jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Aqua Appia

Aqua Appia var den første romerske akvedukten. Den ble bygget i 312 f.Kr. av Appius Claudius Caecus, den romerske censoren som også bygde den viktige veien Via Appia. Dens kilde, som ifølge Frontinus ble anslått å ligge omtrent 780 romerske steg unna via Palestrina, ble angivelig skapt av Caius Plautius Venox.
Aqua Appia strakk seg 16,4 km inn til byen Roma, gjennom Porta Maggiore, og rant ut i Forum Boarium, like ved Porta Trigemina. Omtrent hele dens lengde var under bakken, noe som var nødvendig på grunn av høydeforskjellene på dens kilde og utløp, og førte også til beskyttelse fra angrep under samnitterkrigene som pågikk under byggingen. Etter å ha ankommet Romas høyder, gikk akvedukten gjennom tunneler i Celio- og Aventinerhøyden med en opphøyd seksjon i mellom. En detaljert moderne modell av antikkens Roma viser akvedukten går gjennom toppen av Serviusmuren over Porta Capena. Den senket seg kun 10 meter av dens hele lengde, noe som er bemerkelsesverdig ingeniørkunst for sin tid.
Frontinus regnet på at akvedukten kunne levere 73 000 kubikkmeter med vann til Roma hver dag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Aqua Appia på LacusCurtius
Informasjon om romerske akvedukter
Modellbilder som viser planløsningen av Aqua Appia og Aqua Marcia i byen Roma
Kart over romerske akvedukter
Fra en liste over 25 akvedukter beskrevet i detalj
Nobel – fred for enhver pris

Nobel – fred for enhver pris er en norsk dramaserie i åtte deler som gikk på NRK-TV i 2016. Den var regissert av Per-Olav Sørensen og produsert av Monster Entertainment. Serien handler om en soldat fra Forsvarets spesialkommando som er på vei hjem til Norge etter et lengre opphold i Afghanistan. Hjemme i Norge blir han snart innhentet av fortiden. Han får vite at en kjenning fra Afghanistan befinner seg i Oslo og at en kvinne er i livsfare. Hovedrollen spilles av Aksel Hennie.


== Priser ==
Serien vant Rose D'Or i 2017 som beste dramaserie, den internasjonale TV-prisen Prix Europa for 2016 i klassen for beste europeiske TV-film/miniserie og ble i tillegg nominert til Prix Italia for 2016 i klassen for beste TV-drama. Hovedrolleinnehaver Aksel Hennie vant The Golden Nymph Award i Monte Carlo for Beste mannlige skuespiller i 2017. Serien ble nominert til ti priser foran Gullruten 2017 og vant tre fagpriser: beste foto - drama (Ulf Brantås), beste grafisk design / VFX (Lars Erik Hansen og Torgeir Sanders) og beste kostyme/sminke (Nina E. Johansen og Oddfrid Ropstad).


== Rolleliste ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobel – fred for enhver pris på Internet Movie Database 
(no) Nobel – fred for enhver pris på NRK TV
İnönü Stadyumu

Beşiktaş İnönü Stadyumu er et fotballstadion i den tyrkiske byen Istanbul og hjemmebane for fotballklubben Beşiktaş. Stadionet har sin beliggenhet ved Dolmabahçe, i nærheten til Dolmabahçepalasset i distriktet Beşiktaş på den Europeiske siden av Istanbul. Stadionanlegget har en tilskuerkapasitet på 32 145 tilskuere, hvor samtlige er sitteplasser.

