jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Meseta Central

Meseta Central er en høyslette sentralt i Spania som utgjør om lag halvparten av landets areal. Den har en utstrekning på om lag 210 000 km², og en gjennomsnittlig høyde på 700 meter over havet. 
Høysletten avgrenses i nord av de cantabriske fjellene og i øst en serie fjellkjeder mens den mot Portugal i vest går relativt slakt ned mot havnivå. Meseta Central deles i en nordlig og en sørlig del ved fjellkjedene Sierra de Gata og Sierra de Guadarrama, slik at den nordlige delen utgjøres av den autonome regionen Castilla y León og den sørlige delen av regionene Extremadura, Madrid og den sørlige delen av Castilla-La Mancha (i hovedsak området La Mancha. Mens den vestlige delen er preget av krystallinske bergarter og dårlig jordsmonn, er den østlige delen preget av kalkstein og utgjør et viktig jordbruksområde i Spania.
B. Traven

B. Traven (født ca. 1882, død 26. mars 1969) var en tysk forfatter. Han skrev for det meste på tysk, men utgav også noen bøker på engelsk. Hans mest kjente roman er Skatten i Sierra Madre (Der Schatz der Sierra Madre). Han skrev også under pseudonymene Ret Marut, Traven Torsvan og Hal Croves.
Traven holdt hele tiden hardt på sin anonymitet, og gav aldri intervjuer. Det er til og med noe usikkert om han opprinnelig var tysk, eller om han bare brukte det som sitt primære språk som forfatter. Forskjellige oppslagsverk spekulerer i om han ble født i USA eller Polen. Det meste peker dog mot at han var tyskfødt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) B. Traven – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) B. Traven på Internet Movie Database 
(fr) B. Traven på Allociné 
(en) B. Traven på AllMovie 
(en) B. Traven hos The Movie Database 
(en) «The Mystery Of B. Traven», vice.com
Peter Andreas Skjeflo

Peter Andreas Skjeflo (født 27. mai 1868 i Sparbu, død 28. mai 1892 i Sparbu) var lærer og forfatter. Han gikk ut av Klæbu seminar i 1887 og ble så lærer på Hitra og siden i hjembygda. Han skrev og diktet fra barndommen av, men ingen bøker kom ut mens han levde. 


== Dikt ==
Diktet Kvat havbåra syng fra 1893 er tonesatt av Johan Backer Lunde:

Berr ligg den brunlege nakne heid,
bladlaus er busk og lyng,
høgt um dei haustlege holmar
havbåra syng.Stynjande stig gjenom regngrå luft
songen frå skumkledd vidd,
tungt um dei trelause øyer
tonarne glid.Straumar enn stille det blågrå hav
strålande stort og klårt,
susingi syng imot landet
sukkande sårt.Kling som eit kvede um livsens kamp
kringum dei ytste skjer,
minne um mannefall mange
med seg det bær.


== Bibliografi ==
Posthumt kom disse bøkene ut:

Bygdafolk fortellinger 1893
Paa Rim dikt
Tru kjærleik skuespill 1911


== Eksterne lenker ==
Peter Andreas Skjeflo hos Aasentunet
Den tyske ungdomsbevegelsen

Den tyske ungdomsbevegelsen (tysk Die deutsche Jugendbewegung) er en betegnelse på en bevegelse for fornyelse innen kultur og utdanning som startet i Tyskland i 1896. Den bestod av en rekke ungdoms- og studentorganisasjoner, som særlig fokuserte på utendørsaktiviteter. Deler av den tyske speiderbevegelsen og Wandervogel ble en del av ungdomsbevegelsen, og flere organisasjoner ser seg fortsatt som en del av den.
Gad

Gad eller GAD kan sikte til:

Gad (bibelsk person), en av Jakobs tolv sønner
Gads stamme, en av de israelittiske stammer, oppkalt etter Jakobs sønn
Gad (guddom), semittiske skjebnegud
Generalisert angstlidelse
GAD (kunstgalleri)
Skyrud sag

Skyrud sag eller Skyrudsaga er et nedlagt sagbruk som ligger nord for Knapper i Nord-Odal. Ankomst til saga er enten via Romedal almenning langs Solør-Odalsvegen, skogsveien fra Malungen, eller via Knapper.


