jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thomas Munkelt

Thomas Munkelt (født 3. august 1952 i Zedlitz er en tidligere tysk friidrettsutøver. I 1980 ble han olympisk mester på 110 meter hekk for DDR.
Munkelt var i flere år den dominerende europeiske løperen på denne distansen. I 1975 ble han DDR-mester for første gang, og samme år gikk han til topps i europacupen. Under OL 1976 i Montréal kom Munkelt bare på en skuffende femteplass.
Under EM 1978 i Praha vant Munkelt sin første internasjonale tittel. Med tiden 13,54 vant han foran polakken Jan Pusty og finnen Arto Bryggare.
Munkelts største triumf kom under OL 1980 i Moskva. I OL-finalen slo han cubaneren Alejandro Casañas med et hundredels sekund. Han var også med på DDRs lag på 4 x 100 meter stafett, som kom på femteplass.
I 1982 forsvarte Munkelt  EM-tittelen i Athen, og i det samme mesterskapet var han med på å ta sølv på kortstafetten.


== OL-medaljer ==
 1980  Moskva -  Gull i friidrett, 110 meter hekk  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Thomas Munkelt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Thomas Munkelt – Olympics.com 
(en) Thomas Munkelt – Olympic.org 
(en) Thomas Munkelt – Olympedia 
(en) Thomas Munkelt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Thomas Munkelt – World Athletics 
(en) Thomas Munkelt – Track and Field Statistics
Den nordiske stridsgruppe

Nordic Battlegroup (NBG) er en flernasjonal bataljonsstridsgruppe bestående av militære styrker fra Sverige, Finland, Norge, Irland og Estland. NBG utgjør en av Den europeiske unions 15 bataljonsstridsgrupper og vil stå i beredskap fra 1. januar 2008 til den avløses av en spansk stridsgruppe i juni.
I likhet med EUs andre bataljonsstridsgrupper er formålet med NBG å være et verktøy for EU, primært for å være først på plass ved hendelse av konflikt eller annen krise. Innen 10 dager etter at beslutningen er tatt skal NBG kunne være på plass.
Forbandet består av omkring 2 800 soldater: 2 300 fra Sverige, 200 fra Finland, 150 fra Norge, 80 fra Irland og 50 fra Estland. Den største avdelingen, en bataljon av mekanisert infanteri, utgjør kjernen i stridsgruppen. Hovedkvarter og garnison ligger i Enköping i Sverige.


== Eksterne lenker ==
Nordic Battlegroup
Sortland skytterlag

Sortland skytterlag hører til i Sortland i Nordland. Laget ble stiftet 20. juli 1896. De første årene tilhørte laget Nordland skyttersamlag, men ble tilknyttet Vesterålen skyttersamlag da det ble opprettet i 1907. Sortland skytterlag arrangerte landsskytterstevnet i 1925. Mesterskapet samlet 386 deltakere og ble gjestet av kronprins Olav.
Skytterlagets første bane lå like nord for og nedenfor steinbruddet som i dag (2013) ligger i utkanten av boligområdet på Sortland. Etter som tettstedet vokste, kom skytebanen for nært bebyggelsen, og skytterlaget måtte bygge ny bane. Den nye banen ble bygd bak Kirkåsen i Vestmarka, og ble tatt i bruk i 1921. Den ble brukt da laget arrangerte landsskytterstevnet i 1925. I dag er det boligfelt også der denne skytebanen lå. Skytterlaget har nå skytebane i Sandstranddalen.


== Kilder ==
Birger Natland: Bak tidens blåner (i Historisk årbok for Sortland 1989, s. 36-38, utgitt av Sortland Historielag)
Aslaug Holten Aspen: Sortland tettsted - en historikk 1900-1940. Aslaug Holten Aspen 1995. ISBN 82-993706-0-4 (s. 154-155, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Arnadal Idrettslag

Arnadal Idrettslag (stiftet i 1946) er et norsk idrettslag fra Stokke i Vestfold. Klubben driver med idretter som fotball, håndball, langrenn og orientering.