İnönü Stadyumu ble tegnet av den italienske arkitekten Paolo Vietti Violi i samarbeid med de tyrkiske arkitektene Şinasi Şahingiray og Fazıl Aysu. Stadionet, som tidligere het Dolmabahçe Stadium på grunn av sin nærhet til Dolmabahçepalasset, ble innviet den 19. mai 1947 av den tyrkiske presidenten Ismet Inönü og Lütfi Kırdar, som var guvernør av Istanbul. Det første målet på İnönü Stadyumu ble skåret av Süleyman Seba, som senere ble en populær styreformann for klubben på 1980– og 1990-tallet.
Ifølge fotballegenden Pelé har İnönü Stadyumu den flotteste utsikten av alle stadionanlegg i verden, og definitivt det flotteste stadionanlegget i Europa.Sittende på tribunen på dette stadionet kan man se Bosporos, Dolmabahçepalasset, klokketårnet i Dolmabahçe, moskéen i Dolmabahçe og Kız Kulesi. Det er det eneste stadionet i verden hvor man kan se de to kontinentene Europa og Asia, som er separert av  Bosporos. Det er også kjent for å ha vært vertskap for Michael Jackson and Madonna under deres konserter i 1993.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) BJK İnönü Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Satellittfoto av İnönü Stadyumu
Offisiell hjemmeside for Beşiktaş J.K.
Frikjent til døden

Frikjent til døden (originaltittel: The Star Chamber) er en amerikansk krim-thriller fra 1983 med Michael Douglas i hovedrollen. Regien er ved Peter Hyams.


== Handling ==
Steven R. Hardin (Douglas) er en ung og lovende lagdommer som ser seg lei på alle morderne som frikjennes grunnet smutthull i loven. Etterhvert som hans frustrasjon øker blir han lokket inn i en gruppe bestående av eldre kollegaer som har erfart det samme, men som har gjort noe med det. En hemmelig gruppe som opptrer både som dommer, jury og bøddel. Men etter en stund melder tvilen seg hos Hardin.


== I rollene ==
Michael Douglas ....  Superior Court Judge Steven R. Hardin
Hal Holbrook ....  Judge Benjamin Caulfield
Yaphet Kotto ....  Det. Harry Lowes
Sharon Gless ....  Emily Hardin
James Sikking ....  Dr. Harold Lewin (Daniel's father)
Joe Regalbuto ....  Arthur Cooms
Don Calfa ....  Lawrence Monk


== Eksterne lenker ==
(en) Frikjent til døden på Internet Movie Database 
(no) Frikjent til døden hos Filmfront 
(sv) Frikjent til døden i Svensk Filmdatabas 
(da) Frikjent til døden i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Frikjent til døden på Allociné 
(nl) Frikjent til døden på MovieMeter 
(en) Frikjent til døden på AllMovie 
(en) Frikjent til døden på Turner Classic Movies 
(en) Frikjent til døden på Rotten Tomatoes 
(en) Frikjent til døden på Box Office Mojo
FCSB

FCSB (mellom 1961 og 2017 kjent som FC Steaua București) er en rumensk fotballklubb i București. 
Klubben fikk dette navnet i 2017 etter at en domstol bestemte i desember 2016 at klubben ikke lenger fikk bruke navnet Steaua. Den 30. mars 2017 skiftet klubben offisielt navn til Fotbal Club FCSB SA.


== Historie ==
I 1947 ble ASA București (Asociația Sportivă a Armatei – norsk: «Arméens sportsforening») stiftet som en del av militærenhet 02301 București. Klubben skiftet navn flere ganger inntil den i 1961 fikk navnet Clubul Sportiv al Armatei «Steaua» (norsk: «Arméens idrettsklubb Steaua»), forkortet til CSA «Steaua» eller bare «Steaua» (norsk: «stjernen»). Klubben hadde en rekke andre idrettsgrener i tillegg til fotball.
I et forsøk på å nedslanke administrative kostnader, solgte Romanias forsvarsdepartement, som var eiere, fotballavdelingen i 1998 til en investorgruppe, og klubben fikk navnet Fotbal Club Steaua București. I 2003 ble én av disse investorene, Gigi Becali, eneeier.
I 2011 ble klubbens kontrakt med Forsvarsdepartementet, som eide Ghencea Stadion, Steauas hjemmebane, automatisk ugyldig etter at klubben ikke hadde betalt leie i to måneder. Deretter eskalerte konflikten mellom klubben og Forsvarsdepartementet inntil en domstol bestemte i 2016 at klubben ikke lenger kunne bruke navnet Steaua, og en annen domstol bestemte i 2019 at alle resultatene mellom 1947 og 2003 tilhører Clubul Sportiv al Armatei Steaua București, en ny fotballklubb som Forsvarsdepartementet stiftet i 2017, og som spilte per 2019 i Romanias 4. divisjon.