== Historie ==
Tidligere har det vært flere bedrifter som har operert på stedet. Sist var det sagbruk. Med operativt anlegg her gav det flere arbeidsplasser til Nord-Odal. Sagbruket dekommisjonerte 26. januar 1996, ifølge en beskjed funnet inne i fyrkjelebygget. Området består av flere lagerhaller, et eget anlegg med fyrkjele, og en egen avdeling med elektrisk utstyr. I tillegg er det et hovedbygg med kontorer her. Anlegget er forsvarlig stengt med flere av dørene tungt barrikadert. Alt er fremdeles nesten intakt.


== Annet ==
Fremdeles arrangeres det utekino på anlegget, hvor bilene kan parkere på de svære plassene utenfor, og et stort lerret strekkes ut over veggen på det ene lagerbygget.
Marie-Luise Jahn

Marie-Luise Jahn (født 28. mai 1918 i Gut Sandlack i Østpreussen i Tyskland, død 22. juni 2010 i Bad Tölz) var en tysk ung kvinnelig student som under andre verdenskrig tilknyttet motstandsbevegelsen i Tyskland. Hun fortsatte Den hvite roses arbeid etter at gruppen hadde blitt knust av Gestapo i 1943.
Etter henrettelsen av Hans og Sophie Scholl og Christoph Probst den 22. februar 1943 fikk Jahn tak i et eksemplar av den sjette løpeseddelsen fra Den hvite rose. Sammen med Hans Conrad Leipelt kopierte hun den ved hjelp av en skrivemaskin, og spredde den i Hamburg. De la til setningen «Og deres ånd lever allikevel videre!». Hun samlet også inn penger til enken etter professor Kurt Huber, som ble henrettet senere samme år.
Jahn og Leipelt ble angitt til Gestapo og arrestert. I 1944 ble hun stilt for Volksgerichtshof, og ble idømt tolv års tukthus for høyforræderi fordi hun hadde hørt på utenlandske radiosendinger.
Etter krigens slutt begynte hun å studere medisin i Tübingen, og promoverte i 1953. Hun giftet seg med kjemikeren Hans Schultze, og gikk en kort periode under navnet Marie-Luise Schultze-Jahn. Men allerede i 1954 skilte de seg, og hun tok tilbake sitt opprinnelige navn.
Fra 1987 til 2002 var hun styremedlem i Weiße Rose Stiftung.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Helga Pfoertner: Mahnmale, Gedenkstätten, Erinnerungsorte für die Opfer des Nationalsozialismus in München 1933–1945, Mit der Geschichte leben, Band 2, I bis P. Literareon, Herbert Utz Verlag, München, 2003, ISBN 3-8316-1025-8, zu Aktivitäten Marie-Luise Jahns S. 161, 166–172 Arkivert  hos ns-dokumentationszentrum-muenchen.de  (PDF; 4,0 MB)
Hans-Ulrich Wagner (Hrsg.): Hans Leipelt und Marie-Luise Jahn – Studentischer Widerstand in der Zeit des Nationalsozialismus am Chemischen Staatslaboratorium der Universität München. Garnies, Haar/München 2003.
Skåla 1848 meter rett opp

Skåla Opp, eller Skåla 1848 meter rett opp er et sportsarrangement av typen motbakkeløp holdt i Loen i Stryn kommune. 
Løpet starter ved Tjugen (28 moh) og mål er ved Skålatårnet på toppen av fjellet (1 843 moh). Løpet ble første gang arrangert i 2002. 
Løpet har en konkurranseklasse og en mosjonsklasse. De første årene var løpets hovedsponsor Adidas, men rollen er siden overtatt av La Sportiva.
I 2005 var også NM i motbakkeløp. Det var første gang motbakkeløp stod på programmet i NM i friidrett.


