jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Recovery

Recovery er det det syvende studioalbumet til den amerikanske rapperen Eminem. Navnet på albumet ble endret fra planlagte tittel Relapse 2 til Recovery, da artisten mente at albumet trengte et nytt navn, grunnet at det var meget forskjellig fra Relapse.
Relapse 2 ble bekreftet 5. mars 2009. Albumet ble først forventet å bli utgitt i november 2009, men ble så utsatt til 22. juni 2010. Albumet ble utgitt 18. juni 2010. Første singel fra Recovery heter «Not Afraid» og ble sluppet 30. april.


== Sporliste ==
«Cold Wind Blows» (Marshall Mathers, J. Smith, S. Byrne, H. Marsh, J. Perry, C. Synge) 5:04
«Talkin' 2 Myself» (med Kobe) (M. Mathers, K. Rahman, P. Injeti, B. Honeycutt) 5:00
«On Fire» (M. Mathers, D. Porter, C. Wilson, L. Wilson, R. Wilson) 3:34
«Won't Back Down» (med Pink) (M. Mathers, K. Rahman, E. Alcock, L. Rodrigues, C. Smith) 4:26
«W.T.P.» (M. Mathers, L. Resto, D. Chin-Quee, J. Gilbert) 3:58
«Going Through Changes» (M. Mathers, E. Heynie, J. Osbourne, A. Iommi, W. Ward, T. Butler) 4:59
«Not Afraid» (M. Mathers, L. Resto, M. Samuels, J. Evans, M. Burnett) 4:08
«Seduction» (M. Mathers, M. Samuels, M. Burnett, S. Jordan) 4:35
«No Love» (med Lil Wayne) (M. Mathers, D. Carter, J. Smith, Dee Dee Halligan, Junior Torello) 5:00
«Space Bound» (M. Mathers, J. Scheffer, S. McEwan) 4:39
«Cinderella Man» (M. Mathers) 4:39
«25 to Life» (M. Mathers, K. Rahman, L. Rodrigues, D. Tannenbaum) 4:02
«So Bad» (M. Mathers, A. Young, M. Batson, D. Parker, T. Lawrence, S. Cruse, N. Brongers) 5:25
«Almost Famous» (M. Mathers, K. Rahman, L. Rodrigues, E. Alcock. P. Injeti, D. Tannenbaum) 4:53
«Love the Way You Lie» (med Rihanna) (M. Mathers, A. Grant, H. Hafferman) 4:23
«You're Never Over» (M. Mathers, J. Smith, M. Mainieri jr., G. McMann) 5:06
«Untitled» (skjult spor) (M. Mathers, K. Muchita, M. Crawford, J. Madara, D. White) 3:14


== Eksterne lenker ==
(en) Recovery på Discogs 
(en) Recovery på MusicBrainz 
(en) Recovery på Spotify 
(en) Recovery på AllMusic
Diego Junqueira

Diego Junqueira (født 28. desember 1980 i Tandil, Argentina) er en argentinsk tennisspiller, som ble profesjonell i 2001. Han har til nå (juni 2009) ikke vunnet noen ATP-turneringer. I 2008 nådde han 2. runde i French Open, noe som er hans beste resultat i Grand Slam-sammenheng. I mars 2009 var han ranket som nr. 68 i verden. Akkurat nå trenes han av coachen Walter Grinovero, og han bor i Argentinas hovedstad Buenos Aires. 


== Karriere som junior ==
Diego "Chuky" Junqueira ser ikke ut til å ha hatt en juniorkarriere, ifølge resultater fra ITF. Men han startet å spille tennis som en 5-åring. Disse resultatene tar kun utgangspunkt i den eneste turneringen han har deltatt i på høyt nivå. Junqueira kvalifiserte seg til turneringen i Argentina i 1998, men tapte i første runde.


== Karriere som senior ==


=== 2000 til 2007 ===
Junqueira nådde sin beste karriereranking i juni 2006, da han var ranket som nr. 146. 