== Resultater ==
Steaua București har per 2017 vunnet den hjemlige ligaen 26 ganger og cupen 22 ganger. De var det første østeuropeiske laget som vant Serievinnercupen (i 1986), i det som i dag heter Mesterligaen. UEFA Super Cup ble også vunnet samme år. De nådde også finalen i Mesterligaen i 1989, og finalen i Intercontinental Cup samme år. Laget fortsatte etter dette sin fremgang i Europa og har siden dominert i den hjemlige ligaen samt knyttet til seg en stor andel rumenske toppspillere.


== Meritter ==

UEFA Champions League: (1) 1985/1986
UEFA Super Cup: (1) 1986


== Spillerstall ==
21. mars 2021


=== Utlånte spillere ===


== Kjente spillere ==
Gheorghe Hagi
Helmuth Duckadam
Victor Pițurcă
Anghel Iordănescu
Tudorel Stoica
Ladislau Bölöni
Vlad Chiricheș
Ilie Dumitrescu
Dan Petrescu
Adrian Ilie
Bănel Nicoliță


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) FC Steaua București – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kollektivtransport i Oslo

Oversikt over jernbane, t-banelinjer, forstadsbaner og trikkelinjer for persontransport i Oslo-området:


== Jernbane ==

Jernbanenettet og stasjonene er eid av Bane NOR. Vy har åtte lokaltogruter i regionen, og betjener alle stasjoner med et rutetilbud.


== T-baner (metro) og forstadsbaner ==
Skinnegående bytransport med egen trasé.


== Trikkelinjer ==
Deler trasé med andre kjøretøy enn sporvogner.


== Ferjestrekninger ==
Oslo-Kiel; MS «Color Fantasy» og MS «Color Magic»
Oslo–Fredrikshavn; «Stena Saga»
Oslo–København; MS «Crown of Scandinavia» og MS «Pearl of Scandinavia»
Oslo–Nesodden; MF «Smørbukk», også kalt Nesoddbåten.
Blodsbånd

Blodsbånd kan bety

Blodsbånd (1998) – norsk TV-serie i 4 deler
Blodsbånd (2007) – norsk spillefilm
Et metaforisk uttrykk for biologisk slektskap


== Se også ==
Blodsbrødre
Ipimorphini

Ipimorphini er en gruppe av sommerfugler innen underfamilien Hadeninae i den store familien nattfly (Noctuidae).


== Utseende ==
Små til ganske store nattfly, kraftig bygde. De fleste er brunlige på farge, men noen, for eksempel taggvingefly (Phlogophora meticulosa) er ganske fargerike. Denne arten har fremhjørnet av forvingene noe framskutt, i tillegg ruller den forvingene delvis sammen når den hviler, slik at den får et ganske karakteristisk utseende.