== Løyperekorder ==
Løyperekorden for herrer innehas av tyrkiske Ahmet Arslan på 1 time, 7 minutter og 6 sekunder. Jon Tvedts løyperekord fra 2007 på 1.08,39, er fra før løypa ble lagt om i 2010. For kvinner er Anita Håkenstad Evertsens tid i den gamle traseen fortsatt gjeldende rekord med 1.20,06 fra 2008.


== Vinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

Skåla Opp nettside
Carl Alfred Bruun

Carl Alfred Bruun (født 10. februar 1846 i Rødby, død 26. mars 1899 i København) var en dansk forfatter og journalist som oppholdt seg i Roma samtidig med Edvard Grieg og Henrik Ibsen i slutten av 1860-årene. Han skrev blant annet teksten til Griegs sang Odalisken synger EG 131. 
Bruun jobbet for Berlingske Tidende som utenriksmedarbeider og kunstanmelder, men er mest kjent for sin skildring av Københavns historie.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Carl Bruuns Københavnhistorie hos Eremit.dk
Tom Nilssen

Tom Nilssen (født 6. april 1973 på Romsås i Oslo) er en norsk journalist i NRK Nyheter. 
Han har bakgrunn fra nærradio og har jobbet i Radio Nero og Radio 1. Han har tidligere vært programleder i NRK Alltid Nyheter og Dagsnytt. I 1997 ledet han den aller første sendingen på NRK Alltid Nyheter. 
Han fikk Prix Radio-prisen som «årets anker» under Radiodager 2007. I 2007 ble han nyhetsanker for nyhetsoppdateringene på NRK2. Nilssen ledet den første sendingen på NRK2 etter relanseringen som aktualitetskanal i 2007. Høsten 2008 ble han programleder i Morgennytt, og ledet sendingene i flere sesonger . I 2010 ble han nyhetsanker i den nye utvidede Dagsrevyen.
Michael Mullen

Michael Glenn Mullen (født 4. oktober 1946) er en offiser i den amerikanske marinen, med admirals grad, og var i tiden 1. oktober 2007 til 30. september 2011 Chairman of the Joint Chiefs of Staff. Han har tidligere tjenestegjort som stabssjef og visestabssjef i marinen, samt øverstkommanderende for U.S. Naval Forces Europe og Allied Joint Force Command Naples.
Mullen ble født i Los Angeles og ble uteksaminert fra den amerikanske sjøkrigsskolen, U.S. Naval Academy i Annapolis, i 1968.
Han er gift og har to sønner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael G. Mullen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael G. Mullen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Peter Rosenkrantz Johnsen

Peter Marcus Gjøe Rosenkrantz Johnsen (født 10. oktober 1857 i Bergen, død 16. september 1929) var en norsk journalist og forfatter.
Etter å ha gått ved Tanks skole i Bergen og i 1871 hatt undervisning ved borgerskolen i Haugesund, jobbet han i Grimsby fra 1872 til 1879, før han tok middeleksamen i Haugesund i 1881 og jobbet deltid ved Haugesund Budstikke. Sitt examen artium tok han 1882 i Kristiania, hvorpå han i 1883 ble redaksjonssekretær i Bergens Tidende. Han ble så medarbeider i både Verdens Gang, Dagbladet og Intelligentssedlerne, og skrev for aviser over hele landet, foruten å oppholde seg i København i 1888.  Fra 1900 til 1905 var han sekretær i Norsk Forfatterforening. Johnsen var fast kunstanmelder i Morgenposten fra 1899 til 1917. Som Morgenpostens representant, deltok han i 1907 ved åpningsfesten for RMS «Lusitania».
Sin litterære debut fikk han i 1885 med Nygifte. Han oversatte Rudyard Kiplings Soldatsange, hvorav en er brukt av Edvard Grieg i sangen Gentlemen-Meninge (EG 156). Hans dikt «Haukeligauken» (Eg gjekk meg upp paa sæterli) fra Digte (1891) er brukt av Johannes Haarklou i en komposisjon som finnes på albumet Shadow Songs. Da Henrik Ibsen og Suzannah ankom Kristiania 16. juli 1891, var Johnsen utsendt fra Dagbladet, og allerede samme ettermiddag inviterte ekteparet ham til kaffe på Grand Hotel (hvor han intervjuet dem).


