jaakson utnevnt til Estlands ambassadør i USA og til landets permanente representant ved FN. Han fortsatte fra 1993 som generalkonsul i New York. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
ERNST JAAKSON – Diplomat, Estlands utenriksdepartement.
Estonian Government-in-Exile:a controversial project of state continuation, Estonian School of Diplomacy.
Barbara Stewart: Ernst Rudolph Jaakson, 93, Estonian Diplomat-in-Exile, The New York Times, 25. september 1998
Paul Lewis: Washington Talk; 3 Missions With Nothing but a Cause Fight for Independence From Soviets, The New York Times, 6. juni 1989
Ernst Jaakson: Estonia Was Victim of Hitler and Stalin, The New York Times, 15. mai 1987
Sergio Busquets

Sergio Busquets Burgos (født 16. juli 1988) er en spansk fotballspiller som spiller for FC Barcelona.Han debuterte for førstelaget 13. september 2008, i hjemmekampen mot Racing Santander på Camp Nou. Busquets startet samtlige kamper for Barcelonas A-lag sesongen 2008–09.
Den 25. september 2010 scoret Busquets sitt første mål for Barcelona. 
Den 27. mai 2016 skrev han under en ny kontrakt med Barcelona til 30. juni 2021. Kontrakten har en utkjøpsklausul på 200 millioner euro.


== Landslaget ==
Busquets ble tatt med i Spanias VM tropp til Sør-Afrika i 2010.
Han ble tatt ut i Spanias EM-tropp til EM i Frankrike 2016.Han ble tatt ut i Spanias tropp til VM i fotball 2018 i Russland.Han ble tatt ut i Spanias EM-tropp til EM i fotball 2021.Han ble tatt ut i Spanias tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.


== Meritter ==
FC BarcelonaPrimera División (5): 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2012/2013, 2014/2015
Copa del Rey (3): 2008/2009, 2011/2012, 2014/2015
Supercopa de España (4): 2009, 2010, 2011, 2013
UEFA Champions League (3): 2008/2009, 2010/2011, 2014/2015
UEFA Super Cup (3): 2009, 2011, 2015
FIFA Club World Cup (3): 2009, 2011, 2015SpaniaVerdensmesterskapet i fotball (1): 2010
Europamesterskapet i fotball (1): 2012


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sergio Busquets – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sergio Busquets – FIFA 
(en) Sergio Busquets – UEFA 
(fr) Sergio Busquets – LÉquipe 
(en) Sergio Busquets – Transfermarkt 
(en) Sergio Busquets – national-football-teams.com 
(en) Sergio Busquets – WorldFootball.net 
(en) Sergio Busquets – Soccerbase.com 
(en) Sergio Busquets – FootballDatabase.eu 
(en) Sergio Busquets – Soccerway
Aleksander Bachke

Aleksander Bachke (født 3. februar 1991) er en norsk fotballspiller som spiller i angrep for Moss FK. Har landskamper for aldersbestemte lag G-15, G-16 og G-17. Hans far Carsten Bachke spilte i en årrekke for Moss FK, og ble også seriemester i 1987.


== Referanser ==
Hell Gate Bridge

Hell Gate Bridge (opprinnelig New York Connecting Railroad Bridge og The East River Arch Bridge) er en 5182 m lang jernbanebro i stål mellom bydelene Queens og The Bronx i New York City, USA. Broen går over en del av East River som kalles Hell Gate (norsk: Helvetesport). Broen eies av Amtrak, men benyttes også av andre jernbaneselskaper. 
Jernbanebroen består egentlig av tre broer som sammen med viadukter utgjør totallengden. Selve buebroen har et spenn på 310 m, og seilingshøyde 41 m. Broen åpnet i 1916.