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Noctuoidea
Familien nattfly, Noctuidae
Underfamilien Hadeninae
Stammen Ipimorphini
Kystfly, Stilbia anomala (Haworth, 1812)
Brunt urtefly, Caradrina morpheus (Hufnagel, 1766)
Lyst urtefly, Platyperigea montana (Bremer, 1861)
Grått urtefly, Paradrina selini (Boisduval, 1840)
Husurtefly, Paradrina clavipalpis (Scopoli, 1763)
lyst ringurtefly, Hoplodrina octogenaria (Goeze, 1781)
mørkt ringurtefly, Hoplodrina blanda (Denis & Schiffermüller, 1775)
Linjefly, Charanyca trigrammica (Hufnagel, 1766)
Vandresteppefly, Spodoptera exigua (Hübner, 1808) – immigrant fra Sørøst-Europa
Smalvingefly, Chilodes maritima (Tauscher, 1806)
Bakkeurtefly, Athetis gluteosa (Treitschke, 1835)
Engurtefly, Athetis pallustris (Hübner, 1808)
Syrefly, Dypterygia scabriuscula (Linnaeus, 1758)
Skyggefly, Rusina ferruginea (Esper, 1785)
Mormo maura (Linnaeus, 1758) – ikke i Norge
Strandfly, Thalpophila matura (Hufnagel, 1766)
Meldefly, Trachea atriplicis (Linnaeus, 1758)
Lyktebærerfly, Euplexia lucipara (Linnaeus, 1758)
Taggvingefly, Phlogophora meticulosa (Linnaeus, 1758)
Raggfly, Hyppa rectilinea (Esper, 1788)
Tannet perikumfly, Actinotia polyodon (Clerck, 1759)
Kystperikumfly, Chloantha hyperici (Denis & Schiffermüller, 1775)
Sigdringfly, Ipimorpha retusa (Linnaeus, 1761)
Osperingfly, Ipimorpha subtusa (Denis & Schiffermüller, 1775)
Brunt ringfly, Ipimorpha contusa (Freyer, 1849)
Vinkelfly, Enargia paleacea (Esper, 1788)
Lite løvfly, Parastichtis suspecta (Hübner, 1817)
Stort løvfly, Parastichtis ypsillon (Denis & Schiffermüller, 1775)
Krypvierfly, Mesogona oxalina (Hübner, 1803)
Gult rovfly, Cosmia trapezina (Linnaeus, 1758)


== Kilder ==
Norges sommerfugler – Nattfly [1]
Aarvik, L., Beggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Nordk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata
Småtrollene og den store oversvømmelsen

Småtrollene og den store oversvømmelsen (svensk Småtrollen och den stora översvämningen) er en barnebok av den finlandssvenske forfatteren Tove Jansson.Boken er skrevet under Vinterkrigen 1939/40, og ble utgitt i Helsingfors og Stockholm i 1945. Bokens posisjon i mummiuniverset har variert, og en periode ønsket ikke Jansson at boken skulle gjenutgis eller regnes med. I dag er det vanlig å oppfatte den som et innledende forsøk. De fleste av hovedkarakterene introduseres i den neste boka, Kometen kommer (1946).
Boken er preget av lån fra H.C. Andersen (Tommelise) og Tusen og en natt, og fra Pinocchio og Jules Vernes Kaptein Grants barn.


== Handling ==

Boken beskrives som «muminologiens skapelsesberättelse. Den inleds med en urscen, moderns symbios med barnet.» Mummitrollet og Mummimamma leter etter Mummipappa, og de leter etter et sted å bygge et hus før vinteren kommer.Mummimamma og Mummitrollet reiser forbi en stor og skummel skog mens de leter etter Mummipappa, som har dratt på eventyr med hattifnattene. De møter et lite vesen (som i de senere bøkene blir kalt Sniff) som velger å bli med. De bruker en tulipan for å lyse opp veien de går på, og blir angrepet av en stor slange. De blir redda av en vakker kvinne med blått hår, Tullipa, som kommer ut av tulipanen og skremmer bort slangen. 
Senere kommer de til huset til en gammel mann. Han inviterer dem til å bo i hagen hans, som er laget av godteri. De finner ut at sola er laget av skinnende papir, og velger derfor å fortsette reisen. Mummimamma blir angrepet av en maurløve, men blir reddet av de andre. De finner hattifnattene, og kommer i en båt sammen noen av dem. Båten går ikke i en spesiell retning, så de inviterer et sjøtroll om bord i båten for å styre skipet. De når dermed land, og sjøtrollet og hattifnattene drar sin egen vei. 
Mummimamma, Mummitrollet, det vesle vesenet og Tulippa fortsetter å lete etter Mummipappa, og kommer til et hus der det bor en rødhåret gutt som sier at han så Mummipappa. Mummimamma, Mummitrollet og det vesle vesenet skynder seg videre for å finne Mummipappa, men Tulippa velger å bli hos gutten. De finner snart ut at oversvømmingen har begynt, og redder en katt og kattungene hennes før de bruker en stol som båt for å lete mer etter Mummipappa. De finner en beskjed fra Mummipappa der han ber om hjelp, og med hjelp fra en stork finner de Mummipappa etterlatt i et tre. De redder ham og får han inn på fastlandet. 
Mummipappa er veldig opprørt over at han har mistet Mummihuset, som han bygde spesielt for familien, i oversvømmelsen. De bestemmer seg for å gå en tur, og i en vakker dal finner de Mummihuset, som hadde blitt drevet dit av strømmen.


