jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Stevie-D (rapper)

Stevie-D Gang'ai (født 8. april 1990) er en norsk lokalrapper, opprinnelig fra Dar-es-Salaam, Tanzania. Han begynte å interessere seg for å lage egenkomponerte rapsanger som 14 åring, og startet aktivt som 16 åring. Han ble med i lokalgruppen H2O Click sammen med lokalrapperne AMB, Moe-Yayo og Big Moses. Sammen utga de 1st Stand Mixtape og en del andre singler. Etter 1 år gikk Stevie-D ut av gruppen for å bli solo rapper.


== Solo rapping ==
Stevie-D har skrevet og utgitt 2 solosanger som solorapper, bla hans hit Stop This Pain og Secret Lovers. Han har ikke utgitt mer sanger, men skriver fremdeles aktivt. Stevie-D hadde hans første konsert i Stavanger Forum 1. april hvor det møtte opp 1700 folk. Her framførte han hiten Stop This Pain og dette var en konsert i regi av Russkilde 2009, en kulturfestivalen for Stavangerrussen 2009.
Andrus Ansips andre regjering

Andrus Ansips andre regjering ble godkjent av Riigikogu den 5. april 2007 og er en koalisjonsregjering bestående av Reformierakond (Reformpartiet), Isamaa ja Res Publica Liit (Kristendemokratene) og Sotsiaaldemokraatlik Erakond (Sosialdemokratene). Regjeringen varte til 6. april 2011.


== Ministere ==
Andrus Ansip, Reformierakond – statsminister
Tõnis Lukas, IRL – utdannings- og vitenskapsminister
Rein Lang, Reformierakond – justisminister
Jaak Aaviksoo, IRL – forsvarsminister
Jaanus Tamkivi, Reformierakond – miljøvernminister
Laine Jänes, Reformierakond – kulturminister
Juhan Parts, IRL – økonomi- og samferdselsminister
Helir-Valdor Seeder, IRL – landbruksminister
Ivari Padar, SDE – finansminister
Vallo Reimaa, IRL fra 23. januar 2008 Siim-Valmar Kiisler, IRL – regionalminister
Jüri Pihl, SDE – innenriksminister
Maret Maripuu, Reformierakond – sosialminister
Urmas Paet, Reformierakond – utenriksminister
Urve Palo, SDE – befolkningsminister


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Estlands regjering – regjeringstid 5. april 2007 – 6. april 2011 Arkivert 3. februar 2014 hos Wayback Machine.
Estonia hos rules.org
Estonia hos worldstatesmen.org
Tunga

Tunga kan referere til:

Tunge, kroppsdel
Tungen, et gårdsanlegg i tidligere Strinda kommune
Tunge (fisk), (Solea solea), en flyndrefisk
Tunga (lopper), slekt av insekter
Tunga (Leyte), kommune på Filippinene


== Se også ==
Tunge (andre betydninger)
Tagzig Olmo Lung Ring

Tagzig Olmo Lung Ring er et ikke-dualistisk, åndelig eksistensplan innenfor Bøn. Det er ansett for å være en tidløs perfekt dimensjon hvor fred og glede er selve eksistensens byggesteiner.  
Landets (eller dimensjonens) navn rTa-gzig er antatt å være beslektet med ordet Tadsjik; mens Ol-mo-lung-ring er antatt å være en variant av navnet på byen Olmaliq, som idag befinner seg i Usbekistan, og som tidligere også omfattet deler av Tadsjikistan.
Gert Dockx

Gert Dockx (født 4. juli 1988 i Turnhout) er en belgisk, tidligere profesjonell, landeveissyklist.
Gert Dockx ble nummer to i juniorklassen i Giro della Toscana 2006 og Circuit de la Région Wallonne. I 2007 vant han U23 klassen i Omloop Het Volk. Høsten 2007 syklet han som stagiare for profflaget Team Columbia og deltok blant annet i de siste klassikerne for året. I november samme år signerte han en toårskontrakt med Columbia.
Hans far er Kurt Dockx, som var aktiv syklist på 70- og 80-tallet.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gert Dockx – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gert Dockx – ProCyclingStats 
(en) Gert Dockx – Cycling Archives 
(en) Gert Dockx – Cycling Quotient
Kuppforsøket i Estland i 1924