== Eksterne lenker ==
Hell Gate Bridge i Structurae
Jaan Tõnisson

Jaan Tõnisson (født 10. desemberjul./ 22. desember 1868greg. i Viljandi, antatt død juli 1941) var en estisk jurist, redaktør og politiker. Han var en ledende forkjemper for Estlands uavhengighet, var fire ganger statsminister i Estland og i to omganger landets statsoverhode.
Tõnisson vokste opp i en tid da Estland var en del av keiserdømmet Russland. I årene Estland var utsatt for sterkt russifiseringspress ble Tõnisson forkjemper for estisk kultur og utviklet seg til å bli estisk nasjonalist. Tõnisson avla i 1892 juridisk eksamen ved Universitetet i Tartu. Han arbeidet deretter i et par år for avisen Postimees og var i et par år aktor og arbeidet i rettsapparatet i Orjol-provinsen i Russland. Sammen med likesinnede kjøpte Tõnisson i 1896 Postimees og gjorde denne til hovedorgan for den estiske nasjonale bevegelse. Tõnisson var avisens sjefredaktør helt fram til 1935. 
Etter at Russlands politiske system ble liberalisert etter revolusjonen i 1905, stiftet Tõnisson det første estiske politiske partiet, Eesti Rahvameelne Eduerakond (Estlands nasjonale fremskrittsparti). Tõnisson ble i 1905 innvalgt i Russlands første duma, der han satt til 1907. I 1908 ble han arrestert for å ha undertegnet et opprop mot russiske myndigheters undertrykkelse. Tõnisson drev også forlagsvirksomhet og bokhandel og han var også aktiv i samvirkebevegelsen. Han så samvirkebevegelsen som et virkemiddel for økonomisk utvikling for Estland. Som et ledd i dette arbeidet var Tõnisson med på å etablere landbrukssamvirke og lånekasser. Fra 1935 til 1939 var han også professor i samvirkeøkonomi ved Universitetet i Tartu.
Fra 1917 til 1919 var Tõnisson medlem av den estiske provinsforsamlingen, Maanõukogu. I 1919 ble han også medlem av den grunnlovgivende forsamling og var med på utformingen av det frie Estlands grunnlov, vedtatt i 1920. I 1919 grunnlag han også partiet Eesti Rahvaerakond (Estlands folkeparti), et liberal-konservativt part som han var leder for inntil 1932. Ved uavhengigheten i 1918 fikk Tõnisson også ledende posisjoner i Estlands midlertidige regjering. Han spilte deretter en sentral rolle i estisk politikk, både i regjeringsposisjon og i riksdagen (Riigikogu), der han var innvalgt som medlem i hele Estlands uavhengighetsperiode fram til 1940. Fra 1918 til 1919 var han minister uten portefølje med ansvar for Estlands utenriksinteresser. Han var statsminister fra november 1919 til juli 1920 og igjen, med en ny regjering, fra juli til oktober 1920. Fra 1923 til 1925 var han riksdagspresident, en posisjon han også innehadde fra 1932 til 1933. Tõnisson var utenriksminister 1931 til 1932. Fra 1927 til 1928 og igjen i 1933 var Tõnisson statseldste, Estlands statsoverhode.
Etter Sovjetunionens invasjon og okkupasjon av Estland ble Tõnisson i desember 1940 arrestert av NKVD. Det antas at han ble henrettet i Tallinn i juli 1941. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jaan Tõnisson, Estlands president.
JAAN TÕNISSON – Statesman, Estlands utenriksdepartement.
Appendix 1. Fate of the Members of the Estonian Governments in 1918–1940, Den estiske kommisjon for undersøkelse av forbrytelser mot menneskeheten
Jaan Tõnisson Institute
Jordskjelvet i Irpinia 1980

Jordskjelvet i Irpinia  i 1980 var den verste naturkatastrofen i italiensk etterkrigshistorie. Rystelser på en styrke av 6,89 på momentmagnitudeskalaen rammet fra Campania umiddelbart sør for Napoli til Potenza i Basilicata den 23. november 1980 kl. 18.34  UTC. 2.914 mennesker omkom, mer enn 10 000 ble skadet, mer enn 300 000 mennesker ble hjemløse. I Italia kalles katastrofen  Terremoto dell'Irpinia, etter strøket Irpinia i fjellene. Mer enn 90 etterskjelv vanskeliggjorde redningsarbeidene. Verst rammet var provinsen Avellino.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1980 Irpinia earthquake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hamburger Abendblatt
Kart
North Shields

North Shields (lokalt ofte bare kalt Shields) er en by ved den nordlige bredden av elven Tyne i storbyområdet (metropolitan borough) North Tyneside i grevskapet Tyne and Wear innenfor regionen Nordøst-England. Byen ligger 13 km øst for Newcastle upon Tyne. I henhold til befolkningsberegning for 2014 har byen en befolkning på 39747 innbyggere.