== Fotball ==
Arnadals A-lag debuterte i seriesystemet i 1959 og befant seg i mange år i 7. divisjon. Etter opprykk i henholdsvis 1999 og 2006, med påfølgende korte opphold i 6. divisjon i Vestfold Fotballkrets, har klubben de senere årene bygget et sterkt lag og hatt en veldig fin utvikling. De kunne feire opprykk fra 8. til 7. divisjon i 2014, videre til 6. divisjon i 2016 og senest til 5. divisjon i 2019. Klubben spiller sine hjemmekamper på Arnadal Idrettsplass, på folkemunne kjent som Sletta.
Klubbens toppskårer gjennom alle tider er Fredrik Fevang, som har puttet over 400 seriemål siden debuten i 1995.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Kjetil Skogrand

Kjetil Skogrand  (født 5. januar 1967) er en norsk embetsmann, historiker, forsker og politiker (Arbeiderpartiet). Han var statssekretær i Utenriksdepartementet under Stoltenberg-regjeringen 2005–2006. 


== Liv og virke ==
Skogrand er Master of Arts fra University of Sussex (1992) og cand.philol. fra Universitetet i Oslo (1994). I 2005 ble han dr. philos. ved Universitetet i Oslo på en avhandling som er utgitt som bind 4 av norsk forsvarshistorie og omhandler perioden 1940 til 1970.
Skogrand var forskningsstipendiat ved NUPI 1994-1995, amanuensis (vikar), siden sekretariatsleder for Verdenskongressen for historikere, Historisk institutt, Universitetet i Oslo, 1995-1997. Fra 1997 var han forsker ved Institutt for forsvarsstudier.
Han ble i 2011 oppnevnt som medlem i Forsvarsdepartementets dekorasjonsråd.Skogrand ble i statsråd 26. april 2013 utnevnt til avdelingsdirektør i Justis- og beredskapsdepartementet. Skogrand leder Sikkerhetsenheten i avdeling for krisehåndtering og sikkerhet i departementet.


== Utvalgt bibliografi ==
Norsk forsvarshistorie, bind 4, 2004 ISBN 82-514-0621-8
Luftforsvaret og atomalderen 2002
Fryktens likevekt, 2001, ISBN 82-10-04623-3
«Forsvaret av Nord-Norge», 1999
Brennpunkt, 1998
Cash and cannons, 1998
«Vikarierende aktører og asymmetriske allianser», 1995
Traktatkonferansen i EU, 1995
Samhold mot spredning, 1995
Norge og Koreaspørsmålet 1945–1953, 1994


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Kjetil Skogrand hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Skogrand hos Regjeringen.no
(no) Om Skogrands doktoravhandling
Oslo Nye Høyskole

Oslo Nye Høyskole (ONH), inntil oktober 2021 Bjørknes Høyskole, er en norsk, privat høyskole som tilbyr høyere utdanning innen helsefag, samfunnsvitenskap, økonomi og administrasjon.
Høyskolen underviser om lag 2 500 studenter på sted og nett med et praktisk og forskningsbasert fokus. Høyskolebygget er en del av Campus Lovisenberg ved St. Hanshaugen i Oslo.


== Historie ==
Starten var i 1997 da Bjørknes Privatskole startet opp et høyskoleprogram innen fysioterapi i samarbeid med Hogeschool Enschede i Nederland, hvor studentene tok første året i Oslo. Studiet fikk støtterett i Statens lånekasse i april 1998. Et tilsvarende program startet så opp høsten 1998 innen Media i et samarbeid med Edith Cowan University i Perth i Australia. I januar 1999 kom så det tredje tilsvarende program i gang innen sykepleie. Denne gang i samarbeid med Flinders University i Adelaide i Australia.I 2008 ble Bjørknes Høyskole formelt etablert og skilt ut som eget aksjeselskap og datterselskap av Bjørknes AS. I 2019 ble Sonansgruppen høyskolens nye eiere.


== Se også ==
Sonans privatgymnas


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Bjørknes Høyskole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Blogg av Bjørknes Høyskole Arkivert 22. desember 2019 hos Wayback Machine.
Bjørknes Education Arkivert 25. september 2019 hos Wayback Machine. studietilbud innen helsefag i Sentral-Europa
Paris–Tours 2007

Paris–Tours 2007 ble arrangert den 14. oktober 2007, og var den 101 utgaven av rittet. Starten gikk i Saint-Arnoult-en-Yvelines utenfor Paris og målgang var i Tours 252 km senere.


== Paris-Tours, 252 km ==
14-10-2007


== Referanser ==
Kvinnens plass

Kvinnens plass er en norsk dramafilm fra 1956 regissert av Nils R. Müller. Manuset ble skrevet av Müller og Eva Seeberg.


