jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jimmy Greaves

James Peter «Jimmy» Greaves (født 20. februar 1940 i East Ham i London, død 19. september 2021) var en britisk fotballspiller.


== Karrieren ==
I 1957 debuterte han i 1. divisjon for Chelsea. Sesongen 1960-61 scoret han 41 ligamål, noe som fremdeles er klubbrekord. Til tross for dette vant klubben ingen trofeer i løpet av Greaves' tid i klubben.
I 1960 ble han den yngste spilleren i historien som hadde scoret 100 ligamål i engelsk fotball, i en alder av 20 år og 290 dager. I 1961 spilte han en kort periode for den italienske klubben AC Milan. Han spilte tolv kamper og scoret ni mål, men fant seg ikke til rette i klubben, og dro snart tilbake til England, der han signerte for Tottenham Hotspur FC.
Greaves opplevde en fantastisk karriere hos Tottenham. Han spilte i klubben fra 1961 til 1970, og scoret 266 mål i løpet av 379 kamper, inkludert 220 ligamål i første divisjon. Greaves ble ligaens toppscorer fire ganger (1963, 1964, 1965 og 1969). Dermed var han blitt toppscorer seks ganger, en rekord som fremdeles står (per 2008).
Med Spurs vant Greaves FA-cupen i 1962 og 1967. Han var også med på å vinne Cupvinnercupen i 1963 – og scoret to ganger i 5-1-seieren over Atlético Madrid.


=== Landslagskarrieren ===
Greaves debuterte på det engelske landslaget i 1959, og spilte totalt 57 kamper. Han scoret 44 mål, fem færre enn Bobby Charlton, men på langt færre kamper. Han er nummer tre på listen over Englands toppscorere, bak Charlton og Gary Lineker. Greaves innehar også rekorden for flest hattrick for Englands landslag - seks i alt.
Greaves var førstevalget som spiss under VM 1966, men han pådro seg en skade i en kamp mot Frankrike, og måtte erstattes. Erstatteren, Geoff Hurst, scoret seiersmålet i kvartfinalen mot Argentina, og beholdt plassen helt frem til finalen, der han scoret det berømte hattricket i Englands finaleseier.


=== West Ham og Barnet ===
I 1970 signerte Greaves for West Ham United FC. Han scoret to mål i debutkampen mot Manchester City FC. Han la opp i 1971 etter å ha spilt 516 ligakamper og scoret 357 mål, flere enn noen annen.
Greaves gjorde comeback i en alder av 38 år for Barnet FC. Deretter spilte han flere kamper for den halvprofesjonelle klubben Woodford Town FC før han la opp for godt.


== Meritter ==
Tottenham Hotspur

Vinner av FA-cupen i 1962 og 1967
Vinner av UEFA-cupen i 1963Englands landslag

Vinner av VM 1966


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jimmy Greaves – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jimmy Greaves – FIFA 
(en) Jimmy Greaves – UEFA 
(fr) Jimmy Greaves – LÉquipe 
(en) Jimmy Greaves – Transfermarkt 
(en) Jimmy Greaves – national-football-teams.com 
(en) Jimmy Greaves – WorldFootball.net 
(en) Jimmy Greaves – FootballDatabase.eu 
(en) Jimmy Greaves – EU-Football.info 
(en) Jimmy Greaves – PlaymakerStats.com 
(en) Jimmy Greaves – FBref
Apgar-score

Å beregne en Apgar-score er en metode for å fastslå et nyfødt barns tilstand direkte etter fødselen. Metoden ble innført i 1952 av Virginia Apgar og er fortsatt i bruk ved landets sykehus.
Et nyfødt barns Apgar-score er bygd opp ved å evaluere barnets tilstand innenfor fem forskjellige områder. Hvert område gir en score fra 0 til 2. Hver score legges sammen og man får en totalscore mellom 0 og 10. 
De fem områdene som evalueres er 

hjertefrekvens
respirasjon
muskeltonus
reaksjon
hudfargeEn samlet score på 3 eller under angir en kritisk tilstand for barnet, mens 7 eller over er normaltilstand. 
Barnet testes første gang før 1 minutt er gått, deretter etter 5 minutter. Barnet kan ha en lav score etter 1 minutt, for så å ha oppnådd normaltilstanden etter 5 minutter. Videre tester med 5 minutters mellomrom kan forekomme.