Kuppforsøket i Estland i 1924 fant sted 1. desember 1924 da en gruppe estiske kommunister forsøkte å ta makten ved statskupp i Estland. Kuppforsøket møtte motstand og ble raskt slått ned. Det var støttet av Komintern og bidro til å forverre forholdet mellom Estland og Sovjetunionen.
Kuppmakerne sto under ledelse av Jaan Anvelt og talte i underkant av 300 personer. Gruppen besto av estiske kommunister, arbeidere ved sovjetiskeide  fabrikker og andre som kom over grensen fra Sovjetunionen, som hadde utrustet, trenet og støttet kuppmakerne. I de tidlige morgentimene den 1. desember 1924 gikk grupper av kuppmakere til aksjon mot regjeringskontorer, militær institusjoner og sentrale samferdselsmål. Den største gruppen på 50 mann ble satt inn mot offisersskolen i Tondi. Andre og mindre grupper bestående av 7 til 10 personer gikk til aksjon mot regjeringsinstitusjoner og sentrale kommunikasjonsknutepunkter i Tallinn, der de blant annet forsøkte å ta kontroll over jernbanestasjonen og hovedpostkontoret. Forsvarsdepartementet og politistasjoner ble angrepet. Kuppmakerne gikk også til angrep på hjemmet til statsoverhodet Friedrich Akel, men denne unnslapp opprørerne. 
I november 1924 ble 149 personer dømt for statsfiendtlig virksomhet, noe som svekket kuppmakernes stilling. Kuppmakerne håpet aksjonen ville få støtte blant estiske arbeidere, noe som viste seg å være feil. De håpet også at kuppet ville resultere i en sovjetisk invasjon, noe også viste seg å ikke skje. I stedet ble kuppmakerne nedkjempet av estiske militære, politiet og sivile frivillige. Omkring 20 personer ble drept av opprørerne, som selv led et tilsvarende tap. Blant dem kuppmakerne drepte var samferdselsminister Karl Kark.
Etter kuppforsøket svant Kommunistpartiets oppslutning sammen med medlemstallet. Partiet ble også forbudt. 


== Eksterne lenker ==
1 December 1924, Estonia Today, Fact Sheet December 2004, Press and Information Department, Estonian Ministry of Foreign Affairs.
The Story of the Estonian Republic — 1918–1940. A coup d’état, Estonica.
Léon Delsarte

Léon Delsarte (født 19. november 1893, død 24. januar 1963) var en fransk turner.
Han var med i to OL. Under OL i 1920 var han med på det franske laget som vant bronse i lagkonkurransen.
I neste OL, i 1924, fikk han en sølvmedalje; også denne gangen i lagkonkurransen. Individuelt fikk han bl.a. 10.-plass i svingstang, 14.-plass i ringer og 17.-plass i skranke. Han kom på 9.-plass i mangekampen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Léon Delsarte – Olympedia 
(en) Léon Delsarte – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Léon Delsarte – databaseOlympics.com (arkivert)
Aubøsund

Aubøsund, Aubøsundet, tidligere Ubøsund, Uböhagen er et sund og et sted mellom Aubø og Bjergøy, på Sjernarøyene i Stavanger kommune, Rogaland. Stedet er kjent som et gammelt handelssted med kai, landhandel og postkontor.


== Historie ==
En gravhaug på Steinneset tyder på at stedet har vært bebodd siden jernalderen. Siden de tidligste nedskrivningene på 1500-tallet, har Aubøsund vært husmannsplass tilhørende garden på Aubø. Kart fra 1857 tyder på at stedet tidligere ble kalt Uböhagen. Fra rundt 1868 ble det startet med handel og sildesalteri ved Mariavigen. I 1913 ble ny butikk ved kaien bygget, og det gamle sildesalteriet er blitt tatt i bruk som naust. Siden den tid har det i Aubøsund også vært både landhandel, pelsdyrfarm, hønsegård, telefonsentral, skole, bensinstasjon og småbåtmarina. På nordvestsiden av sundet har det også vært både meieri, pensjonat, bank, bibliotek og kino.