== Familie ==
Han var sønn av Konrad Johnsen (1824–1900) og Margrethe Petrea Blankenborg Prytz Bang (1824–1901). Faren var dampskipsfører og fra 1869 havnefogd i Haugesund. Selv ble Peter gift i 1889 med Laura Anette Berg (1861–1907) fra Trondheim. Hun var også hans sekretær på blant annet utenlandsreisene. Senere giftet han seg med lærerinnen Ragna Bjerke.


== Bibliografi ==
Se digitaliserte versjoner av Johnsens bøker hos NasjonalbiblioteketNygifte og andre Smaafortællinger
Kys. En novelle, og studier 1889
Bag masken. Noveller 1890 - - digital utgave på www.bokhylla.no
Digte 1891
Kaptein Apenæs's datter 1898
Dobbelt-konsulen. En Kristianianovelle, 1898 - digital utgave på www.bokhylla.no
Huldre-Tjern og andre Novelletter 1901 - digital utgave på www.bokhylla.no
Bjørnstjerne Bjørnson : bidrag til digterens karakteristik skrevet i anledning af hans 70-aarige fødselsdag, 1902 - digital utgave på www.bokhylla.no
Rim og rytmer 1908
Bjørnsoniana. Passiar II 1913 (omhandler Bjørnstjerne Bjørnson, Ole Bull, Arne Garborg, Jonas Lie og Thomasine Lie)
Skjærgaardsbilleder og andre fortællinger 1917 (illustrert av Hjalmar Johnssen, 1852-1901; Nikolai Martin Ulfsten, 1854-1885, og Sverrer Knudsen, 1875-1923)
Om og omkring Henrik Ibsen og Susanna Ibsen – Bidrag til deres karakteristik. 1928


== Oversettelser av andres verk ==
Soldat-Sange av Rudyard Kipling, oversatt fra engelsk 1902
Pompejis undergang av Lord Lytton, oversatt fra engelsk 1906


== Referanser ==
Lucilius

Gaius Lucilius (født ca. 180 f.Kr., død 103 f.Kr.) er en av tidligste romerske satirikere og diktere, hvis kun fragmenter av skrifter har overlevd, ble født i Suessa Aurunca i Campania (sørlige Italia) i velholden familie. 
I henhold til den romerske historikeren Velleius Paterculus hadde han krigstjeneste under Scipio Aemilianus Africanus (d. e.) ved beleiringen av Numantia i 134 f.Kr.. Fra Horats lærer vi at han hadde et nært vennskap med Scipio og Gaius Laelius, og at han feiret den førstes bedrifter og dyder i sine diktning.
Fragmenter fra de bøker med hans satirer (bøker xxvi.-xxix.) synes å indikere at de ble skrevet i løpet av Scipios levetid. Noen av disse bringer poeten foran oss enten samstemt med eller i opposisjon med sin mektige venn. En linje «Percrepa pugnam Popilli, facta Corneli cane» hvor nederlaget til Marcus Popillius Laenas i år 138 f.Kr. blir satt i kontrast til Scipios  påfølgende suksess bærer merker av å ha blitt skrevet mens nyheten av at erobringen av Numantia var fortsatt fersk.
Lucilius anses som den egentlige skaperen av den romerske satiren som etter ham ble videreutviklet av Horats. Lucilius skrev fortrinnsvis for den litterære middelklassen hvor hans folkelige humor slo an. Hans dikt hadde en skarp kritikk, men også et visuelt bilde av tidens urolige tid, skildret med en sterk personlig og temperamentsfull oppfatning. I språk og uttrykksmåte er han dog noe hard og versene hans noe springende.
Mange, men korte fragment som er beholdt fra hans 30 bøker, er en del forfattet på jambisk-trokaisk mens en yngre del er på heksametirsk versemål. Det som gjenstår av hans dikt er ikke lett å få inntrykk av, men må danne seg en forestilling av gjennom å studere hans etterfølger Horats som videreførte flere av Lucilius’ karakteristiske trekk.