== Litteratur ==
Apgar, Virginia. A proposal for a new method of evaluation of the newborn infant, Curr. Res. Anesth. Analg. 1953;32, pp. 260–267
Hindø Dampskibsselskap

Hindø Dampskibsselskap A/S var et rederi i Vesterålen i Nordland. Selskapet drev bankfiske og sildefiske.
Forløpet til rederiet begynte i 1875, da handelsmann Christoffer Gerhard Ellingsen på Kvitnes i Hadsel tok initiativet til å kjøpe det lille dampskipet «Kvik». Flere menn fra Vesterålen og Lofoten gikk sammen og kjøpte båten. I 1883 stiftet Christoffer Ellingsen og sønnene Karl og Jens et aksjeselskap med sikte på å skaffe et større skip. Året etter fikk selskapet navnet Dampskibet Hindøs interessentskap, og i 1893 ble navnet Hindø Dampskibsselskap A/S. Selskapets kontor flyttet i 1899 fra Kvitnes til Sigerfjord i Sortland.
Dampskipsselskapet gikk godt, og nye skip ble anskaffet. I 1898 fikk selskapet fiskebåten «Skolpen», og drev i 1902 forsøksfiske på Finnmarkskysten. Fiskebanken Skolpenbanken ble funnet under dette fisket, og ble oppkalt etter båten.
Sigerfjord hadde god vekst i folketallet i tiårene rundt århundreskiftet, fra 7-8 familier på 1880-tallet til ca. 600 innbyggere i 1916. Sigerfjord var med det det nest største stedet i Vesterålen, etter Andenes. Framgangen for stedet og rederiet fortsatte til 1920, da fiskeprisen gikk ned og sildefisket over flere sesonger slo feil. Hindø Dampskibsselskap benyttet seg av Nordlands Privatbank (nå Nordlandsbanken) i Bodø, og hadde alle sine lån og innskudd der. Hindø-selskapet tapte mye penger da banken ble satt under administrasjon i 1923. Alle tapene førte til slutt til at Hindø Dampskibsselskap måtte opphøre.


== Kilder ==
Sortland Historielag: Historisk Årbok for Sortland 1990, s. 22-26: Hindø Dampskipsselskap (skrevet av Olav Mathiassen)
Sortland Historielag: Årbok for Sortland 1986, s. 20-21: «Skolpens» fiskeforsøk i Finnmarkens osthav og ved Bären Eiland (skrevet av Kåre Glad)
Nord-Norges næringsveie. Nordland Amt 1917. s 217-222
Marc-Antoine Charpentier

Marc-Antoine Charpentier (født 1643, død 24. februar 1704) var en fransk barokk-komponist. I sin samtid var han mest kjent for sin vokale kirkemusikk, men etterlot seg verker i alle datidens sjangre.
Det mest kjente verket hans er Te Deum, spesielt preludiet. Den er kjenningsmelodien til Den europeiske kringkastingsunionen.