== Næringsvirksomhet ==
I dag er det postkontor like ved kaien. For øvrig er primærnæringen dominerende med gårdsbruk på begge sider av sundet.
Den tidligere butikken ble bygget i 1913 og ble mellom 1950 og 2016 drevet av Signy Halsne. Landhandelen var svært kjent for sine hjemmelagede lefser.


== Samferdsel ==
Den offentlige kaien ble bygget i 1905. Kaien ble brukt til rutegående skipstrafikk til 1978, da kaien på Nesheim, og senere Helgøy, tok over trafikken. I dag er kaien hovedsakelig brukt av lege, dyrlege og diverse bulktransport.


== Referanser ==
Juhan Parts’ regjering

Juhan Parts’ regjering var Estlands regjering fra 10. april 2003 til 13. april 2005. Parlamentsvalget i mars 2003 gav en uavklart regjeringssituasjon, kort tid før folkeavstemningen om EU-medlemskap. Regjeringsoppdraget gikk til slutt til Juhan Parts, som dannet en regjering utgått fra partiene Samling for republikken – Res Publica, Det estiske reformpartiet og Den estiske folkeunionen.
I mars 2005 ble justisminister Ken-Marti Vaher felt ved et mistillitsvotum i Riigikogu. Grunnen var forslaget til ny antikorrupsjonslov, som ble ansett for vidtgående. Juhan Parts anså det som mistillit til hele regjeringen og begjærte sin avskjed.


== Referanser ==
Filleproletariat

Filleproletariat (tysk: Lumpenproletariat) er en i utgangspunktet marxistisk term, som refererer til proletarer som er stilt utenfor produksjonsprosessen, og som dermed ikke er en del av det store, arbeidende proletariatet, men som i hovedsak skaffer seg et levebrød gjennom tyveri, tiggeri, prostitusjon, streikebryteri, og lignende. Begrepet ble først lansert av Karl Marx og Friedrich Engels i Den tyske ideologi (1845), og ble senere videreutviklet av Marx.


== I marxismen ==
I Marx og Engels' Det kommunistiske manifest omtales filleproletariatet som «fornektelse av klasser», ettersom filleproletaren mot betaling lett kan la seg overtale til å slåss selv for reaksjonære idealer.I Der achtzehnte Brumaire des Louis Bonaparte (1852) refererer Marx til filleproletariatet som den klassefraksjon som i 1848 gikk i ledtog med Louis Bonaparte, slik at det ved dets hjelp lyktes Louis Bonaparte å plassere seg over de to hovedklasser, proletarene og borgerskapet. Dermed kunne han fremheve filleproletariatet som en uavhengig maktfaktor, og brukte dem til å bedre borgerskapets materielle kår på bekostning av proletariatet.


== I anarkismen ==
Anarkisten Mikhail Bakunin så mer positivt på filleprolateriatet, og karakteriserte dem som en klasse med iboende revolusjonært potensial.


== I rasehygienen ==
I andre sammenhenger ble filleproletariatet vurdert som del av de asosiale og kriminelle samfunnsgrupper som måtte holdes i sjakk eller fjernes. Ved århundreskiftet rundt år 1900 begynte sosialhygienikere som beskjeftiget seg med befolkningshygieniske teorier og planer å rette sitt søkelys mot de såkalt subproletære grupper, som de gav merkelappen «asosiale». I 1912 hevdet hygienikeren Alfred Grotjahn, medlem av SPD og under den tyske Weimarrepublikkens tid medlem av Riksdagen, at samfunnet måtte benytte tvangsmidler mot dette samfunnsskiktet som en del av kriminalitetsforebyggende arbeid.