== Referanser ==
Hans Conrad Leipelt

Hans Conrad Leipelt (født 18. juli 1921 i Wien i Østerrike, død 29. januar 1945 i München-Stadelheim) var en tysk student kjent for sin rolle i motstandsbevegelsen i Tyskland under andre verdenskrig. Han var en av de som videreførte Den hvite roses arbeid etter at gruppen hadde blitt avslørt av Gestapo i 1943. Han ble arrestert året etter og dømt til døden og henrettet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Leipelt ble født i Wien. Faren var sivilingeniør, og moren Katharina var kjemiker. Hun var evangelisk kristen, men med jødiske foreldre ble hun etter Nürnberglovene regnet som jøde. I 1925 flyttet familien til Hamburg, hvor sønnen i 1938 tok sin abitur, etterfulgt av tjeneste i reichsarbeitsdienst og Wehrmacht.


=== Annen verdenskrig ===
Under felttoget i Frankrike ble han i juni 1940 dekorert med Jernkorset av annen klasse og Panserødeleggelsesmerket. Senere samme ble han år dimittert i unåde fordi han var Mischling (= halvjøde) av første grad, i og med at moren nå ble regnet som jødisk.
Høsten 1940 begynte han på kjemistudier ved Universität Hamburg, og i vintersemesteret 1941/1942 gikk han over til Ludwig-Maximilians-Universität München der han studerte under Heinrich Otto Wieland. Dette var mulig fordi Wieland som nobelprisvinner i 1927 hadde en viss handlefrihet, og dermed kunne benytte det kjemiske instituttet som et fristed for halvjøder. 
Vintersemensteret 1941/42 flyttet Leipelt dermed til München sammen med sin forlovede Marie-Luise Jahn, men selv om de dermed befant seg i samme by som Hans Scholl, traff de aldri ham eller andre fra Den hvite rose.


==== «Den hvite Rose» ====
I februar 1943 fikk Leipelt fatt i Den hvite roses sjette løpeseddel, og sammen med Marie-Luise lagde han kopier av den på en skrivemaskin. De spredde den så i Hamburg. Mens de samlet inn penger til enken etter professor Kurt Huber, ble de angitt og arrestert.
13. oktober 1944 ble Leipelt dømt til døden av Volksgerichtshof i Donauwörth, mens Jahn fikk tolv års tukthus. Han ble henrettet ved giljotinering i Stadelheimfengselet den 29. januar 1945. Hans mor ble etter reglene for Sippenhaft (= slektshefte, dvs at slektninger heftet for/stod ansvarlige for lovbrudd begått av andre i familien) arrestert og satt i Fuhlsbüttel-fengselet, der hun hengte seg.