=== 2008 ===
Junqueira hadde stor suksess i Challenger-turneringene fra slutten av februar til begynnelsen av april. Han nådde semifinale i Chile (der han tapte mot Eduardo Schwank, ranket nr. 140), finale i Ecuador (der han vant mot Fernando Vicente, ranket nr. 155) og semifinale i Frankrike (der han vant mot Boris Pashanski og Marc López, ranket henholdsvis som nr. 105 og 192). Med disse resultatene klarte han for første gang på nesten to år å komme blant de 200 beste i verden. 
I mai vant han en Challenger-turnering i Italia. Junqueira vant denne turneringen ved å slå Dick Norman (ranket nr. 206), Harel Levy (ranket nr. 162), Santiago Ventura (ranket nr. 97), Nicolas Devilder (ranket nr. 153) og Máximo González (ranket nr. 149). De fire sistnevnte var henholdsvis seedet som nr. 6, 1, 5 og 4 i turneringen. Deretter vant han mot Luis Horna (ranket nr. 102) i kvalifiseringen til French Open 2008, og med denne seieren sikret han seg plass i årets andre Grand Slam-turnering.


=== 2009 ===
I årets første Grand Slam-turnering, Australian Open 2009, tapte han mot franskmannen Richard Gasquet 6-7(5), 7-6(3), 6-3, 6-4 i første runde. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Diego Junqueira – ATP-touren 
(en) Diego Junqueira – ITF Tennis 
Junqueira - resultater fra nylig spilte kamper
Junqueira - ranking historie på verdensbasis
László Rajk

László Rajk (IPA: ['laːsloː 'rɒjk]; født 8. mars 1909 i Székelyudvarhely (nåværende Odorheiu Secuiesc i Romania), død ved henrettelse 15. oktober 1949 i Budapest) var en ungarsk kommunistisk politiker. Han hadde blant annet vervene som  innenriks- og utenriksminister, men ble offer for en utrenskningsprosess og ble henrettet etter en showpreget rettssak.
Rajk var blant annet ansvarlig for oppbyggingen av det hemmelige politiet ÁVH. Han kom imidlertid på kant med Ungarns leder Mátyás Rákosi og ble i 1949 anklaget for å være spion for Josip Tito og andre fiktive forbrytelser. I den farseaktige rettssaken samme høst tilsto Rajk alle påstander, og ble dømt til døden for sine påståtte forbrytelser. Dødsdommen ble fullbyrdet et par uker etter rettssaken.


== Referanser ==
Maria Brink

Maria Brink (født 17. desember 1977 i Albany i New York) er en amerikansk vokalist og låtskriver. 
Brink er mest kjent som vokalist og låtskriver i metalbandet In This Moment, og har sammen med bandet gitt ut to musikkalbum. Hun er kjent for å bruke både vanlig synging og growling i sangene. 
I 2011 sang hun vokalen til «Maria» på Operation: Mindcrime med Queensrÿche på Shiprocked 2011, i tillegg til vokal for In This Moment.


== Diskografi ==
AlbumIn This Moment: Beautiful Tragedy (2007)
In This Moment: The Dream (2008)SinglerIn This Moment: Prayers (2006)
In This Moment: Beautiful Tragedy (2007)
In This Moment: Forever (2008)
In This Moment: Call Me (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Maria Brink – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maria Brink på Internet Movie Database 
(en) Maria Brink hos The Movie Database 
(en) Maria Brink på Discogs 
(en) Maria Brink på MusicBrainz 
(en) Maria Brink på Spotify 
(en) Maria Brink på Last.fm 
Maria Brink på Twitter 
Maria Brink på Facebook 
Maria Brink på Instagram 
Maria Brink på Myspace 
Maria Brink på TikTok 
Maria Brink på LiveJournal 
(en) Maria Brink på MySpace
A Darker Shade of Evil

A Darker Shade of Evil er den første EP-en til det norske avant-garde metal-bandet Fleurety. EP-en ble gjenutgitt med sammen med studioalbumet Min tid skal komme.