== Biografi ==
Charpentiers ungsom finnes det få detaljer om. Han dro til Italia, der han studerte musikken til italienske komponister. Han studerte sammen med komponisten Giacomo Carissimi i mange år. 
Da han returnerte til Frankrike, fikk han jobb som musiker for den velstående hertuginnen av Guise som hadde en rekke musikere ansatt. Han jobbet for henne i mange år, både som sanger og komponist. Da dramatikeren Molière sluttet å jobbe med Lully, bad han Charpentier om å jobbe med seg. Han skrev da musikk for mange av skuespillene til Molière, blant annet Le malade imaginaire («Den innbilt syke»). Etter at Molière døde i 1673, fortsatte Charpentier å skrive for andre forfattere som Thomas Corneille og Jean Donneau de Visé. Senere ga Charpentier seg med å skrive for skuespill. 
I 1679 ble Charpentier invitert til å komponere for sønnen til kongen, Dauphin. Han hadde et privat kapell og Charpentier skrev en god del kirkemusikk for ham. I 1683 fikk han kongelig lønn, og i april dette året ble han også svært syk og kunne ikke arbeide på en god stund. 
I 1668 fikk Charpentier en av de fremste musikkstillingene i Frankrike. Han ble maître de musique ved Sainte-Chapelle i Paris. Han hadde denne jobben fram til han døde i 1704. Etter hans død ble nesten alle verkene han hadde skrevet for kapellet ødelagt. Dette var en vanlig prosedyre når en «maître de musique» døde. Messen Asumpta est Maria overlevde imidlertid.


== Musikk ==
Charpentier skrev oratorier, messer, operaer og mange mindre verk. Han skrev også mye dramatisk musikk. Mange av de mindre verkene hans for én eller to stemmer og instrument, kalt «air sérieux» eller «à boire» når de var på fransk og «cantate» når de var på italiensk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marc-Antoine Charpentier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marc-Antoine Charpentier på Internet Movie Database 
(en) Marc-Antoine Charpentier på Discogs 
(en) Marc-Antoine Charpentier på MusicBrainz 
(en) Marc-Antoine Charpentier på Spotify 
(en) Marc-Antoine Charpentier på Last.fm 
(en) Marc-Antoine Charpentier på AllMusic 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Marc-Antoine Charpentier i International Music Score Library Project
Charpentier, musicien du Baroque, a site in memory of the 300th anniversary of the composer's death
1643: Marc-Antoine Charpentier's Birth Year
Speculations about the validity of a recently discovered portrait of M.A. Charpentier
Te Deum's Prelude in houndbite.com
Sankt Martin im Innkreis

Sankt Martin im Innkreis er en kommune i distriktet Ried im Innkreis i Oberösterreich i Østerrike. Kommunen har en befolkning på 1 721 (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sankt Martin im Innkreis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Patrik Andersson

Må ikke forveksles med fotballspilleren Patrick AnderssonPatrik «Bjärred» Andersson (født 18. august 1971 i Borgeby) er en svensk tidligere fotballspiller. Både faren Roy Andersson og den yngre broren Daniel Andersson har spilt profesjonell fotball.
Andersson spilte 96 landskamper for Sveriges landslag og scoret 3 mål. Han var med på å ta bronse under VM 1994. Han spilte også på laget som nådde semifinalen under EM 1992, EM 2000 og VM i fotball 2002, og spilte for det svenske laget som deltok i OL 1992 i Barcelona.
Han startet karrieren i den lokale klubben Bjärreds IF, som han også fikk kallenavnet sitt fra, og gikk deretter til Malmö FF i Allsvenskan. I 1992 dro han til England og Blackburn Rovers, der han ble til 1993, da han dro til Tyskland for å spille for Borussia Mönchengladbach. Der vant han den tyske cupen med laget i 1995, men forlot laget da resultatene uteble, i 1999. Neste arbeidsgiver ble storklubben Bayern München. Her var han med på å vinne to Bundesligatitler, en cuptittel samt den gjeveste klubbtittelen i Europa – Mesterligaen. I 2001 dro Andersson til den spanske klubben FC Barcelona, og ble der i tre sesonger med til dels store skadeproblemer.
Foran 2004-sesongen dro Andersson tilbake til Sverige og Malmö FF. To ganger er han blitt tildelt Guldbollen som årets svenske fotballspiller (i 1995 og 2001). Han la opp som toppspiller i august 2005, etter at han pådro seg en ny kneskade i en kvalifiseringskamp til Mesterligaen mot den sveitsiske klubben FC Thun.
Den 22. august 2010 ble det offentliggjort at Andersson var ansatt som speider og rådgiver for Manchester United med fokus på Skandinavia.Han spilte for Sverige i Ungdoms-VM i 1991.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Patrik Andersson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Patrik Andersson – Olympedia 
(en) Patrik Andersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Patrik Andersson – Sveriges olympiske komité 
(en) Patrik Andersson – FIFA 
(en) Patrik Andersson – Transfermarkt 
(en) Patrik Andersson – national-football-teams.com 
(en) Patrik Andersson – WorldFootball.net 
(en) Patrik Andersson – Soccerbase.com 
(en) Patrik Andersson – FootballDatabase.eu 
Svenska Fotbollförbundet
Falkirk