== Revidert utgave ==
En autorisert forkortet og omarbeidet utgave av boka ble utgitt på norsk i 2020, kalt «Veien til Mummidalen». Boka Fortellinger fra Mummidalen av Alex Haridi og Cecilia Davidsson samler tre fortellinger; en av dem er «Veien til Mummidalen». Her er  Tulippa tatt bort, mens Snusmumrikken er skrevet inn i en scene.


== Referanser ==
Fribyforfatter

Fribyforfatter er en forfulgt forfatter som inviteres til en friby. For at en person skal komme inn under fribyordningen, må han/hun være forfatter med en viss litterær produksjon og beviselig være truet eller forfulgt i sitt hjemland på grunn av sitt litterære virke. Definisjonen ”forfatter” inkluderer forfattere av både skjønlitterære og faglitterære verk og skuespill, poeter, redaktører, oversettere, forleggere, journalister og tegneserietegnere. 
Vanligvis inviteres en forfatter til å være fribyforfatter eller gjesteforfatter i en friby i 2 år.
ICORN (International cities of refuge network), det internasjonale fribynettverket, ble etablert for å tilby forfulgte forfattere et fristed, eller en friby, hvor de skal kunne skrive og uttrykke seg fritt, uten å frykte for å bli sensurert eller kneblet. 
ICORN formidler forfattere til fribyene, og bidrar til kommunikasjon mellom fribyene og forfatterne som til enhver tid er en del av nettverket. 


== Elleve norske byer ==
Elleve norske byer har siden 1995 blitt medlem i ICORN. Den første norske byen var Stavanger, som i 1995 tok imot Araz Elses fra Aserbajdsjan. Fra 2001 blir ordningen støttet av Utenriksdepartementet med 100.000 pr år pr forfatter.
Følgende forfattere er/har vært gjester i de norske fribyene:


=== Stavanger ===
Araz Elses (Aserbajdsjan)
Mansur Rajih (Jemen)
Mansour Koushan (Iran)
Islam Elsanov (Tsjetsjenia)
Chenjerai Hove (Zimbabwe)
Otba Irak
Manal Al-Sheikh (Irak)
Ali Dorani (Iran)
Safaa Khalaf (Irak)


=== Drøbak ===
Arifur Rahman (Bangladesh) fra 2010


=== Kristiansand ===
Iyad Ibrahim Rikabi (Irak)
Carlos Sherman (Hviterussland)
Salah Salim Ali (Irak)


=== Oslo ===
Soudabeh Alishahi (Iran)
Aziz Sangtarash (Iran)
Kosar Fattahi (iransk Kurdistan)


=== Trondheim ===
Musa Mutaev (Tsjetsjenia)
Asieh Amini (Iran)


=== Tromsø ===
Easterine Kire (Nagaland/India)
Mohammed Hassan Abdullah (Irak)
Jahangir Alam Akash, Bangladesh


=== Molde ===
Gilles Dossou-Gouin (Benin)
Nada Yousif (Irak)
Hika Dugassa [Ethiopia]


=== Skien ===
Basim Mardan (Irak)
Ahmedur Rashid Chowdhury, Bangladesh fra 2016


=== Bergen ===
Ayaz Khonsyawashan (iransk Kurdistan)
Hossein Heidary (iransk Kurdistan)
Kareem Amer (Egypt)