== Referanser ==
Hans Hirzel

Hans Hirzel (født 30. oktober 1924, død 3. juni 2006) var en tysk politiker og journalist som var medlem av motstandsbevegelsen i Tyskland under andre verdenskrig. Bosatt i Ulm var han med i den såkalte «Ulmer Abiturientengruppe», en gruppe som var tilknyttet Den hvite rose. Etter krigen virket han som politiker og journalist.
I 1942 ble Hirzel kjent med Sophie Scholl, og sammen med Franz Josef Müller og søsteren Susanne Hirzel sendte og delte han ut løpesedlene til Den hvite rose. Hirzel hadde fått løpesedlene i posten, og gjenkjente straks stilen til sin gamle venn Hans Scholl. Selv tok han ned en av plakatene man kunne se overalt på offentlige plasser, med davidsstjernen avbildet og teksten: «Den som bærer dette merket, er en fiende av folket!» Hirzel byttet ut davidsstjernen med hakekorset og spredte den. Faren var prest, og sammen med Franz Müller opprettet Hirzel et kontor bak kirkeorgelet. Der adresserte de nærmere to tusen konvolutter på en skrivemaskin Müller hadde fått tak i, blant annet til Hitler og Goebbels, som dermed ble mottakere av det femte flygebladet. Søsteren Susanne postla konvoluttene i Stuttgart i januar 1943.Samme år ble han arrestert av Gestapo, men slapp raskt fri. Han underrettet Scholl-familien om at Sophie og Hans Scholl nå var i Gestapos søkelys. Kort tid etter ble han igjen arrestert, og stilt for retten 19. april sammen med sin søster og Müller. Hirzel og Müller ble «som umodne guttunger forført av statsfiender» dømt til fem års fengsel. Hirzel ble løslatt da krigen endte i 1945.
Etter krigen arbeidet han som assistent ved Institut für Sozialforschung i Frankfurt am Main, og som redaktør for Frankfurter Hefte.
I 1976 ble han medlem av CDU. Der var han medlem til 1993, da han gikk over til det høyreorienterte partiet Republikanerne. Året etter stilte han som kandidat for partiet i forbundspresidentvalget. I 1997 ble han valgt inn i bystyret i Wiesbaden. I 2001 gikk han ut av partiet, og var frem til midten av 2006 partiløs bystyrerepresentant. I denne perioden støttet han koalisjonen mellom CDU og FDP.
Hirzel skrev for det liberal-konservative ukebladet Junge Freiheit, og da magasinet i 2006 ikke fikk adgang ved Leipziger Buchmesse, sluttet han seg til protestene.
Han døde etter lang tids sykdom i juni 2006. Hirzel er portrettert i vandreutstillingen Ulmer DenkStätte Weiße Rose.


== Referanser ==
Berit Backer

Berit Backer (født 3. august 1947, død 7. mars 1993) var en norsk sosialantropolog, tilknyttet Institutt for fredsforskning 1978-82. 7. mars 1993 ble Berit Backer drept i sitt eget hjem av en asylsøker fra Kosovo, som i 1987 fikk avslag på sin asylsøknad. Backer var på drapstidspunktet ansatt som saksbehandler i Utlendingsdirektoratet og behandlet domfeltes asylsøknad. Drapsmannen ble idømt sikring, men fikk senere norsk statsborgerskap og oppholdstillatelse i 2001.


== Familie ==
Berit Backer var datterdatter av Kontreadmiral Edvard Christian Danielsen og datter av Ina Backer og krigsfotograf Ole Friele Backer.


== Referanser ==
Caligulas storskip

Caligulas storskip er et transportskip som ble funnet som skipsvrak ved utbyggingen av Leonardo da Vinci internasjonale lufthavn i Fiumicino ved Roma i Italia i 1950-årene. Fiumicino, som betyr «lille elv», var en havn nord for det antikke Romas viktige havn Ostia Antica ved munningen av elven Tiberen. Skipet ble datert til ca. 37 e.Kr. ved bruk av dendrokronologiske dateringsmetoder.
Skipsvraket var formodentlig etter en stor romersk pram eller lekter som hadde en lengde på 95 meter og en bredde på 21 meter. Dette er større enn noen av kornskipene, som handlet med Egypt og lastet 1000 tonn. Skrogplankene var 10 cm tykke og skipet kan ha vært i stand til å laste 1300 tonn. Det er mulig, men ikke bevist, at det ble bygd transport av obelisken fra Egypt i år 37 e.Kr på ordre av keiser Caligula, og som fortsatt står ved Petersplassen i Roma. Det er antatt at romerne kopierte egyptiske skip som seilte på Nilen til et spesielt havgående skip for transporten fra Egypt til Roma.Plinius den eldre referert til transporten av obelisken fra Egypt til Roma som en enestående hendelse i sitt historieverk Naturalis Historiae og hvor skipet er beskrevet som «den mest vidunderlige konstruksjon som noen gang er sett på havet» og obelisken «ble brakt til Ostia». Etter å ha gjort sin tjeneste var den gigantiske lekteren ikke lenger nødvendig og skipet ble «senket for byggingen av havnen som han [keiseren] bygde der. Og så var det dessuten nødvendig å bygge andre fartøyer for å frakte disse obeliskene oppover Tiberen.»Det ble funnet fem skip fra keisertiden under byggen av flyplassen. Skipene var av tre ulike typer, og har gitt viktig informasjon romerske sjøfart og maritim teknologi. Skipene Fiumicino 1-3 er caudicarii, lektere, med flat bunn som ble brukt for transport av store gjenstander, kjøretøy og handelsvarer på kanaler og elver, særskilt fra havnen og til Roma. Den fjerde var et havgående fartøy med lastkapasitet på 4 til 5 tonn. Det femte var et beskjedent fiskefartøy, navis vivara, som ble rodd. Alle de fem skipsvrakene er oppbevart eller utstilling i et museum sør for Fiumicino, Museo delle Navi di Fiumicino.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Museet for de romerske skipene
Folk flest bor i Kina