== I nasjonalsosialismen ==
I nasjonalsosialismen ble det såkalte Lumpenproletariat tilført et arvebiologisk innhold, og når uttrykket ble benyttet i den nasjonalsosialistiske samfunnspolitikk var det som eksempler på «asosiale» og «fellesskapsfremmede»  elementer som man burde ta hånd om rasehygienisk, det vil si få ryddet av veien.


== Se også ==
Arbeiderklasse
Proletar
Prekariat, moderne samfunnsklasse preget av bekymringer og usikker arbeidssituasjon


== Litteratur ==
Christiania-Posten, op.cit. Arbeider-Foreningernes Blad No. 13 – 1851.
Ole Andreas Øverland: Thraniterbevægelsen. Tillæg til Folkebladet. Oscar Andersens Bogtrykkeri. Kristiania 1903.
Goodnight Vienna

Goodnight Vienna er det fjerde soloalbumet av Ringo Starr. Det ble spilt inn sommeren 1974 i Los Angeles, og utgitt senere på året. Den fulgte den kommersielt suksessfulle forgjengeren "Ringo", og Starr brukte mange av de samme musikerne, inkludert Billy Preston, Klaus Voormann, Robbie Robertson, Harry Nilsson, og produsent Richard Perry.
Alle de andre tre Beatles medlemmene hadde hjulpet med Ringo, men bare John Lennon hjalp til på Goodnight Vienna. Som med "Ringo", ble Goodnight Vienna også en hit, selv om den ble litt mindre suksessfull.
En singel fra albumet, Starrs coverversjon av The Platters' «Only You (And You Alone)», nådde nummer 6 på de amerikanske listene, før albumet ble utgitt i november. Goodnight Vienna nådde nummer 8 i USA, og solgte til gull, og anmeldelsene av den var generelt gunstige. En annen singel, «No No Song» nådde nummer 3 på de amerikanske listene, men nådde kun nummer 30 i Storbritannia, og kom til å bli Starrs siste album på listene i sitt hjemland frem til 1998.
Coveromslaget for Goodnight Vienna var basert på et stillbilde fra den klassiske science fiction filmen The Day the Earth Stood Still, med Starrs hode satt opp på kroppen til Michael Rennie. Rennies rolle var romvesenet Klaatu, et navn som senere ble adoptert av et Kanadisk band som hadde falske rykter for å være the Beatles under et pseudonym. I filmen hadde Klaatu kommet til jorden for å levere et budskap om at hele planeten måtte finne fredelige måter å leve på, et budskap som passer bra med Ringos personlige mantra, «peace and love».
Goodnight Vienna ble remastered og gjenutgitt på CD i 1992 med tre bonusspor: hitsingelen «Back Off Boogaloo» fra 1972, B-Siden «Blindman» og en forlenget versjon av den McCartney-skrevne «Six O'Clock» – en kortere versjon hadde tidligere dukket opp på "Ringo".


== Sporliste ==
«Goodnight Vienna» (John Lennon) – 2:35
Med John Lennon på nedtelling og piano og Billy Preston på klavinet.
«Occapella» (Allen Toussaint) – 2:55
Med Dr. John på piano
«Oo-Wee» (Vini Poncia/Richard Starkey) – 3:45
Med Dr. John på piano
«Husbands and Wives» (Roger Miller) – 3:34
Med Carl Fortina på trekkspill.
«Snookeroo» (Elton John/Bernie Taupin) – 3:27
Med Elton John på piano og Robbie Robertson på gitar.
«All By Myself» (Vini Poncia/Richard Starkey) – 3:21
Med John Lennon på gitar
«Call Me» (Richard Starkey) – 4:07
Med Klaus Voormann på bass & David Foster på piano.
«No No Song» (Hoyt Axton/David Jackson) – 2:33
Med Harry Nilsson på bakgrunnsvokal og Nicky Hopkins på elektrisk piano.
«Only You (And You Alone)» (Buck Ram/Ande Rand) – 3:26
Med John Lennon på gitar, Billy Preston på elektrisk piano og Harry Nilsson på bakgrunnsvokal.
«Easy For Me» (Harry Nilsson) – 2:20
Med Lincoln Mayorga på piano.
«Goodnight Vienna (Reprise)» (John Lennon) – 1:20
Med John Lennons intro, «'OK, with gusto, boys, with gusto!'»