=== Midt-Telemark ===
Dessale Berekhet (Eritrea)
Idrak Abassov (Azerbaijan)
Tahsib Hasan (Jahid Hassan) Bangladesh


== Eksterne lenker ==
Norske fribyer Omtale på hjemmeside til Norsk PEN
International cities of refuge network (ICORN), hjemmeside til det internasjonale nettverket av fribyer
Stavanger Fribysenter, hjemmeside
Pilskudd

Et pilskudd var i norrøn tid et mye brukt lengdemål, men det knytter seg stor usikkerhet til den lengden dette målet utgjorde nå i dag. Per definisjon var et pilskudd opprinnelig den lengden en voksen mann kunne skyte en pil med en vanlig bue.
På grunn av stor usikkerhet om lengden, har et pilskudd gjerne blitt regnet for å være omkring 200-500 meter. Ifølge gammel norsk tradisjon skal et pilskudd (sannsynligvis gjort med en armbrøst) tidlig i middelalderen ha tilsvart 240 mannshøyder (eller favner). På denne tiden ble mannshøyden regnet å være 3,5 tommelalen eller 165,9 cm. I så fall utgjorde et pilskudd en lengde på ca. 398,16 meter i middelalderen. I norrøn tid skal imidlertid et pilskudd (med vanlig bue) ha utgjort 4 steinkast eller 480 (opprinnelige) alen. Det taler for at pilskuddet som lengde opprinnelig var omkring 227,52 meter.
Et steinkast var 120 (også kalt storhundre) alen langt (ca. 56,88 meter eller 200 fot), og det var 4 steinkast i et pilskudd, som altså må ha vært 480 alen langt (227,52 meter eller 800 fot) omkring år 900. Senere i middelalderen gikk det 10 pilskudd på en fjerding vei (2 275,2 meter eller 8 000 fot), som altså tilsvarer ei kvart yngre norrøn mil (også kalt rast og vei) på 9 100,8 meter eller 32 000 fot.
Pilskudd ble brukt som måleenhet i Norge fra ca. 1530. 1 pileskudd = 240 favner = 450–460 m.


== Referanser ==
Hoshyar Zebari

Hoshyar Zebari eller Hişyar Zêbarî (født 1953) var utenriksminister i Irak fra 2005 til 2014.. Han er en kurder opprinnelig fra  byen Aqra  i den irakiske regionen Kurdistan. 
Zebari har en mastergrad i sosiologi fra University of Essex, og har studert i Jordan. Han var på 1990-tallet utenrikspolitisk talsmann for Kurdistans demokratiske parti.
Zebari ble utnevnt til utenriksminister i Irak i 2003.
Oscar for beste foto

Oscar for beste foto (engelsk: Academy Award for Best Cinematography) er en Oscar-statuett som gis til årets beste filmfotograf for vedkommendes bidrag i det året før utdelingen.


== Vinnere ==


=== 2010-årene ===
2019 – Roger Deakins – 1917
2018 – Alfonso Cuarón – Roma
2017 – Roger Deakins – Blade Runner 2049
2016 – Linus Sandgren – La La Land
2015 – Emmanuel Lubezki –  The Revenant
2014 – Emmanuel Lubezki – Birdman
2013 – Emmanuel Lubezki – Gravity
2012 – Claudio Miranda – Historien om Pi
2011 – Robert Richardson – Hugo Cabret
2010 – Wally Pfister – Inception


=== 2000–tallet ===
2009 – Mauro Fiore – Avatar
2008 – Anthony Dod Mantle – Slumdog Millionaire – Han som hadde svar på alt
2007 – Robert Elswit for There Will Be Blood
2006 – Guillermo Navarro for Pans labyrint (El Laberinto del Fauno)
2005 – Dion Beebe for Geisha (Memoirs of a Geisha)
2004 – Robert Richardson for The Aviator
2003 – Russell Boyd for Master & Commander (Master and Commander: The Far Side of the World)
2002 – Conrad Hall for Road to Perdition
2001 – Andrew Lesnie for Ringenes Herre: Ringens brorskap
2000 – Peter Pau for Snikende tiger, skjult drage