Falkirk (skotsk-gælisk: An Eaglais Bhreac; skotsk: Fawkirk) er en by (town) i det sentrale lavlandet i Skottland, historisk sett innenfor grevskapet Stirlingshire. Det ligger i Forth Valley, 38 kilometer nordvest for Edinburgh og 33 km nordøst for Glasgow. Byen har for 2020 en beregnet befolkning på 35 590 innbyggere for hele byområdet, inklusiv de nærliggende tettstedene Bo'ness, Carron, Grangemouth, Polmont og Stenhousemuir.
Byen ligger i krysset mellom elvene Forth og Clyde og Unionkanalen, et sted som viste seg å være perfekt plassert som et sentrum for ekspansivt tungindustri under den industrielle revolusjonen. På 1700- og 1800-tallet var Falkirk i sentrum av jern- og stålindustrien, etablert av selskapet Carron Company ved nærliggende landsbyen Carron i 1759. Selskapet var ansvarlig for å lage karronader for Royal Navy og produserte senere søylebokser (de karakteristiske frittstående røde postkassene) og telefonkiosker. I løpet av de siste femti årene av 1990-tallet har tungindustrien avtatt, og økonomien er i økende grad avhengig av detaljhandel og turisme. Til tross for dette er Falkirk fortsatt lokaliseringen til mange internasjonale selskaper, som blant annet Alexander Dennis, det største selskapet for produksjon av busser i Storbritannia 50 % markedsandel i 2019. (Kanadiske NFI Group overtok selskapet i 2019).Falkirk har en lang tilknytning til forlagsbransjen. Selskapet som nå kjent som Johnston Press ble etablert i byen i 1767. Selskapet, som nå er basert i Edinburgh, produserer Falkirk Herald, den mest solgte ukeavisen i Skottland.
Attraksjoner i og rundt Falkirk er blant annet Falkirk Wheel, The Helix (prosjekt for landtransformasjon), The Kelpie (30 meter høye skulpturer av to hestehoder), Callendar House med parkanlegg (slott og gods) og restene av Den antoninske mur fra romersk Britannia. I en meningsmåling fra 2011 utført av STV ble den kåret til Skottlands vakreste by, foran Perth og Stirling på henholdsvis andre- og tredjeplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Falkirk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