== Sporliste ==
Side A:
«Profanations Beneath the Bleeding Stars» (5:02)Side B:

«...And the Choirs Behind Him» (1:27)
«My Resurrection in Eternal Hate» (4:46)


== Artister ==
Besetning:
Svein Egil Hatlevik – Trommer, Vokal, Synth
Alexander Nordgaren – Gitar, Bass, Vokal
Per Amund Solberg - bass (session)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Discogs.com - Fleurety ‎– A Darker Shade Of Evil
Mátyás Rákosi

Mátyás Rákosi (født 9. mars, 1892 som Mátyás Rosenfeld, død 5. februar, 1971 var en ungarsk kommunistisk politiker av jødisk opprinnelse og født i det nåværende Serbia. Han var de facto leder av det kommunistiske Ungarn mellom 1945 og 1956 — først som generalsekretær i Ungarns Kommunistparti 1945–1948 og senere som generalsekretær i Partiet for Ungarns arbeidende folk 1948–1956. Hans styre beskrives som et stalinistisk diktatur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mátyás Rákosi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mátyás Rákosi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
ÁVH

Statens Beskyttelsesorgan (ungarsk: Államvédelmi Hatóság eller ÁVH) var det kommunistiske hemmelige politiet i Ungarn fra 1945 til 1956. Det ble opprettet etter mønster av og som et vedheng til Sovjetunionens hemmelige politi, men fikk snart et rykte for utpreget brutalitet etter utrenskningene som startet i 1948, økte i 1949 og endte i 1953. Det stod bak omfattende brudd på menneskerettighetene, deriblant tortur og drap. 
I 1953 døde Stalin og Imre Nagy (en moderat reformist) ble utnenvt til statsminister i Ungarn. Under Nagys første regjering fra 1953 til 1955 ble ÁVHs makt gradvis begrenset. Som følge av avstaliniseringen kom det ikke til en gjenopprettelse av Államvédelmi Hatóság som en egen organisasjon, men kommunistene kom likevel også senere til å benytte seg av agenter i kampen mot påståtte fiender av kommunismen.
Organisasjonen ble opprettet under navnet Politikai Rendészeti Osztály (PRO), men skiftet navn til Magyar Államrendőrség Államvédelmi Osztálya (ÁVO) året etter. I 1948 fikk organisasjonen navnet Belügyminisztérium Államvédelmi Hatósága (ÁVH). ÁVHs mest sentrale lederskikkelse var Gábor Péter.
Cirkus Fandango

Cirkus Fandango er en norsk dramafilm fra 1954 regissert av Arne Skouen. Den deltok på Cannes filmfestival i 1954.
Skouen utga i 1953 boken Cirkus Fandango : en filmfortelling, med historien som han året etter viste på film.


== Handling ==
Fandango er direktør for et omreisende sirkus, som består av en håndfull artister. Men det hersker en tydelig konflikt mellom direktøren, og flere av de andre artistene. Den gamle klovnen Papa må blant annet være et levende mål for en bueskytter som drikker alt for mye alkohol. Men flere av de andre ansatte krever at dette nummeret skal avlyses.
Men så dukker en ung gutt som heter Jannik opp ved sirkuset, og tar over jobben til Tove. Jannik har evner som både lommetyv og imitator, og han blir raskt forelsket i Tove.


== Medvirkende ==
Arne Arnardo – Fandango, sjef
Joachim Holst-Jensen – Papa, klovn
Ilselil Larsen – Tove
Toralv Maurstad – Jannik
Adolf Bjerke – Legen
Svein Byhring – Stallgutten
Anita Ellingsen – Sykepleiersken
Turid Haaland – Carmen
Jørgen Henriksen – Stump
Arvid Nilssen – Snekkeren
Aud Schønemann
Alberto Schtirbu – Harmandez
Tom Tellefsen – Regissøren
Einar Vaage – Raskolnikov, stallmester
Ottar Wicklund – Alfred


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cirkus Fandango på Internet Movie Database 
(no) Cirkus Fandango i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Cirkus Fandango hos Filmfront 
(da) Cirkus Fandango i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Cirkus Fandango på MovieMeter 
(en) Cirkus Fandango på AllMovie
Heart of the Sunrise

«Heart of the Sunrise» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt på albumet Fragile i 1971. Sangen er skrevet av Jon Anderson, Bill Bruford og Chris Squire. Rick Wakeman var også med under komponeringen, men måtte av kontraktsmessige årsaker avstå fra kreditering. Dette er albumets lengste sang, med sine 10 minutter og 35 sekunder.