== Eksterne lenker ==
(en) Goodnight Vienna på Discogs 
(en) Goodnight Vienna på MusicBrainz 
(en) Goodnight Vienna på Spotify 
(en) Goodnight Vienna på AllMusic 
JPGR's Goodnight Vienna side
Kristjan Palusalu

Kristjan Palusalu (inntil 1935 Kristjan Trossmann, (født 10. mars 1908 i Läänemaa, død 17. juli 1987) var en estisk bryter og OL-vinner.
Palusalu huskes først og fremst for sine to gullmedaljer under OL 1936 i Berlin. Han var flaggbærer for Estland under åpningsseremonien på Olympiastadion. Etter at Sovjetunionen okkuperte Estland i 1940 og krigen brøt ut, ble Palusalu sendt til en arbeidsleir i 1941, til Kotlas i Russland. Han forsøkte å rømme sammen med andre fanger, men ble tatt etter noen få dager på flukt. Deretter ble han dømt til døden, men fikk muligheten til å dra til frontlinjen for å kjempe mot Finland i den finske fortsettelseskrigen.
Han deserterte til finsk side i Nord-Karelen, nordvest for Onega. Da Palusalu krysset grensen, ble han gjenkent av en sportsinteressert soldat i den finske hæren.Han ble satt i fengsel, men fikk snart returnere til hjemlandet, som nå var okkupert av Nazi-Tyskland. Etter at den sovjetiske hæren returnerte i 1945 ble han igjen arrestert. Han ble ikke løslatt før under Khrustsjov på 1960-tallet. Han var ikke glemt av det estiske folket. Kanskje fordi hans liv reflekterte hele nasjonens skjebne, har Kristjan Palusalu forblitt en av de mest populære idrettshelter i Estlands historie.
Monumentet Bronsesoldaten i Tallinn, som stod i Tallinn sentrum til 27. april 2007, da den ble flyttet til en militær kirkegård, blir av mange estlendere antatt å være basert på Palusalu, da likhetstrekkene er mange. Billedhoggeren Enn Roos benektet dette (kanskje fordi Palusalu var falt i unåde hos de sovjetiske myndighetene), og sa at modellen hadde vært 'en ung arbeider som bodde i nærheten'.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristjan Palusalu – Olympedia 
(en) Kristjan Palusalu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kristjan Palusalu – FILA
Jøsenfjord Rutelag

AS Jøsenfjord Rutelag var et ruteselskap i Rogaland. Selskapet ble dannet i 1920 og trafikkerte flere ruter mellom Stavanger og de østre fjordene i Ryfylke frem til 1. januar 1976 da selskapets båter, ruter og konsesjoner ble overtatt av Det Stavangerske Dampskibsselskab. Selskapet eksisterte videre som et rent eiendomsselskap.


== Flåteliste ==

I tillegg har selskapet eiet følgende fartøy drevet utenfor lokalrutefarten i Ryfylke:

Selskapet drev også fraktefartøy MS «Kalheim» i nordsjøfart i perioden 1955-1958 for Kalheims Rederi ved Magnus Kalheim, Stavanger. Kalheim var Jøsenfjord Rutelags disponent.
Proletariat

Proletariatet er en sosial klasse som kjennetegnes av at dens medlemmer (kjent som proletarer) har få andre eiendeler enn sin egen arbeidskraft. Proletar er avledet fra latin proles som betyr «avkom».


== Historie ==
Begrepet proletariat stammer fra latin, og det latinske ordet prōlētārius betyr «en som lager avkom». Romerne brukte det om borgere som var for fattige til å bli omfattet av militærtjenesten. En utbredt oppfatning var at det viktigste bidraget prōlētāriī gjorde for den romerske staten var å oppdra barn. Disse barn kunne bli neste generasjon romerske borgere som skulle forsvare byen og erobre nye territorier.
I moderne tid blir begrepet vanligvis brukt om lønnsarbeidere som ikke eier noen form for kapital, og som tjener så vidt nok til livets opphold.