 Falkirk hos Wikivoyage
Falkirk Council
Falkirk Community Trust
Robert Fico

Robert Fico (født den 15. september 1964 i Topoľčany i Tsjekkoslovakia) er en slovakisk politiker. Han var statsminister i Slovakia fra 2006 til 2010, og deretter fra 2012 til mars 2018. 
Fico er utdannet jurist og har doktorgrad fra Comenius-universitetet i Bratislava.Fico grunnla det sosialdemokratiske partiet Smer – sociálna demokracia i 1999. Ved parlamentsvalget i Slovakia i 2006 fikk det 29 % av stemmene, de ble dermed den parlamentsgruppen med flest mandater. Fico ble første gang valgt til statsminister i 2006, da han dannet en koalisjonsregjering med andre partier. Ved parlamentsvalget i 2010 tapte Smer flertallet og Fico tok vervet som visepresident i det slovakiske parlamentet. Parlamentsvalget i 2012 ga Smer 44,4 % av stemmene og gjorde partiet istand til å danne regjering alene. Fico ble 4. april 2012 igjen statsminister. Ved valget i mars 2016 ble regjeringspartiet størst, men tapte flertallet i parlamentet.Fico leverte sin avskjedssøknad 15. mars 2018. Bakgrunnen var den politiske krisen som oppsto etter drapet på journalisten Ján Kuciak. President Andrej Kiska ga deretter regjeringsoppdraget til visestatsminister Peter Pellegrini.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Fico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Robert Fico på Facebook 
(en) Robert Fico hos Europaparlamentet 
(en) Robert Fico hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Daniel Andersson (1972)

Daniel Andersson (født 18. desember 1972 i Helsingborg) er en svensk tidligere fotballspiller. Han var målvakt i den svenske klubben Helsingborgs IF.


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Andersson – UEFA 
(en) Daniel Andersson – Transfermarkt 
(en) Daniel Andersson – national-football-teams.com 
(en) Daniel Andersson – Soccerbase.com 
(en) Daniel Andersson – FootballDatabase.eu 
(en) Daniel Andersson – Soccerway 
(en) Daniel Andersson – EU-Football.info 
(en) Daniel Andersson – FBref 
(es) Daniel Andersson – as.com 
Spillerprofil hos Helsingborgs IF
Nambaryn Enkhbajar

Nambaryn Enkhbajar (født i juni 1958) er politiker i Mongolia. Opprinnelig jobbet han som redaktør, og han var utdannet i Moskva i Russland. Han ble kulturminister i 1996, og mellom 2000 og 2004 var han statsminister. Han ble valgt som president i Mongolia i mai 2005. I presidentvalget fikk han 53% av stemmene, og valgdeltakelsen var cirka 75% av befolkningen. Han avgikk som president i 2009.


== Referanser ==
Martin Julius Halvorsen

Martin Julius Halvorsen (eller M. Jul. Halvorsen) (født 4. november 1867 i Kristiania, død 7. mars 1951) var en norsk politiker i Arbeiderpartiet. Han satt på Stortinget fra 1913 til 1915, og var blant annet også ordfører i Ullensaker herredsstyre.


== Bakgrunn ==
Han var sønn av skomaker Johan H. Valstad (1839–1900) og Karen Olsen (1840–1899).
Fra 1884 gikk han i boktrykkerlære ved Mallingske Boktrykkeri i Oslo. I 1889 reiste han til Tyskland som håndverkersvenn. Han opprettet et mindre trykkeri 1897 på Jessheim (som han i 1902 flyttet til Jessheim stasjon).


== Medlemskap i stortingskomiteer ==
1913-15: Medlem i Budgetkomiteen


== Kommunalpolitisk aktivitet ==
1896-1898: medlem Kristiania bystyre.
1898-1901: medlem Kristiania bystyre.
1904-07: medlem Ullensaker herredsstyre.
1907-10: medlem Ullensaker formannskap.
1910-13: medlem Ullensaker formannskap.
1913-16: medlem Ullensaker formannskap.
1916-19: varaordfører Ullensaker herredsstyre.
1919-22: medlem Ullensaker formannskap.
1922-25: medlem Ullensaker formannskap.
1925-28: medlem Ullensaker formannskap.
1928-31: medlem Ullensaker formannskap.
1931-34: medlem Ullensaker formannskap.
1934-37: ordfører Ullensaker herredsstyre.