== Struktur ==
Sangen starter med et tema i form av et bass-riff i 3/4-dels takt. Resten av instrumentene kommer gradvis med på temaet, som etter sekvensen går over til en slags funk-stil i 4/4-dels takt. Dette «funk»-temaet brytes så av med en trippel repetisjon av åpningstemaet.
En myk melodi på gitar spilles og moduleres før første vokale vers. Denne seksjonen starter i 6/8-dels takt, men går snart over i et nytt tema som spilles i 5/8-dels takt. Mot slutten av sangen kommer et collage av sangens forskjellige temaer som bygger opp mot et crescendo før sangen ender brått. 


== Konsertfremføringer ==
Under konserter blir sangen fremført stort sett som innspillingen, men med en liten endring i «funk»-temaet som etter hvert har fått et reggae-preg. Sangen er bandets femte mest spilte under konserter, og finnes på flere av bandets konsertalbum.
Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Heart of the Sunrise»:

Yessongs
Symphonic Live
The Word Is Live
Yesyears
An Evening of Yes Music Plus (med Anderson Bruford Wakeman Howe)
Live at Montreux 2003
Union Live
In the Present – Live from Lyon


== Personell ==
På originalinnspillingen fra 1971 medvirker:

Jon Anderson: vokal
Steve Howe: elektrisk gitar
Chris Squire: bass
Rick Wakeman: Hammondorgel, Mellotron, synthesizer
Bill Bruford: trommer, perkusjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heart of the Sunrise på MusicBrainz
Det brenner i natt!

Det brenner i natt! er en norsk dramafilm fra 1955, regissert av Arne Skouen. Den var med i konkurransen på Cannes filmfestival i 1955.


== Handling ==
Tim er korrekturleser i en Oslo-avis om dagen; pyroman om natten. Bare én annen vet om Tims nattside: barndomsvennen og avisens redaktør. I alle år har de voktet over hemmeligheten inntil sosialsekretæren Margrethe blir delaktig i den. Oppsatt av å være til hjelp, blir hun Tims fortrolige. 


== Medvirkende ==
Claes Gill – Tim
Elisabeth Bang – Margrethe, sosialsekretær
Harald Heide Steen – Tims barndomsvenn
Gudrun Waadeland – Korrekturassistent
Thor Hjorth-Jenssen – Journalist
Helge Essmar – Redaksjonssekretær
Harald Aimarsen – Redaksjonsmedarbeider


== Eksterne lenker ==
(en) Det brenner i natt! på Internet Movie Database 
(no) Det brenner i natt! i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Det brenner i natt! hos Filmfront 
(sv) Det brenner i natt! i Svensk Filmdatabas 
(nl) Det brenner i natt! på MovieMeter
Kommunalt foretak

Kommunalt foretak (KF) er betegnelse for en selskapsform som brukes for virksomheter som er del av en norsk kommune. I  motsetning til kommunalt eide aksjeselskap, utgjør et KF ikke et selvstendig rettssubjekt. Fylkeskommunalt foretak (FKF) er tilsvarende betegnelse på selskaper eid av fylkeskommune. KF- og FKF-selskaper gir ikke eieren noe begrensning i økonomisk ansvar slik som et aksjeselskap gjør. 
Foretaket har et styre og en daglig leder. Mens kommunelovens vanlige system er at den øverste myndighet ligger i kommunestyret, med mindre den blir eksplisitt delegert nedover i organisasjonen, gjelder det motsatte for kommunale foretak. Det vil si at myndigheten i utgangspunktet er delegert til foretakets styre, med mindre den er trukket tilbake av kommunestyret.
Persisk soltitter