== Marxistisk teori ==
Begrepet proletar ble brukt av Karl Marx som beskrivelse av dem som utelukkende hadde muligheter for å skaffe seg sine fornødne gjennom å selge sin egen arbeidskraft. Om disse mente han, at de ville komme til å gjøre revolusjon og skape et sosialistisk samfunn som han mente ville være et proletariatets diktatur.


== Se også ==
Arbeiderklasse
Filleproletariat
Den estiske folkeunionen

Den estiske folkeunionen (estisk: Eestimaa Rahvaliit) var et politisk parti i Estland. Det hadde sitt opphav i bondebevegelsene og kunne regnes til de nordiske og baltiske agrarpartiene, men henvendte seg ikke spesielt til bygdefolk. Partiet hadde  nasjonalkonservative, populistiske og sosialdemokratiske tilsnitt.
Hoveddelen av partiet kunne føres tilbake til Det estiske landsbygdsfolkets parti (på estisk Eesti Maarahva Erakond), som ble stiftet 29. september 1994 og stilte ved parlamentsvalget i 1995 i «en valgallianse av bønder, landsbybefolkning, pensjonister og familieorienterte partier» med Det estiske samlingspartiet i spissen. Partileder var Estlands senere president Arnold Rüütel. Den 18. oktober 1999 tok partiet navnet Den estiske folkeunionen, og den 10. juni 2000 gikk de tidligere samarbeidspartnerne Det estiske landsbygdforbundet (Eesti Maaliit) og Det estiske partiet av pensjonister og familier (Eesti Pensionäride ja Perede Erakond) inn i partiet, som dermed ble landets største medlemsparti. Partiet for det nye Estland (Erakond Uus Eesti), ledet av Ülo Nugis, ble innlemmet i 2003. I 2005 hadde Folkeunionen over 9 000 medlemmer, i tillegg til 2 000 medlemmer av partiets ungdomsorganisasjon.Et flertall av Folkeunionens velgere støttet estisk EU-medlemskap i 2003. Partiet var likevel EU-skeptiske og motstandere å binde Estlands nasjonale valuta til eurosonen. Partiet ble medlem av Alliansen for nasjonenes Europa i 2002, men var aldri representert i Europaparlamentet.Etter at Arnold Rüütel ble valgt til Estlands president i 2001, var partiet ledet av utenriksminister Villu Reiljan. Folkeunionen hadde sviktende velgertilslutning utover 2000-tallet. Rüütel tapte presidentvalget i 2005, og partiet falt for sperregrensen ved parlamentsvalget i 2011. Fallende oppslutning gjorde at man ønsket å slå sammen partiet med Estlands sosialdemokratiske parti i 2010, men bare et mindretall støttet forslaget, og mange av partiets medlemmer gikk over til sosialdemokratene og Senterpartiet. Partiets representanter i Riigikogu meldte også overgang til andre partier.Den 24. mars 2012 gikk de gjenværende delene av Folkeunionen sammen med Den estiske patriotbevegelsen (Eesti Rahvuslik Liikumine), en nasjonalistisk pressgruppe med base i Tallinn, om å danne Estlands konservative folkeparti.


== Ledere ==
Arnold Rüütel 1994–2000
Villu Reiljan 2000–2007
Ester Tuiksoo (fungerende) 2007
Jaanus Marrandi 2007–2008
Karel Rüütli 2008–2010
Arvo Sirendi (fungerende) 2010
Juhan Aare 2010
Andrus Blok 2010–2011
Margo Miljand 2011–2012


== Valghistorikk ==


== Referanser ==
Lennart Hellsing

Paul Lennart Hellsing (født 5. juni 1919 i Fagersta i Västmanlands län, død 25. november 2015 i Stockholm) var en svensk forfatter og oversetter. Han skrev mange fantasifulle diktsamlinger for barn, og figurer som «Daniel Doppsko» og «Krakel Spektakel» er svært kjent i Sverige.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lennart Hellsing var sønn av kjøpmannen Paul Hellsing (født 1886) og Sigrid Rohloff, omgift Lange (født 1898). Da han var i femårsalderen flyttet han til morens foreldre, som han vokste opp hos. Morfaren het Carl-Otto Rohloff og var direktør. Mormoren Edith Louise var født Baker; hennes mor var fra Vestindia.