== Offentlige verv ==
Formann – Ligningskommisjonen, Ullensaker (1905–1907)
Medlem – Forliksrådet, Ullensaker
Formann – Forliksrådet, Ullensaker (1927–1940)
Formann – Forliksrådet, Ullensaker
Medlem – Akershus Elektrisitetsverks råd (1928–1946)
Formann – Akershus Elektrisitetsverks råd (1938–1941)
Formann – Akershus Elektrisitetsverks råd (1945–1946)


== Verv i partier ==
Medlem – Arbeiderpartiets styre i Akershus (fra 1905)
Formann – Arbeiderpartiet, Akershus (1908–1912)
Formann – Mellem-Romerikes arbeiderparti (1917–1920)
Nestformann – Akershus sosialdemokratiske arbeiderparti
Representant – for partiet på en internasjonal kongress i Marseille
Medlem – styret Akershus fylkes arbeiderparti (1927–1937)


== Verv i organisasjoner ==
Stiftet – 21 arbeiderforeninger i Akershus fylke


== Andre administrative verv ==
Medlem – Ullensaker Sparebanks direksjon (1910–1912)
Medlem – Ullensaker Sparebanks direksjon (1928–1940)
Formann – Ullensaker Sparebanks direksjon


== Referanser ==


== Litteratur ==
Utga – Bladet Akershusingen, senere omdøpt til Romerikes Blad


== Eksterne lenker ==
(no) Martin Julius Halvorsen hos Norsk senter for forskningsdata
Den sovjetiske marine

Den sovjetiske marine (russisk: Военно-морской флот СССР, «SSSRs sjømilitære styrker») var sjøforsvaret i Sovjetunionen 1917–1991.
Sovjetmarinen var delt inn i flere større grupper: Nordflåten, Østersjøflåten, Svartehavsflåten og Stillehavsflåten. Flotiljen i Kaspihavet hørte administrativt til Svartehavsflåten, mens skvadronen i Indiahavet hørte til Stillehavsflåten. Andre viktige komponenter i det sovjetiske sjøforsvaret var flåtens luftstridskrefter, marineinfanteriet og kystartilleriet.


== Historie ==


=== Borgerkrigen, mellomkrigstiden, og andre verdenskrig ===
Sovjetunionens marine ble formelt opprettet som Arbeidernes og bøndenes røde flåte i 1918. På 1920-tallet var flåten relativt svak, men med utviklingen av den sovjetiske tungindustrien på 1930-tallet økte også Sovjetflåten i størrelse og kvalitet. Den tyske invasjonen i 1941 satte imidlertid en stopper for skipsbyggingsprogrammet. Under andre verdenskrig ble mange sovjetiske sjøfolk satt opp i rene landmilitære avdelinger for å hjelpe til under kampene på østfronten.


=== Den kalde krigen ===
I februar 1946 fikk marinen nytt navn, og  det ble lagt mye ressurser i oppbygningen av en slagkraftig marine. I de første årene etter krigen ble mye av skipsbyggingen basert på tegninger beslaglagt fra den tyske Kriegsmarine. 
I den første halvdelen av Den kalde krigen var den sovjetiske ubåtstyrken relativt langt bak USA og NATOs ubåtstyrker i kvalitet, men stort fokus på forskning og spionasje gjorde at denne forskjellen etterhvert forsvant. Skipene i den sovjetiske Typhoon-klassen er fortsatt verdens største ubåter, og sovjetiske ubåter var spesielt kjent for stillegående reaktorteknologi og den avanserte skrogteknologien. Når det gjaldt støyutslipp lå imidlertid de sovjetiske ubåtene et stykke bak de amerikanske.
Under ledelse av Sergej Gorsjkov satset den sovjetiske overflatestyrken tungt på missiler, og det var typisk for sovjetmarinen å ha store missiler på relativt små og raske skip. Samtidig hadde Sovjetunionen flere store missilkryssere med stor ildkraft, slik som skipene i Kirov-klassen og Slava-klassen.
Sovjetmarinen delte ikke NATOs fokus på hangarskip, men utover på 70- og 80-tallet satset også sovjetrusserne delvis på slike. På 80-tallet ble «Admiral Kuznetsov» bygget, og som med krysserne var mye av fokuset på offensive missiler. Den sovjetiske marinen hadde også mindre hangarskip i Kiev-klassen, slik som «Minsk» og «Baku».


=== Oppløsningen ===
Etter oppløsningen av Sovjetunionen ble flåten delt mellom de tidligere sovjetrepublikkene. Svartehavsflåten var en spesielt vanskelig sak å bli enig om, og det gikk flere år med forhandlinger før den ble delt mellom Russland og Ukraina. Størsteparten av den tidligere sovjetflåten kom til å danne basisen i Den russiske marine.


== Eksterne lenker ==
(en) Navy of the Soviet Union – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Power Play on the Oceans» – artikkel i TIME om sovjetflåten (1968) Arkivert 15. juni 2008 hos Wayback Machine.
Krigsseiler

Krigsseiler er en sjømann som seiler eller har seilt i utenriks fart under en krig. Uttrykket er særlig blitt brukt om norske sjøfolk som seilte ute på handelsskip under andre verdenskrig og til en viss grad sjøfolk under første verdenskrig. Disse seilte ofte i konvoi med militære og sivile forsyninger til en av de krigende partene og var under stadig trussel om å bli senket av fiendtlige bombefly, torpedobåter og ubåter.
I 1926 ble Minnehallen i Stavern reist til minne om sjøfolk som falt under første verdenskrig. I hallen er det kobberplater med navn på alle norske krigsseilere og utenlandske som seilte for Norge, som omkom under første og andre verdenskrig.


== I ettertid ==
Mange krigsseilere fikk psykiske senskader av opplevelsene og følte seg delvis sviktet av det offentlige etter andre verdenskrig. To ulike organisasjoner har blitt opprettet for å arbeide for krigsseilernes sak: Norges krigsseilerforbund (1951) og Norges krigsseilerforbund (1970–2000).
Gunnar Sønsteby og andre veteraner jobbet etter krigen aktivt for å skaffe krigspensjon til de norske krigsseilerne. Sønsteby, som selv var Norges høyest dekorerte borger, uttalte at krigsseilerne var de eneste nordmenn som gjorde en innsats av betydning for krigens varighet.Registeret norske krigsseilere og utenlandske krigsseilere på norske skip under andre verdenskrig og deres historie ble åpnet for nettsøk i 2016.


== Kjente krigsseilere ==
Håkon Nilsen
Thore Horve
Margit Johnsen
Leif Vetlesen
Fern Sunde
Lars Grotnæss
Torvald Kibsgaard
Ingvald Wahl


== Se også ==
Krigsseilerregisteret
Norges Krigsseilerforbund
Nortraship
Krigsinvalid


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dannevig, Birger (1968): Skip og menn. Den norske handelsflåtes krigsinnsats 1939–1945, Oslo: Cappelen (Ebok fra bokhylla.no)
Hjeltnes, Guri (1995): Handelsflåten i krig. Bind 3. Sjømann: lang vakt, Oslo: Grøndahl og Dreyers Forlag (Ebok fra bokhylla.no)
Lindgjerdet, Frode (medforfatter og oversetter, 2015): Slaget om Atlanterhavet 1939-1945 og de norske krigsseilerne ISBN 9788292938331
Lønnå, Elisabeth (2010): Sjøens kvinner. Ute og hjemme, Oslo: Scandinavian Academic Press
Rasmussen, A.H. (1964): Menn uten medaljer. En saga om og av norske sjøfolk, Oslo: Cappelen (Ebok fra bokhylla.no)


== Eksterne lenker ==
krigsseilerregisteret.no, register åpnet for allmennheten i 2016
Sjøfolk og hyre. Registrering av sjøfolk Andre verdenskrig Arkivverket
Krigsseilerlinker
Sjøfolkene i handlesflåten, artikkel hos Norgeshistorie.no
Krigsseilerne etter krigen, artikkel hos Norgeshistorie.no