=== 1990–årene ===
1999 – Conrad Hall for American Beauty
1998 – Janusz Kaminski for Redd menig Ryan (Saving Private Ryan)
1997 – Russell Carpenter for Titanic
1996 – John Seale for Den engelske pasienten
1995 – John Toll for Braveheart
1994 – John Toll for Lidenskapens pris (Legends of the Fall)
1993 – Janusz Kaminski for Schindlers liste
1992 – Philippe Rousselot for Der elven renner (A River Runs Through It)
1991 – Robert Richardson for JFK
1990 – Dean Semler for Danser med ulver (Dances with Wolves)


=== 1980–årene ===
1989 – Freddie Francis for Glory
1988 – Peter Biziou for Mississippi i flammer (Mississippi Burning)
1987 – Vittorio Storaro for Den siste keiseren (The Last Emperor)
1986 – Chris Menges for The Mission
1985 – David Watkin for Mitt Afrika (Out of Africa)
1984 – Chris Menges for  Dødsmarkene (The Killing Fields)
1983 – Sven Nykvist for Fanny og Alexander
1982 – Billy Williams og Ronnie Taylor for Gandhi
1981 – Vittorio Storaro for  Reds
1980 – Geoffrey Unsworth og Ghislaine Cloquet for Tess


=== 1970–årene ===
1979 – Vittorio Storaro for Apokalypse nå! (Apocalypse Now)
1978 – Nestor Almendros for Days of Heaven
1977 – Vilmos Zsigmond for Nærkontakt av tredje grad (Close Encounters of the Third Kind)
1976 – Haskell Wexler for Bound for Glory
1975 – John Alcott for Barry Lyndon
1974 – Fred J. Koenekamp og Joseph Biroc for Inferno i flammer (The Towering Inferno)
1973 – Sven Nykvist for Viskningar och rop
1972 – Geoffrey Unsworth for Cabaret
1971 – Oswald Morris for Spelemann på taket (Fiddler on the Roof)
1970 – Freddie Young for Ryan's Daughter
Georges Simenon

Georges Joseph Christian Simenon (født 13. februar 1903, død 4. september 1989) var en belgisk forfatter som skrev på fransk. Han er særlig kjent for Maigret-bøkene.
Han skrev 75 romaner og 28 noveller med Maigret og i tillegg minst 117 romaner og 134 noveller.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georges Simenon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Georges Simenon på Internet Movie Database 
(sv) Georges Simenon i Svensk Filmdatabas 
(da) Georges Simenon på Scope 
(fr) Georges Simenon på Allociné 
(en) Georges Simenon på AllMovie 
(en) Georges Simenon hos The Movie Database 
(en) Georges Simenon hos Internet Broadway Database 
(en) Georges Simenon på Discogs 
(en) Georges Simenon på MusicBrainz 
(fr) Tout Georges Simenon (fransk)
Realistutvalget

Realistutvalget (RU) er studentutvalget og studentenes øverste organ ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet (UiB). RU skal fungere som et samlende studentutvalg for studentene, samt være et organ for fagutvalgene ved fakultetet og fronte fagutvalgenes sak mot fakultets- og universitetsledelsen. RU skal bidra til god dialog mellom fagutvalgene og universitetsmiljøet forøvrig på alle nivå.


== Sammensetning ==
RU består av en representant fra hvert fagutvalg samt opp til 5 øvrige faste representanter. Medlemmene blir valgt for en periode på ett år på Realistutvalgets allmøte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Realistutvalget
Îles d’Hyères

Îles d'Hyères (eller Îles d'Or) er en øygruppe utenfor den franske middelhavskysten. Øyene er en del av kommunen Hyères i departementet Var. Øygruppen  består av de tre øyene Porquerolles, Port-Cros, og Île du Levant, og har et samlet areal på 28 km².