=== Tidlig virke ===
Han arbeidet etter teknisk gymnasium som ingeniør, medhjelper i bokhandel og journalist. Under andre verdenskrig ble han innkalt til militærtjeneste i Tornedalen.
Han var litteraturkritiker i Stockholms-Tidningen og anmeldte barnebøker i Aftonbladet.


=== Forfatter ===
Hellsing dobbeldebuterte i 1945 med billedboken Katten blåser i silverhorn og diktsamlingen Akvarium. I 1952 startet Hellsing et samarbeid med tegneren Poul Ströyer, og fikk et gjennombrudd med barneboken Krakel Spektakel och Kusin Vitamin samme år. Hans barnebøker har vært utgangspunkt for sangbøker, LP-plater og videospill.
I tillegg til sin egen forfatterkarriere oversatte Hellsing også engelske barnerim til svensk. Han var en av initiativtagerne til opprettelsen av Svenska barnboksinstitutet i 1967, og satt i Svenska barnboksakademien. I 1989 ble han utnevnt til æresdoktor ved Stockholms universitet.
Sju av Hellsings bøker er oversatt til norsk; den første var Katten blåste i silverhorn (1963), og den siste var Kattebok (1994).
Hellsing var i perioden 1947–1952 gift med den finske operasangeren Maaria Eira. I 1953 giftet han seg på nytt, med skuespilleren Yvonne Lombard.  Paret bodde i Stockholm og fikk fem barn sammen, blant andre forfatteren Susanna Hellsing og billedkunstneren Petter Hellsing.


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lennart Hellsing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Lennart Hellsing hos Sceneweb 
(sv) rabensjogren.se
Siim Kallas’ regjering

Siim Kallas' regjering var Estlands regjering fra 28. januar 2002 til 10. april 2003. Regjeringen var en koalisjon av Det estiske reformpartiet og Det estiske senterpartiet. De hadde i forveien samarbeidet om å velge senterpartilederen Edgar Savisaar til ordfører i Tallinn.Etter parlamentsvalget i mars 2003 var regjeringsspørsmålet i begynnelsen uavklart. Både Senterpartiet og opposisjonspartiet Res Publica ønsket å danne regjering. Regjeringsoppdraget gikk til Juhan Parts fra Res Publica.


== Referanser ==
Musikkselskapet Nordvegen

Musikkselskapet Nordvegen (MUNOR) er et selskap som sysselsetter og organiserer profesjonelle musikere i Nord-Rogaland. Selskapet holder til i Haugesund og tilbyr musikalske produkter med profesjonelle utøvere først og fremst fra det lokale musikklivet, men også ved bruk av eksterne musikere/kunstnere etter behov. Selskapet tilbyr tjenester til det offentlige og det frivillige kultur- og musikklivet innen musikkutøvelse og er arbeidsgiver for kammermusikkgruppa Munorensemblet. Musikkselskapet Nordvegen AS er eid av kommunene Karmøy, Haugesund, Tysvær, Bokn og Utsira samt Harald Hårfagre kammerorkester og Nord-Rogaland symfoniorkester. Rogaland Fylkeskommune er også en vesentlig bidragsyter til driften.
Munorensemblet består per 2020 av obo, 2 fioliner, cello og piano.


== Kilder ==
Aadland, Tom Roger (2017). Munor:sampill. Haugesund: Munor forlag. ISBN 978-82-303-3663-2. 
«MUNOR Musikkselskapet Nordvegen AS». Besøkt 21. februar 2020. 
«Munor». www.facebook.com. Besøkt 21. februar 2020. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted