jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lavkonjunktur

Lavkonjunktur er et begrep for å beskrive den økonomiske utviklingen i et land. Begrepet brukes særlig i europeisk konjunkturanalyse, og betegner at den økonomiske aktiviteten er lavere enn en trendmessig utvikling ville tilsi. Når den økonomiske aktiviteten er høyere enn trenden, kalles dette høykonjunktur. Dette innebærer at en økonomi vil være i lavkonjunktur selv om den har økonomisk vekst, men ofte vil lavkonjunktur bety at arbeidsledigheten stiger.
I tillegg deles de økonomiske syklusene i om veksten er høy eller lav. Når den økonomiske veksten i et land er høyere enn trendveksten, eller gjennomsnittlig vekst, er økonomien i en oppgangskonjunktur. Når veksten er lavere, er økonomien i en nedgangskonjunktur.
Enhver økonomi vil dermed, per definisjon, alltid befinne seg i enten lav- eller høykonjunktur, og enten i oppgangs- eller nedgangskonjunktur.
Begrepet resesjon har ingen plass i denne analysemodellen, men knyttes til fallende aktivitet i en økonomi. I USA avgjør en egen konjunkturkomite om amerikansk økonomi vokser eller krymper. Når den krymper, er USA i resesjon. En beslektet, og mye brukt, definisjon er at en økonomi er i resesjon dersom BNP faller i to kvartaler på rad. Alle moderne økonomier er som oftest i ekspansjon.


== Referanser ==
Barselseng

Barselseng er betegnelsen på de første seks ukene etter en kvinne har fødet, da livmoren, fødselskanalen og kvinnens øvrige organer vender tilbake til den ikke-gravide tilstand. I denne perioden begynner kvinnen å produsere melk. Livmoren returnerer til sin originale tilstand ved å danne en ny slimhinne der morkaken var. I denne perioden er det også økt risiko for blodpropp.


== Referanser ==
Det tsjekkiske nasjonalsosiale parti

Det tsjekkiske nasjonal-sosiale parti (fra 1997) er et tsjekkisk nasjonalistisk og sosialistisk parti. Partiets ideologi er ikke å forveksle med nasjonalsosialisme.
Det ble opprinnelig etablert i 1898 innad i Det ung-tsjekkiske partiet (Det nasjonal-liberale parti) som en nominelt sosialistisk gruppe som vektla å oppnå tsjekkisk uavhengighet fra det habsburgske Østerrike-Ungarn – i motsetning til Det tsjekkiske sosialdemokratiske partiet, som stod for en internasjonal revolusjon og som var det største sosialistiske partiet blant tsjekkere på den tiden.


== Eksterne lenker ==
(cs) Offisielt nettsted 
(en) Czech National Social Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Helga Larsen

Helga Larsen (født 21. april 1884, død 13. desember 1947) var en dansk fagforeningsformann og politiker. Hun representerte partiet Socialdemokratiet. 
Hun vokste opp i et fattig hjem, med en mor som var aleneforsørger, så hun måtte jobbe fra hun var 9 år gammel. Moren var aktiv i fagbevegelsen, og Helga fulgte i hennes fotspor; først som kasserer i Kvindelige Bryggeriarbejderforbund for København og Omegn (1903). I 1909 ble hun bedt om å bli formann i samme forbund, samtidig som hun fikk styreplass i Dansk Bryggeri-, Brænderi- og Mineralvandsarbejderforbund. 
Den danske grunnloven ble endret i 1915, slik at også kvinner kunne stille til Folketingsvalg, og Helga Larsen var én av de fire kvinnene som fikk plass på Folketinget ved valget i 1918. Folketinget hadde den gang til sammen 140 representanter. De andre tre kvinnene var; Elna Munch (Det Radikale Venstre), Karen Ankersted (Det Konservative Folkeparti) og Mathilde Malling Hauschultz (Det Konservative Folkeparti).


== Kilder ==
Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Helga Larsen
Vestens hardeste neve

Vestens hardeste neve (originaltittel: Occhio alla penna) er en italiensk western- og actionkomedie fra 1981 med Bud Spencer i hovedrollen. Regi er ved Michele Lupo.
Filmen er også kjent under den engelske tittelen Buddy Goes West.


== Handling ==
For Buddy (Spencer) er et realt måltid mat og realt slagsmål to av livets høydepunkter. Etter mange viderverdigheter havner han i Yucca, en by som i lengre tid har vært plaget av Colerado Slim og hans lovløse bande. Så slår Buddy seg ned i byen sammen med sin noe nervøse venn, indianeren Coco. Han opptrer som lege. Ikke fordi han er lege, men mer fordi han tilfeldigvis er kommet i besittelse av en legeveske med allverdens instrumenter – og da kan man jo like godt benytte seg av den. Da Buddy oppdager at sheriffen forsvarer byen med løspatroner, bestemmer han seg for å gå ham litt nærmere i sømmene. Det viser seg at det under byen skjuler seg en gullåre som ytterst få vet om.


== Om filmen ==
VGs anmelder gav den terningkast fire, mens Arbeiderbladet og Aftenposten gav den tre.


== I rollene ==
(utvalg)

Bud Spencer ….  Buddy
Joe Bugner ….  Sheriff Bronson
Riccardo Pizzuti ….  Colorado Sim
Amidou ….  Girolamo
Renato Scarpa ….  Logan
Piero Trombetta ….  Popsy
Carlo Reali ….  Sarto
Sara Franchetti ….  Vedoca Gordon
Andrea Heuer ….  Romy Gordon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vestens hardeste neve på Internet Movie Database 
(no) Vestens hardeste neve hos Filmfront 
(sv) Vestens hardeste neve i Svensk Filmdatabas 
(da) Vestens hardeste neve i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Vestens hardeste neve på Allociné 
(nl) Vestens hardeste neve på MovieMeter 
(en) Vestens hardeste neve på AllMovie 
(en) Vestens hardeste neve på Rotten Tomatoes
Die Schwarze Front

For den nederlandske fascistorganisasjonen Zwart Front, se Den svarte Front (Nederland)Kampfellesskapet av revolusjonære nasjonalsosialister (tysk: Kampfgemeinschaft Revolutionärer Nationalsozialisten), bedre kjent som Die Schwarze Front (tysk for «Den sorte front»), var en tysk, nasjonalsosialistisk utbrytergruppe som ble dannet av Otto Strasser etter at han ble ekskludert fra NSDAP i 1930. 
Strasser mente at den opprinnelige anti-kapitalistiske ideologien i NSDAP hadde blitt forådt av Adolf Hitler. Die Schwarze Front var satt sammen av radikale eks-medlemmer av NSDAP, som ønsket å skape en splittelse i hovedpartiet. Strassers organisasjon publiserte en avis, Die Deutsche Revolution («Den tyske revolusjon»), og brukte hammer og sverd lagt i kryss som symbol. Dette symbolet brukes fortsatt av flere strasseristiske grupper i dag.
Organisasjonen var ute av stand til å stå i mot NSDAP og den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen var slutten på bevegelsen. Otto Strasser tilbragte årene Det tredje riket eksisterte i eksil, først i Tsjekkoslovakia og senere i Canada. Venstreopposisjonen i NSDAP ble utryddet i 1934, i De lange knivers natt, der Otto Strassers bror, Gregor Strasser, ble drept.


== Se også ==
Strasserisme


== Referanser ==
Viet-muong-språk

Viet-muong-språk er en undergruppe av mon-khmer-språkene, som er en del av den austroasiatiske familien. Det største språket i gruppa er vietnamesisk, som snakkes av over 67 millioner mennesker. Språkene i familien snakkes på den indokinesiske halvøya, primært i Vietnam og Laos. Det er fem undergrupper av viet-muong-språk:

Chut
Arem (Vietnam)
Maleng (Laos)
Chut (Vietnam)
Cuoi
Hung (Laos)
Tho (Vietnam)
Muong
Bo (Laos)
Muong (Vietnam)
Nguôn (Vietnam)
Aheu (Thailand)
Vietnamesisk (Vietnam)


== Eksterne lenker ==
Språktre for viet-muong-språkene hos Ethnologue
Der Deutsche Hof

Der Deutsche Hof var et hotell i Nürnberg sentrum.  Hotellet er best kjent som  Hitlers innkvartingssted under Rikspartidagene i byen.
Der Deutsche Hof ble bygget i 1913 og var plassert like i nærheten av byens jernbanestasjon.  Hotellet ble Hitlers favorittsted når han besøkte Nürnberg og etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 ble eieren tvunget til å selge hotellet til det nasjonalsosialistiske partiet, NSDAP.  
Frem til 1936 bodde Hitler i et stort rom i andre etasje og kunne følge paradene fra hotellvinduet.  I 1936 ble det bygget et tilbygg med en egen ”Fører-balkong.”  
Hotellet ble delvis ødelagt under den allierte bombingen av Nürnberg, men ble gjenoppbygget i tilnærmet lik form.
Der Deutsche Hof bestod som hotell frem til 2005.  I dag står lokalene ubenyttet.


== Se også ==
Arrangementsområdene under Rikspartidagene i Nürnberg, anleggene for de tyske nazistenes partikongresser og massemønstringer på 1930-tallet


== Eksterne lenker ==
Bilder og tekst (tysk) om Nazimonumenter i Nürnberg
Orlando furioso

Orlando furioso (Den rasende Orlando eller Den rasende Roland) er italiensk romantisk episk dikt av Ludovico Ariosto, først offentliggjort i 1516, og utgitt i sin endelige form i 1532.
Orlando Furioso er en oppfølger til Matteo Maria Boiardos ufullførte romantiske verk Orlando Innamorato (Den forelskede Orlando, utgitt posthumt i 1495). Handlingen utspiller seg mot en bakgrunn av krigen mellom Karl den store og hans kristne paladinere på 800-tallet, og sarasenernes hær som forsøker å invadere Europa. Handlingen utspiller seg imidlertid over et nokså vidløftig plan, geografisk sett, og eposet beveger seg fritt fra Japan til Hebridene, såvel som på en reise til månen. Historien omfatter også orker og hippogriff. 
Flere tema veves inn i verkets intrikate, episodiske struktur. Hovedmotivet er imidlertid paladinen Orlandos ubesvarte kjærlighet til den hedenske prinsesse Angelika, en situasjon som fører Orlando inn i den galskapen som beskrives i tittelen. Heretter kommer kjærligheten mellom den kristne heltinnen Bradamante og den hedenske Ruggiero, figurer som skal være stamfedre til forfatterens beskyttere: d'Este-familien i Ferrara.  
Det endelige verket er delt inn i 46 cantos (sanger), som hver av dem består av et ulikt antall åttelinjers stanza (strofer) i rimformen abababcc. Verkets i alt 38 736 linjer gjør det til det lengste diktverk i europeisk litteratur.
Middelalderlegendene om kampen mellom de kristne og sarasenerne på Karl den stores tid er også omtalt i det franske Rolandskvadet (La Chanson de Roland) fra 1100-tallet. Historiene om den franske helten Roland oppnådde stor popularitet i Italia, der han ble kjent som Orlando fra Aspromonte i Calabria.


== Se også ==
Orlando Innamorato, Den forelskede Orlando
Rolandskvadet


== Eksterne lenker ==
(en) Orlando Furioso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Orlando furioso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Online Medieval & Classical Library  E-text (William Stewart Rose translation)
(en) Orlando Furioso (engelsk), gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
(en) Orlando Furioso (italiensk), gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
Ole Peter Kolby

Ole Peter Kolby (født 24. oktober 1939 i Oslo) er en norsk diplomat og ambassadør.Han er utdannet jurist (cand.jur.) fra Universitetet i Oslo (1963) etter å ha avlagt artium fra Berg Gymnas. Etter juridisk embetseksamen og praksis som dommerfullmektig i Onsøy ble han opptatt i utenrikstjenesten i 1968.
Kolby har blant annet vært:

Ekspedisjonssjef i Politisk avdeling, Utenriksdepartementet (1989–1992)
Ambassadør til OSSE, Wien (1995–1998)
Ambassadør til FN, New York (1998–2003)
Ambassadør til Danmark, København (2004–2007)Under det norske medlemskap i FNs sikkerhetsråd 2001-2002 var Kolby Sikkerhetsrådets formann i én måned, i mars 2002. Han var også formann i FNs sanksjonskomité for Irak.Kolby gikk av med pensjon i 2007. 
Kolby er kommandør av St. Olavs Orden (1995).


== Referanser ==
Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland

Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland (nederlandsk: Nationaal-Socialistische Beweging, NSB, eller Nationaal-Socialistische Beweging in Nederland, NSBN) var et nederlandsk fascistisk og senere nasjonalsosialistisk politisk parti. Det eksisterte mellom 1931 og 1945. Partiet hadde størst valgoppslutning i 1935, da det fikk 8 prosent av stemmene.
I det tyskokkuperte Nederland under andre verdenskrig ble NSB det eneste tillatte partiet fra 1941. Dets de jure leder var Anton Mussert (1894–1946). Mussert var en av partiets grunnleggere sammen med Cornelis van Geelkerken (1901–1976).


== Eksterne lenker ==
(en) Nationaal-Socialistische Beweging – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Side med oversikt over symboler brukt av NSB
Håvard Homstvedt

Håvard Homstvedt (født 14. januar 1976) er en norsk kunstner. Homstvedt har vært omtalt av «Art Review» som en av 25 kommende kunstnere.Homstvedt bor og arbeider i New York  og Oslo. Han har en mastergrad fra Yale University, en bachelorgrad fra Rhode Island School of Design og International Baccalaureate Diploma fra Berg videregående skole.
Han har avholdt separatutstillinger i Galleri Riis i Oslo og Stockholm (2012, 2009–10, 2007–2008), Galerie Anne de Villepoix, Paris (2011), Focus, VIP art fair (2011), Annarumma, Napoli (2010–11), Art Unlimited at Art Basel 40 (2009), Art 39 Basel Statements (2008) og Perry Rubenstein Gallery, NY (2008). En stort neonarbeide med tittelen You Will Hardly Know var med på utstillingen Lights On i Astrup Fearnley Museet i Oslo i 2008 . Den første katalogen med arbeider av Homstvedt, You Will Hardly Know, ble publisert av Galleri Riis i 2008. I 2011 kom Ripple Sole, også gitt ut av Galleri Riis.


== Referanser ==
Anton Mussert

Anton Adriaan Mussert (født 11. mai 1894 i Werkendam, død 7. mai 1946 i Den Haag) var en av lederne av Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland og dens de jure leder. Som sådan var han en av de mest prominente nasjonalsosialistene i Nederland.
Under andre verdenskrig var han i stand til å holde sin posisjon, på grunn av støtten han mottok fra tyskerne. Etter krigen ble han dømt til døden og henrettet for landsforræderi.


== Referanser ==
Action française

Action française var en fransk orléanistisk, kontrarevolusjonær bevegelse og magasinutgivelse, grunnlagt i 1898 av Maurice Pujo og Henri Vaugeois, med Charles Maurras som viktigste ideolog. Selv om den støttet orléanistene, var den faktisk nærmere legitimistene, som var karakterisert av en avvisning av den franske revolusjon i 1789, mens orléanistene er preget av støtte til økonomisk liberalisme.
Den ble grunnlagt i 1898 under Dreyfus-affæren, delvis som reaksjon på venstresidens revitalisering som skjedde rundt forsvaret av kaptein Dreyfus, startet av Emile Zolas berømte J'accuse. Opprinnelig var den en nasjonalistisk organisasjon, som tiltrakk seg personer som Maurice Barrès, men som snart ble monarkistisk under innflytelse av Charles Maurras. Den fulgte ideene til kontrarevolusjonære teoretikere som Joseph de Maistre. Inntil dens oppløsning på slutten av den annen verdenskrig, var Action française en fremstående talsorganisasjon for en høyre-ekstrem integralisme, som så på nasjonen som en organisk enhet av blod og jord.
Legitimistene

Legitimister (fransk: Légitimistes) er rojalister i Frankrike som mener at kongen av Frankrike og Navarra må bli valgt i henhold til Salisk lov. Under den bourbonske restaurasjon, ble de kalt ultra-rojalister og var tilhengere av den eldste grenen av Bourbon-dynastiet, som ble kastet i Julirevolusjonen i 1830. Historikeren René Rémond analyserte legitimistene som en av tre hovedretninger i franske høyreretninger. Legitimistene var hovedsakelig karakterisert av sine kontrarevolusjonære meninger (de forkastet revolusjonen i 1789, republikken og alt den sto for; følgelig ble den etterhvert en høyreekstrem bevegelse, nært knyttet til tradisjonalistiske katolikker. De andre to høyreretningene er, i henhold til René Rémond, Oreléanistene og Bonapartistene.
Jørgen Stang

Jørgen Stang (født 30. september 1924 i Askvoll, død 13. januar 2002) var en norsk barnebokforfatter, lyriker, visesanger og billedkunstner.Han skrev i unge år for bladene Norsk Barneblad, Folket, Fabrikkarbeideren og Norsk Bondeblad. Gjennom 1950- og 1960-tallet opptrådte han ofte i NRK radio med dikt og viser. Særlig vant han et publikum med sine samlinger med barnedikt fra 1968 til 1979. Sparre Olsen satt melodi til flere av diktene.Han gjendiktet også fire samlinger av den danske barne-lyrikeren Halfdan Rasmussen, og fikk Kirke- og undervisningsdepartementets oversetterpris for én av dem: Trippe-Trapp-Trappestein (1972).


== Referanser ==
Isak Østmo

Isak Østmo (født 14. juli 1934) er en samisk skolemann, journalist og oversetter.
Han har vært lærer i Karasjok, og var redaktør av avisen Ságat en kort periode i 1966 og har arbeidet i NRK Sámi Radio. Han har også oversatt noen barnebøker til samisk, og skrev barneboka Guov'dagæino Gab'ba / Reinsbukken Kauto frå Kautokeino (1963) sammen med Jan Magnus Bruheim og Reidar Johan Berle. De fikk Kirke- og undervisningsdepartementets billedbokpris for boka. Han var en periode svigersønn av skolemannen Lydolf Lind Meløy.


== Referanser ==
Åre (ildsted)

Åre er et åpent ildsted uten skorstein. Åren ligger vanligvis midt i rommet, men den kan også, i mindre hus, ligge i et hjørne. Røyken legger seg under taket og siver ut gjennom en åpning i taket, ljoren. 
Et hus med åre som ildsted kalles gjerne årestue, røykstue eller ljorestue. Ildstedene åre og røykovn har det til felles at røyken fra ildstedet slippes ut i rommet og derfra ut av huset gjennom ljoren; både årestua og røykovnstua er røykstuer.
Fordi røyken måtte slippe ut gjennom ljoren i taket, ble ei årestue vanligvis begrenset til én etasje. Loftet var et hus uten ildsted og den første type tømmerhus som ble bygd i to etasjer. Det fantes en variant av årestua, et hus som var en kombinasjon av årestue og loft, ramloftstua.
Åren var det vanlige ildsted i middelalderen fram til røykovnen og peisen ble introdusert, den siste sammen med en røykpipe som førte røyken ut gjennom taket. I eldre tid ble peisen i skrift og i bymessig bebyggelse kalt skorstein, et ord som senere gikk over til å betegne røykrøret. I sesongbosteder som seterhus og rorbuer kunne åren være lenger i bruk.


== Se også ==
Årestue
Røykstue


== Litteratur ==
Schirmer, Herman M.: «Aare, røgovn, peis». Aarsberetning for 1904, Fortidsminneforeningen, Kristiania 1905.


== Eksterne lenker ==
Åre i en seter, litografi tilh. Norsk Folkemuseum NF.01097-031
Sebastian Lybeck

Sebastian Lybeck (født 3. august 1929 i Helsingfors, død 11. november 2020 i Stockholm) var en finlandssvensk forfatter, bosatt i Tyresö i Sverige.
Han debuterte i 1951 med diktsamlingen I tornet, og har skrevet både barnebøker, kåserier og lyrikk. Han bodde på 1960-tallet i Lofoten, og har skrevet flere bøker herfra: Dikter från Lofoten (1961), Liten stad vid havet, dikt (1963) og Ekspeditionen till Lofoten, barnebok (1968).


== Bibliografi ==
I tornet, lyrikk (1951)
Latte Igelkott och Vattenstenen, barnebok (1956)
Fågel over sju floder, lyrikk (1956)
Latte Igelkott reser till Egypten, barnebok (1957)
Jorden har alltid sitt ljus, lyrikk (1958)
Dikter från Lofoten, lyrikk (1961)
Liten stad vid havet, lyrikk (1963)
Als der Fuchs seine Ohren verlor, barnebok (1966)
Når elefanten tok tanten, barnebok (1967)
Ekspeditionen till Lofoten, barnebok (1968)
Bokstavskatten, barnebok (1969)
Mitt i den nordiska idyllen, lyrikk (1972)
Är det liv i ditt liv?, lyrikk (1974)
Vi ska slå upp portarna, lyrikk (1978)
Dikter från Bohuslän, lyrikk (1980)
Råttansiktet, lyrikk (1981)


== Priser ==
1959 Deutscher Jugendbuchpreis for Latte Igel und der Wasserstein


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Sebastian Lybeck i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider. Arkivert 13. juni 2018 hos Wayback Machine.
Lybeck, Sebastian i Uppslagsverket Finland
Shoah (film)

Shoah er en 9 timer lang dokumentarfilm fransk regissert av Claude Lanzmann fra 1985 om holocaust, også kalt shoah. Selv om filmen vanligvis klassifiseres som en dokumentarfilm, anser regissøren den for å falle utenfor genren,, da den i motsetning til de fleste historiske dokumentarfilmer ikke inneholder rekonstruksjoner eller arkivmateriale. I stedet består den av intervjuer med mennesker som på en eller annen måte var involvert i holocaust. Filmen viser også reiser til forskjellige steder som blir omtalt i filmen.


== Sammendrag ==
Selv om filmen er løst strukturert, er den først og fremst orientert mot fire emner: Chelmno, der gassbiler først ble brukt til å drepe jøder; dødsleirene Treblinka og Auschwitz, samt Warszawagettoen. Den tar for seg disse emnene ved hjelp av intervjuer med overlevende, vitner og gjerningsmenn.
Seksjonen med Treblinka består av vitnemål fra Abraham Bomba som var barberer i leiren; Richard Glazar som var fange; og et sjeldent intervju med Franz Suchomel, en SS-offiser som arbeidet i leiren, og som i sitt intervju avslører detaljer om leirens gasskammer. Suchomel har tydeligvis sagt seg enig i å bidra anonymt med sin kunnskap, men blir i hemmelighet filmet i løpet av intervjuet. Det er også et bidrag fra Henrik Gawkowsky som førte et av togene som førte fanger til Treblinka, sterkt påvirket av vodka.
Delen som tar for seg Auschwitz, består av vitnemål fra Rudolf Vrba som unnslapp leiren rett før krigens slutt, og Filip Müller som arbeidet i et krematorium der det ble brent lik som kom rett fra gasskamrene. Det er også mange intervjuer med lokale polakker som daglig så tog ankomme dødsleiren fulle av mennesker og forlot den tomme; disse gjettet raskt skjebnen til passasjerene.

Chelmno-delen består av intervjuer med de to eneste jødene som overlevde leiren; Simon Srebrnik som forteller om hvordan han ble tvunget til å synge militære sanger for å underholde nazistene, og Mordechai Podchiebnick. Det er også et hemmelig intervju med Franz Schalling som var vakt i leiren.
Warszawagettoen blir tatt opp i slutten av filmen, og de opprørende forholdene der blir beskrevet av Jan Karski som arbeidet for den polske eksilregjeringen og Franz Grassler, en nazistisk administrator som under krigen gav ordre til de jødiske lederne i gettoen. Dokumentaren blir avsluttet med intervjuer med jødiske deltakere i gettooppstanden i Warszawa.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
[1] Spiegel om Shoah, artikkel fra 1986
(en) Shoah på Internet Movie Database 
(sv) Shoah i Svensk Filmdatabas 
(fr) Shoah på Allociné 
(nl) Shoah på MovieMeter 
(en) Shoah på AllMovie 
(en) Shoah på Turner Classic Movies 
(en) Shoah på Rotten Tomatoes 
(en) Shoah på Metacritic 
(en) Shoah på Box Office Mojo
Kjell Sandvik

Kjell Sandvik (født 1929 og oppvokst i Honningsvåg, død 1992 i Asker) var en norsk forfatter, komponist og journalist.Sandvik debuterte som forfatter i 1968 med diktsamlingen EXPO. Han arbeidet som journalist i Finnmark Dagblad, Nordlands Framtid og i Lofotposten. Han var første formann i Nordnorsk forfatterlag fra 1972-77, og satt i styret for Den norske forfatterforening fra 1977-1982, det siste året som formann, etter at Camilla Carlson trakk seg.Han har utgitt nærmere 30 bøker, i flere sjangre. Sammen med Thor Erdahl fikk han Kirke- og undervisningsdepartementets billedbokpris i 1980 for boka Storm over Utvær. 
Han har også gitt ut flere musikkverk registrert i TONO. Arkivet etter ham oppbevares ved Nordkappmuseet.


== Bibliografi ==
Expo - dikt (1968)
Dikt ved breen (1969)
Måkene - roman (1970)
På heimveg - dikt (1971)
Visa i graset - dikt (1972)
Lofoten med fotograf Arnt Sneve (1974)
Isbilders lys - dikt (1974)
Stormen - noveller (1975)
Vindjoik og bitter blues - dikt og viser (1976)
Nordavindsviser - dikt (1977)
Blind Fredrik (1977)dokumentarbok sammen med Dag Solheim.Prisbelønnet
Aradene - roman (1977)
Værfast - noveller (1978)
Mørketidsballader og lyse dikt (1979)
Storm over Utvær - barnebok (1980)
Lygarliv i nord (1981)
Trosse været - dikt (1982)
Den store oljekatastrofa - barnebok (1983)
Før isfontenenes tid - dikt (1985)
I djevelens bilde - noveller (1986)
Skatten i Lofoten - barnebok (1987)
Gi deg ikke - barnebok (1988)
Sang til Finnmark - dikt (1989)
Spøkeri i Nord (1990)
Lørveleven i Nord (1991)
Vindmarkene - roman (1992) posthumt
Lars og Røver-Pelle til sjøs - barnebok (1992)posthumt
Festspillbrosjyre, dikt 1992.posthumt.
Hørespill;Potrett av Blind-Fredrik,NRK Nordland 1980
TV-film; Storm over Utvær NRK 1982


== Referanser ==