== Handling ==
Journalisten Tore Haugen vender tilbake til Norge fra USA. Han forelsker seg i journalisten Tore Næss og oppdager snart at han har fått arbeid i samme avis som henne. Næss viser fremragende egenskaper og utvikler seg til å bli en stjernereporter mens Haugen er en middelmådighet. Når de får barn sammen dukker spørsmålet opp om hvem som skal ofre sin karriere for å være hjemme med barnet. Haugen finner seg snart vel til rette i rollen som hjemmepappa.


== Rolleliste ==
Lars Nordrum – Tore Haugen
Inger Marie Andersen – Tore Ness
Harald Aimarsen – Ansatt i avisa
Haakon Arnold
Pål Bang-Hansen – Ansatt i avisa
Odd Borg – Per, journalist
Wilfred Breistrand – Redaksjonsmedarbeider
Hilde Brenni
Lalla Carlsen – Pensjonatvertinne
Kari Diesen
Oscar Egede-Nissen – Mann som har sett en ufo
Helge Essmar – Sjefssekretæren
Jack Fjeldstad – Forsikringsagenten
Dan Fosse – Mann som har sett en ufo
Hilde Grythe – Tores og Tores barn
Turid Haaland – Mor
Knut M. Hansson – Ansatt i avisa
Willie Hoel – Teodor
Ella Hval – Fru Steffensen
Mette Lange-Nielsen
Erik Lassen – Ansatt i avisa
Per Lillo-Stenberg – Ansatt i avisa
Erling Lindahl – Redaksjonsmedarbeider
Fridtjof Mjøen – Redaktøren
Kari Neegård
Siri Rom – Servitrise
Aud Schønemann – Frøken Stjernhol
Erna Schøyen
Eugen Skjønberg
Rolf Søder – Mann som har sett en ufo
Kirsten Sørlie


== Eksterne lenker ==
(en) Kvinnens plass på Internet Movie Database 
(no) Kvinnens plass i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Kvinnens plass hos Filmfront 
Kvinnens plass på Norsk filminstitutt
David Lane

David Eden Lane (født 2. november 1938 i Woden i Iowa, død 28. mai 2007 i Terre Haute i Indiana) var en amerikansk hvit nasjonalist, nynazist og en av grunnleggerne av terroristbrorskapet The Order. Lane ble dømt til 190 års fengsel, blant annet for sin rolle i mordet på radiomannen Alan Berg i 1984. Fram til 2007 sonte han straffen i Colorado, men han ble overført til et føderalt fengsel i Indiana kort tid før han døde av et epileptisk anfall.


== Meninger om rase ==
Lane ga uttrykk for at hans syn best kan sammenfattes av de 14 ordene «Vi må sikre eksistensen til vårt folk, og en fremtid for våre hvite barn». Lane sa at han hadde synet «fordi skjønnheten til den hvite ariske kvinne ikke må forsvinne fra jorden».Lane mente at hvite mennesker har behov for sine egne etniske stater for å overleve og sa «I dag, i året 2005, er omtrent to prosent av verdens befolkning hvite kvinner gamle nok til å føde barn eller yngre… De overlevende hvite [i dag] er håpløst integrert, terrorisert, hjernevasket, blir utsatt for raseblanding og blir raskt utryddet av seks milliarder fargede.»


== Aktivisme ==
Som barn ble Lane påvirka av den tyske nazismen og ble medlem i Ku Klux Klan og andre rasistiske grupper. Lane deltok blant annet i grunnleggelsen av terrororganisasjonen The Order og aktiviteter denne foretok (blant annet drapet på Alan Berg).


== Referanser ==
Steve Wickham

Steve Wickham (født 1960) er en irsk felespiller bosatt i Sligo (Irland) og medlem av bandet The Waterboys.
Wickham hadde et opphold i bandet etter albumene Fisherman's Blues og Room to Roam, men deltok senere på Universal Hall, og har siden vært en del av den faste kjernen i bandet.
Wickham spiller en rekke instrumenter, men er mest kjent for sitt felespill, og spilt med en rekke band Europa rundt. Han har videreutviklet en teknikk for felespill i rock'n roll døpt fuzz fiddle, og er blitt omtalt gjerne som «the world's greatest rock fiddler», eller bare «the mighty fiddler» av sine kollegaer, som for eksempel Mike Scott fra The Waterboys.I tillegg til turnévirksomhet spiller han i det lokale bandet No Crows med base i hjembyen Sligo.
Steve Wickham er gift med kunstneren Heidi Wickham.


== Diskografi ==
Geronimo (2004)
Beekeeper (2017)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Steve Wickham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Steve Wickham på Discogs 
(en) Steve Wickham på MusicBrainz 
(en) Steve Wickham på Songkick 
No Crows nettsted
ICOMOS

International Council on Monuments and Sites (ICOMOS) ble grunnlagt i 1965 som et resultat av UNESCOs møte i Venezia 1964, hvor Veneziacharteret ble forfattet. Charteret er blitt beskrevet som organisasjonens grunnlov.
ICOMOS oppgave er å arbeide for å bevare verdensarven og være rådgivere til UNESCOs verdensarvkomité.
Organisasjonens medlemmer er til forskjell fra UNESCOs ikke selvstendige nasjoner, men består av organisasjoner, institusjoner og personlige medlemmer som er profesjonelle aktører innen kulturminnefeltet. I dag har organisasjonen rundt 7500 medlemmer.


== Se også ==
ICOMOS Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(en) ICOMOS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
ICOMOS Norge
Healer

En healer eller helbreder er en person som oppleves å være i stand til å helbrede andres fysiske og psykiske lidelser gjennom virkemidler som står utenfor den alminnelige forskningsbaserte medisin. 
Ulike healere bruker ulike virkemidler og har ulike målsettinger: håndspåleggelse, fjernhealing, krystallterapi, akupunktur, akupressur, fotsoneterapi, gjennom seksuell aktivitet, eksorsisme, fargeterapi, kanalisering av lys, kanalisering av Den hellige ånd eller andre guddommer, magi, voodoo, formularer, urter med mer. 
Mange religioner anerkjenner prinsippet om helbredelse via overnaturlige virkemidler, men avviser likevel mye av de aktivitetene som presenteres som healing. Det som i vesten omtales som healing, kan sies å være en sammenblanding av ulikt religiøst tankegods, herunder Buddhisme og ulike nyreligiøse retninger, som for eksempel New Age. Ut fra et slikt perspektiv skiller healing seg til en viss grad fra det man omtaler som healing i mer tradisjonelle religioner eller såkalte naturreligioner.
Det vil vanligvis være ulike oppfatninger om hvor vellykket en healers virksomhet er, og ofte er det også ulike oppfatninger om hvorvidt en healer er uegennyttig, eller har et profittmotiv. Mange healere hevder også at deres virksomhet i stor grad kan erstatte skolemedisin og psykiatri, og mange pasienter tror så fullt og fast på det healere hevder at de i visse tilfeller ikke oppsøker lege eller sykehus for behandling av alvorlige sykdommer, som healeren hevder han kan kurere.Mange healere kombinerer sine virkemidler med en beroligende eller overbevisende personlighet, og det er også rimelig å anta at placeboeffekten, eller mobilisering av pasientens egne ressurser, er medvirkende i mange vellykkede saker.


== Se også ==
Healing
Helbredelse ved bønn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
healing.no: Healerforbundet
National Federation of Spiritual Healers (England)
ICOMOS Norge

ICOMOS Norge er en nasjonalkomite og gren av ICOMOS (International Council on Monuments and Sites). Dette er en ideell organisasjon hvis formål er å fremme kulturminner og kulturmiljøer på det internasjonale plan.
Foreningen ICOMOS Norge har følgende mål:
- fremme forslag og idéer som har til formål å bedre kulturminnevernet;
- fungere som det koordinerende og kontaktskapende organ mellom ICOMOS og det
norske kulturminnevernet;
- arbeide for at internasjonale anbefalinger og konvensjoner som berører kulturminnevern, blir gjort
kjent og respektert;
- formidle kunnskap om norsk kulturminnevern som kan være av betydning internasjonalt;
- arbeide for utveksling av informasjon av betydning for kulturminnevern mellom interesserte organer eller personer innenlands og utenlands, samt spre opplysninger om og rapporter fra internasjonal virksomhet, slik som utstillinger, kongresser, symposier etc;
- virke som et diskusjonsforum for saker av prinsipiell og teknisk art, så vel som for spørsmål om lovgivning og administrativ praksis vedrørende kulturminnevern;
- sette ut i livet de avgjørelser som fattes på ICOMOS generalforsamling og det program som fremlegges av Advisory Committee og Executive Committee.


== Se også ==
ICOMOS


== Eksterne lenker ==
ICOMOS Norge
ICOMOS International
Busksvin

Busksvin (Potamochoerus larvatus) er en av to arter i slekten busksvin og penselsvin, som begge utelukkende holder til i Afrika og tilhører i svinefamilien. Busksvinet er også kjent som bushsvin.


== Beskrivelse ==
Busksvinet ligner så mye på penselsvinet at disse tidligere ble regnet som samme art. Busksvinet er imidlertid mindre utfarget enn penselsvinet, selv om utfargingen varierer mellom de fire aksepterte underartene. Pelsen er ragget over nakken og et stykke ut på ryggen, og grunnleggende blek rødbrun til gråbrun og nærmest sort i fargen. Langs ryggraden har også busksvinet ei lyrese hårrand, men den er gjerne ikke like markert som hos penselsvinetg. Det har også stående, spisse ører, men mangler gjerne de lange hårduskene på øreflippene. Ansiktsmarkeringene er også lagrt mindre fremtredende. Lemmene er overveiende sorte, men har innslag av grått og brunt.
Busksvinet er kompakt bygget og har relativt korte, men robuste extremiteter. Halen er lang og tynn og utstyrst med en sort hårdusk i enden. Det veier typisk 54–115 kg og blir omkring 50–80 cm i skulderhøyde. Hannene har to vorteaktige knølutvekster på snutepartiet foran øynene og blir betydelig større enn hunnene. Begge kjønn har forstørrede sylkvasse hjørnetenner som minner om villsvinets.


== Underarter ==
Det er beskrevet en rekke underarter, men etter at penselsvin og busksvin ble delt i hver sin art regner man gjerne bare fire underarter til busksvinet.

P. larvatus (busksvin)
P. l. hova (østgassisk busksvin)
P. l. larvatus (gassisk busksvin)
P. l. koiropotamus (sørlig busksvin)
P. l. hassama (hvitfjeset busksvin)


== Eksterne lenker ==
(en) Busksvin i Encyclopedia of Life 
(en) Busksvin i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Busksvin hos Fossilworks 
(en) Busksvin hos ITIS 
(en) Busksvin hos NCBI 
(en) Kategori:Potamochoerus larvatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Potamochoerus larvatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Potamochoerus larvatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Camilo Nogueira

Camilo Nogueira Román (født 22. november 1936 i Vigo i Spania) er en galisisk politiker. Han var medlem av Europaparlamentet fra 1999 til 2004. Den politiske organisasjonen han representerer, Bloque Nacionalista Galego var en del av Democratic Party of the Peoples of Europe – European Free Alliance, DPPE-EFA, som deltok i en koalisjon bestående av European Free Alliance og European Federation of Green Parties i Europaparlamentet.
Nogueira er idag medlem av kommunerådet i Vigo og er representant i Det regionale galisiske parlamentet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Camilo Nogueira Román – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Camilo Nogueira hos Europaparlamentet
PALOP

PALOP står for Países Africanos de Língua Oficial Portuguesa, som på norsk betyr Afrikanske land med portugisisk som offisielt språk. 
Det er ei gruppe av fem afrikanske land hvor portugisisk er det offisielle språket. Landene er Angola, Kapp Verde, Mosambik, Guinea-Bissau og São Tomé og Príncipe. De utgjør en del av Samveldet av portugisiskspråklige land, CPLP. 
Alle disse landene var kolonier under det portugisiske imperiet fram til 1970-tallet. 
Det er et utstrakt samarbeid mellom PALOP-landene og Portugal, både når det gjelder kultur, bistand og språk.
PALOP-landa:

Angola
Kapp Verde
Guinea-Bissau
Ekvatorial-Guinea
Mosambik
São Tomé og Príncipe


== Se også ==
Portugisisk
CPLP
Kihon

Kihon (基本:きほん, Kihon) er et japansk ord som betyr «grunnleggende» eller «fundamentalt». Begrepet blir brukt om grunnteknikker innenfor de fleste japanske kampsporter. Kihon-trening er essensielt for å utvikle seg videre som utøver, og består av stillinger, slag, blokker og spark, ofte sammensatt til ulike kombinasjoner. Dette er grunnmuren innenfor de fleste japanske kampsporter, og utallige repetisjoner og terping er den eneste veien til forbedring.


== Kilder ==
NKKO
Kriol

Kriol (crioulo på portugisisk) er et språk talt av 60 % av befolkningen i Guinea-Bissau, hvor det er et lingua franca. Kriol er et portugisisk-basert kreolspråk. Portugisisk selv snakkes av om lag 12-14 %. Det er mer enn 159 000 morsmålsbrukere av språket i Guinea-Bissau og mer enn 600 000 bruker det som andrespråk. Kriol er også utbredt i Senegal.


== Referanser ==
Roberto Marinho

Roberto Pisani Marinho (født 3. desember 1904, død 6. august 2003). 
Marinho ble født i Rio de Janeiro i Brasil. Han var grunnleggeren av, og også presidenten for, Brasils største TV-kanal, Globo. Han ble i dokumentaren Beyond Citizen Kane kritisert for sin rolle i Globo. 


== Kategori ==
TV Globo


== Referanser ==
Det katalanske opprøret

Det katalanske opprøret (på katalansk kjent som Guerra dels Segadors) foregikk i store deler av Catalonia i åra mellom 1640 og 1659. Det hele endte med en traktat i kjølvannet av den fransk-spanske krigen (1635–1659), som kalles Pyreneene-traktaten, som gjorde at området Roussillon og halvparten av Cerdanya ble overført til Frankrike, og dermed splittet den katalanske befolkningen.
Opprøret hadde sine røtter i misnøyen blant den katalanske befolkingen over tilstedeværelsen til kastiljanske tropper under krigene som utspant seg mellom Spania og Frankrike som del av tredveårskrigen.


== Se også ==
«Els Segadors», Catalonias nasjonalsang.
Renaixença

Renaixença ([rənə'ʃɛnsə], katalansk for renessansen, gjenfødelsen) var en katalansk kulturell bevegelse som nådde sitt høydepunkt på midten av 1800-tallet. Navnet kommer av ønsket om en gjenfødelse av det katalanske språket og den katalanske kulturen etter flere århundrer med undertrykkelse fra det kastiljanske Spania. Bevegelsen var parallell med andre lignende bevegelser, slik som «Rexurdimento galego» (den galisiske renessansen).
De viktigste forfatterne fra denne perioden er Joan Maragall, Jacinto Verdaguer og Bonaventura Carles Aribau. Stilen fra renaixença ligner den europeiske romantikken, som er dominert av følelser, patriotisme og historiske temaer. Språket som ble brukt blanda kultismer og neologismer med ord fra populærkulturen.
Ildefons Cerdà

Ildefons Cerdà i Sunyer (født 23. desember 1815 i Centelles, død 21. august 1876 i Santander) var en katalansk ingeniør, byplanlegger, arkitekt, jurist, økonom og politiker. 
Han er mest kjent for sin urbanistiske reform i Barcelona på 1800-tallet, som resulterte i distriktet Eixample. Gatene er rette, og det er nøyaktig 133,3 meter mellom hvert gatehjørne. Ildefons Cerdà var en av grunnleggerne av moderne byplanlegging.


== Referanser ==
Els Segadors

«Els Segadors» (katalansk for «Slåerne») er Catalonias nasjonalsang. Den har vært katalanernes nasjonalsang siden slutten av 1800-tallet. Den baserer seg på det katalanske opprøret på midten av 1600-tallet, da katalanerne sloss for uavhengighet mot den spanske kongen Filip IV.
Teksten ble skrevet av Emili Guanyavents i 1899, og musikken ble laget av Francesc Alió i 1892 basert på en gammel populær sang. Den katalanske regjeringa godkjente sangen som Catalonias nasjonalsang i 1993.


== Tekst ==
Catalunya triomfant,
tornarà a ser rica i plena.
Endarrera aquesta gent
tan ufana i tan superba.Bon cop de falç,
Bon cop de falç,
Defensors de la terra!
Bon cop de falç!Ara és hora, segadors.
Ara és hora d'estar alerta.
Per quan vingui un altre juny
esmolem ben bé les eines.Bon cop de falç,
Bon cop de falç,
Defensors de la terra!
Bon cop de falç!Que tremoli l'enemic
en veient la nostra ensenya.
Com fem caure espigues d'or,
quan convé seguem cadenes.
Bon cop de falç,
Bon cop de falç,
Defensors de la terra!
Bon cop de falç!


== Eksterne lenker ==
Generalitat de Catalunya: The National Anthem – Offisiell side på engelsk, med engelsk oversettelse av teksten og lydfiler med sangen
Sangens historie
Mp3-fil med Els Segadors
Midi-fil med Els Segadors