== Etymologi ==
Byens navn kommer fra det mellomengelske ordet schele, som betyr «midlertidig skjul eller hytte», eller kanskje helst på norsk «rorbuer», og området er fortsatt identifisert med fiskerirelatert og annet sjørelaterte virksomheter.


== Historie ==

North Shields er første gang nedtegnet i 1225 da Germanus, forstanderen av klosteret i Tynemouth, besluttet å opprette en fiskehavn for å skaffe fisk til klosteret som lå ved en odde ved munningen av elven Tyne. Han skaffet også forsyninger til skip som ankret opp i nærheten av klosteret. Et antall enkle «shiels» eller sjøboder ble reist ved munningen av Pow Burn hvor elven går sammen med Tyne, foruten også en tømmerkai for å laste av fra fiskebåtene. Kaianlegget ble også benyttet for å skipe kull fra de lokale gruvene som var eid av klosteret. Snart hadde den lokale befolkningen her vokst til rundt tusen mennesker.
Byen som vokste fram var opprinnelig begrenset en smal stripe med land langs elven grunnet den bratte siden av elvebredden. Til sist ble byen for trang og overbefolket, og på 1700-tallet begynte man å reise bygninger på platået 20 meter over den gamle, svært lite sanitære boligene langs elven. De bedrestilte, forretningsfolk og skipseiere, bodde i høyden, mens arbeidsfolk og fattige nedenfor. Festningen Clifford's Fort, lokalisert ved Fish Quay, ble reist på 1600-tallet som kystforsvar mot nederlenderne, men spilte også en rolle under Napoleonskrigene. Stedet for festningen ble senere benyttet for å bygge nye fasiliteter for å prosessere fisk, og svært lite gjenstår nå av den opprinnelige festningen.Et av North Shields' eldste landemerker var en statue av tre, «Wooden Dolly». Det var en kvinnefigur, en gallionsfigur fra et tørrlasteskip av typen collier som fraktet kull, og som i 1814 plassert ved inngangen til havnetollstasjonen ved Liddell Street. Den sto der fram til 1850 da den ble vandalisert. En ny figur ble siden plassert på samme sted ettersom sjøfolk mente den brakt god lykke ved å skjære av et lite stykke tre fra den. Denne tradisjonen har ført til en jevnt behov for erstatninger, og i 1992 ble den sjette og foreløpig siste dolly plassert på samme sted som de fem foregående hadde vært.


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) North Shields – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
North Shields FC, fotballklubben
North Shields Fish Quay – Heritage & Regeneration
Varsling om tidevann ved North Shields fra BBC og Easytide
Jordskjelvet i Molise 2002

Jordskjelvet i Molise 2002 var et skjelv på 5,9 mms styrke som rammet i Italias regioner Molise og Puglia den 31. oktober 2002 kl. 10,32 (UTC). 
28 omkom, og rundt 100 ble skadet. I provinsen Campobasso ble også 2 925 mennesker hjemløse. De fleste dødsofrene var i en skole som brøt sammen i byen San Giuliano di Puglia i provinsen Campobasso, rett over episenteret. Der omkom 26 av de 51 elevene, sammen med en av deres lærere.
Jordskjelvet i Aquila 1703

Jordskjelvet i Aquila i 1703 var et dramatisk skjelv som rammet byen Aquila (i dag: L'Aquila) i Appenninene sentralt på Den italienske halvøya den 2. februar 1703 kl. 18.30. Episenteret var noe nord for byen. Rundt 3 000 mennesker omkom. 
Skjelvet fant sted samtidig som folk feiret den katolske kyndelsmessehøytiden (da kalt på italiensk Festa della Purificazione di Maria Sempre Vergine Nostra Signora, og hele 800 personer døde inne i den store kirken San Domenico da den brøt sammen over dem.En rekke andre kirker, San Bernardino, San Filippo, San Massimo-katedralen, San Francesco, Sant'Agostino og samtlige palasser i byen falt enten sammen eller ble påført store skader.


== Referanser ==
Megalodontesidae

Megalodontesidae er en gruppe som hører til blant plantevepsene og er en familie i ordenen vepser. Inntil nylig brukte man familienavnet Megalodontidae, men dette skal i dag brukes på en familie av muslinger. De er beslektet med spinnvepser (Pamphilidae).  Gruppen omfatter omtrent 40 kjente, nålevende arter fordelt på seks slekter, alle finnes bare i den palearktiske sone.


== Utseende ==
Nokså små, mørke planteveps.
De ligner på spinnvepser (Pamphilidae), men skiller seg fra disse på at antennene er sagtakkede eller kamformede. Kroppen er nokså jevnbred og  noe flattrykt. På farge er de ofte svarte og gule.


== Levevis ==
Larvene lever på ulike urteaktige planter.
De lever selskapelig i "telt" av silke.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

Ordenen vepser, (Hymenoptera)
Overfamilien Megalodontoidea
Familien Megalodontesidae
Slekten Forficulotarpa Pic, 1918
Slekten Megalodontes Latreille, 1802
Megalodontes klugii (Leach, 1817)
Megalodontes plagiocephalus (Fabricius, 1804)
Megalodontes cephalotes (Fabricius, 1781)
Slekten Melanopus Konow, 1897
Melanopus fabricii (Leach, 1817)
Slekten Rhipidioceros Konow, 1897
Slekten Tristactoides Chevin, 1985
Slekten Tristactus Konow, 1897


== Eksterne lenker ==
(en) Megalodontesidae i Encyclopedia of Life 
(en) Megalodontesidae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Megalodontesidae hos Artsdatabanken 
(sv) Megalodontesidae hos Dyntaxa 
(en) Megalodontesidae hos Fauna Europaea 
(en) Megalodontesidae hos Fossilworks 
(en) Megalodontesidae hos ITIS 
(en) Megalodontesidae hos NCBI 
(en) Kategori:Megalodontesidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Megalodontesidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Nepals riksvåpen

Nepals riksvåpen ble antatt av regjeringen i sin nåværende form 30. desember 2006 som en markering av at borgerkrigen var over. Våpenet er et sirkelformet emblem med Mount Everest over et grønt åslandskap og et sølv kartomriss av landet som sentralmotiv. Nedenfor et håndtrykk mellom en mann og en kvinne for å symbolisere likestilling mellom kjønnene. Nederst et gull felt med en gyllen laurbærkrans som symboliserer det fruktbare Tarai-området. 
Omkring emblemet ligger en krans av rhododendron, Nepals nasjonalblomst. Øverst er Nepals flagg. 
Et banner under emblemet med et motto på sanskrit skrevet med devanagari-bokstaver: 

जननी जन्मभूमिश्च स्वर्गादपी गरीयसी
(Jananī janmabhūmiśca svargādapi garīyasī.)
(Mor og mors land er større enn himmelen.)


== Historisk utvikling ==

Før 1962 hadde Nepal som riksvåpen et våpenskjold med guden Shiva sittende på en sjø under Himalaya-fjellene.
Riksvåpenet som ble vedtatt sammen med ny grunnlov 16. desember 1962 viser et landskap ved foten av Himalaya med ei ku (nasjonaldyret), en glansfasan (nasjonalfuglen Lophophorus impejanus) og rhododendronblomster (nasjonalblomsten). I landskapet er det ei elv og Pashupatinath-tempelet. To ghurkaer er skjoldholdere.
Over landskapet ligger to kryssede khukuri-kniver, to skråttstilte nasjonalflagg på stang, Vishnus fotspor og den nepalske kongekronen.
Et bånd nederst hadde mottoet: Hjemlandet er mere verdt enn himmelriket.


== Referanser ==
Henrik Klausen

Henrik Kristen Johan Klausen (født 14. februar 1844 i Kopervik på Karmøy, død 23. november 1907 i Kristiania) var en norsk skuespiller.
Henrik Klausen vokste opp i Bergen. Han ble oppdaget ved teaterskolen i Trondhjem i 1860 og spilte to sesonger ved byens daværende nasjonale scene. Han opptrådte for første gang på det danskspråklige Christiania Theater 30. august 1863 i Eugène Scribes vaudeville Zoé, eller Den lånte elsker. Han studerte i perioder utenlands, i Paris 1864 og i Stockholm 1866-67, og ble deretter knyttet fast til Christiania Theater. Han fikk engasjement ved Bjørnsons Kristiania norske Theater, også kjent som Møllergadens Theater, i 1870, men kom tilbake til Christiania Theater 1. januar 1872. Han ble ansatt ved Nationaltheatret i 1899. Skuespilleren Gudrun Klausen var hans datter, Thorleif Klausen sønn.
Henrik Klausen var en smidig og allsidig skuespiller som ble uvanlig populær med sin tørre komikk, treffsikre realisme og ofte overdrevne maskering. Han hadde store og klassiske karakterroller som Peer Gynt, Shylock i Hamlet og Bisp Nikolas i Kongs-Emnerne samt som Harpagon i Den gjerrige og Tartuffe, begge komedier av Molière. Han spilte karakterkomedie som Lundestad i De unges Forbund, Morten Kiil i En folkefiende og Mortensgaard i Rosmersholm. Han spilte også i mange farser, lystspill og operetter, deriblant Skredder Gibson i Bibliotekaren. Henrik Klausen opptrådte også som oppleser over hele Norge og gjestet scener i Danmark og Sverige (i Stockholm 1875 og 1900).
Klausen ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1897.
I 1934 ble ei gate i Oslo, Henrik Klausens gate nær Adamstuen, oppkalt etter ham. Også i Kopervik er det ei gate med navnet hans.


== Teaterroller (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Klausen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Henrik Klausen hos Sceneweb
Barbian

Barbian (italiensk Barbiano) er en kommune i den italienske provinsen Syd-Tirol. Den ligger vestvendt på vestskråningen av Sarntal-Alpene, 300 meter over Eisackdalen, og med uhindret utsikt mot Dolomittene. Landsbyen ligger i et frodig kulturlandskap av beiter, enger og kastanjeskoger.
Befolkningen er tysktalende (97 %). Kommunens italienske navn ble dannet under italieniseringen ved å forvanske det tyske navnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Barbian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Barbian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Freden i Tartu

Freden i Tartu, også kalt freden i Dorpat eller Tartu-traktaten, er fredsavtalene som i 1920 ble inngått mellom Sovjet-Russland og Estland og Finland, der disse landenes uavhengighet anerkjennes. Det er snakk om to separate avtaler, begge inngått i byen Tartu, den ene mellom Sovjet-Russland og Estland, undertegnet 2. februar 1920, den andre mellom Sovjet-Russland og Finland, undertegnet 14. oktober 1920.


== Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland ==
Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Estland ble inngått 2. februar 1920. I avtalen anerkjenner Russland Estlands selvstendighet «for evig tid». Anerkjennelsen var den første de jure internasjonale anerkjennelse av Estland og banet veg for anerkjennelse fra andre land. Fredsavtalen trakk opp grensen mellom Estland og Russland. Avtalen la videre til rette for at estere i Russland fikk anledning til å vende tilbake til Estland, med tilsvarende rettigheter for russere i Estland. Russland gikk i avtalen med på å slette all estisk gjeld. Traktaten forpliktet også Russland til å betale Estland en sum tilsvarende landets andel av Russlands gullreserver. Estland fikk rettigheter til utnyttelse av skog i Russland, samt å bygge en jernbanelinje fra Estlands grense til Moskva. mens Russland fikk etter avtalen rett til å etablere en frihavn i Estland og til å bygge en kraftstasjon i Narva-elven.Etter avtalen skulle også Russland tilbakeføre kulturgods som hadde blitt ført fra Estland til Russland i løpet av krigsårene.
Avtalen ble fra estisk side undertegnet av Jaan Poska, fra sovjet-russisk side av Adolf Ioffe.


== Fredsavtale mellom Sovjet-Russland og Finland ==
Her ble selvstendigheten til begge land anerkjent. Avtalen ble undertegnet den 14. oktober 1920.
Avtalen mellom Finland og Sovjet-Russland fastsatte grensen mellom de to land. Finland sikret seg ved avtalen tilgang til havet i nord ved en korridor til Petsamo. Russland sikret seg på sin side kommunene Repola og Porajärvi, som øst-karelske nasjonalister med støtte fra finske jegerkorps hadde forsøkt å få tilsluttet Finland.
Den finske delegasjon ble ledet av Juho Kusti Paasikivi.


== Litteratur ==
Edgar Mattisen: Tartu Rahu; Eesti Raamat, Tallinn 1989; ISBN 5-450-00454-0