Folk flest bor i Kina er en norsk spillefilm fra 2002.
Filmen er inspirert av åtte norske politiske partier, og har ni regissører.
Historien foregår rundt bensinstasjonen til Lasse, et sted i Norge, og utspiller seg ett døgn før valgdagsmorgenen.


== Skuespillere ==
Trond Høvik	 – Lasse
Marit Pia Jacobsen	- Marianne
Henrik Mestad – Tankmann 1 (segment Lasses drøm)
Bjarte Hjelmeland – Tankmann 2 (segment Lasses drøm)
Ingar Helge Gimle – Politimann (segment Grenseløs kjærlighet)
Gjertrud L. Jynge – Line (segment Grenseløs kjærlighet)
Ågot Sendstad – Toril (segment Grenseløs kjærlighet)
Kim Haugen	- doktor (segment Dressmann)
Siv Charlotte Klynderud – Cecilie (segment Dressmann)
Sven Nordin – Marius (segment Dressmann)
Ingrid Jørgensen – Mona (segment Den lille bedriften)
Kirsti Stubø – Annette (segment Den lille bedriften)
Nils Sletta	- Albert (segment Den lille bedriften)
Marianne Krogness – Tuva (segment Passasjerene)
Sverre Anker Ousdal – Martin (segment Passasjerene)
Ole-Jørgen Nilsen – Ragnar (segment De beste går først)
Elin Sogn – ung dame (segment De beste går først)
Edward Schultheiss – Finn (segment Pokemon Power)
Samsaya – Gunn (segment Pokemon Power)
Kristin Skogheim – Marion (segment Heimat)
Jan Gunnar Røise – Bonde (segment Heimat)
Inger Teien – Kvinne (segment Redd barna)


== Regi ==
Thomas Robsahm – Bensin-Lasse (Hovedhistorie), skrevet av Thomas Robsahm
Martin Asphaug – Passasjerene (Sv), skrevet av Nikolaj Frobenius
Arild Fröhlich – Heimat (Sp), skrevet av Per H. V. Schreiner
Sara Johnsen – Grenseløs kjærlighet (Krf), skrevet av Kjetil Lismoen
Magnus Martens – Pokemon Power (RV), skrevet av Harald Rosenløw Eeg
Hans Petter Moland	- De beste går først (Ap), skrevet av Erlend Loe
Terje Rangnes – Redd barna (Frp), skrevet av Erlend Loe
Ingebjørg Torgersen – Den lille bedriften (Venstre), skrevet av Marion Hagen
Morten Tyldum – Dressmann (Høyre), skrevet av Per H. V. Schreiner


== Eksterne lenker ==
(en) Folk flest bor i Kina på Internet Movie Database 
(no) Folk flest bor i Kina i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Folk flest bor i Kina hos Filmfront 
(nl) Folk flest bor i Kina på MovieMeter 
(en) Folk flest bor i Kina på Rotten Tomatoes 
Folk flest bor i Kina hos Norsk filminstitutt