Persisk soltitter er en paddehodeagam. Den ble tidligere regnet som en underart av soltitter (P. helioscopus), men har nå fått status som en egen art.
Arten finnes hovedsakelig i Iran, der den forkommer i den vestlige og nordvestlige delen av det sentrale platået, men utbredelsen strekker seg til nordøstre Tyrkia og østre Transkaukasia. Det finnes flere isolerte populasjoner i Araks-dalen i Armenia og i Nakhitsjevan og Zuvand-området i Aserbajdsjan.


== Litteratur ==
N.B. Ananjeva;  m.fl. (2006). The Reptiles of Northern Eurasia: Taxonomic Diversity, Distribution, Conservation Status. Sofia: Pensoft Publishers. s. 54–59. ISBN 978-954-642-269-9. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link)


== Eksterne lenker ==
(en) Persisk soltitter i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Persisk soltitter hos Reptile Database 
(en) Persisk soltitter hos ITIS 
(en) Persisk soltitter hos NCBI 
(en) Kategori:Phrynocephalus persicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phrynocephalus persicus – detaljert informasjon på Wikispecies IUCN Red List – Phrynocephalus persicus
«Conservation of the Endangered Persian Sun Watcher Lizard: Step 1» Om vern av P. persicus i Armenia.
Danuvius

Danuvius var en keltisk romersk elvegud knyttet til Donau (latin: Danuvius, Danubius)


== Etymologi ==
Navnet Danuvius er av indoeuropeisk opprinnelse og avledet av ordroten deH2nu som betyr ”elv” og som også forekommer i elvenavn som Rhodanus (Rhône), Don og Dniester. Flere gudenavn har tilsynelatende det samme opphavet, herunder der irske Danu og den walisiske Dôn, men den eventuelle sammenhengen er ikke klar.


== Inskripsjoner ==
Inskripsjoner med en gud kalt Danuvius stammer fra de romerske provinsene Raetia, Noricum og Pannonia. Funnstedene er i dagens Mengen og Risstissen i Baden-Württemberg, Budapest i Ungarn og Osijek i Kroatia. Den mest berømte illustrerte fremstilling av Danuvius er på Trajansøylen i Roma, hvor Danuvius er avbildet som en typisk elvegud, med sterke likhetstrekk til Neptun.


== Grekere, dakere og gotere ==
Grekerne kjente Donau på et tidlig tidspunkt i antikken og elven gikk under navnet Hister eller Istros. I Hesiods Theogoni er Istros sønn av Okeanos og Tethys. Dakerne tilba Hister. Det samme gjorde goterne, som også dyrket Danuvius (got. Δούναβις = *Donaws) som en hevnens gud. Den gotiske feltherren Gainas lot til og med sine romerske forfølgere bli ofret i elven.


== Litteratur ==
Garrett S. Olmsted: The Gods of the Celts and the Indo-Europeans; Innsbruck 1994. ISBN 3-85124-173-8
Herwig Wolfram: Die Goten; München 1990 (3. opplag). ISBN 3-406-33733-3
Mekhitarister

Mekhitaristene (armensk Մխիթարեան) er en orden av armensk-katolske munker som holder til på øya San Lazzaro ved Venezia og i Wien. De er kjent for sine vitenskapelige utgaver av gamle armenske tekster.
Mehitaristenes grunnlegger, Mekhitar (Mechitar), var født i Sebaste i Armenia i 1676. Han gikk i kloster, men var bekymret over kulturnivået i Armenia under tyrkisk styre, og ønsket å heve det. Etter å ha knyttet kontakter med vestlige misjonærer ble han interessert i å oversette vestlige tekster til armensk og opprette skoler for å bedre undervisningen.
Mekhitar dro til Roma i 1695 for å studere, men på grunn av sykdom måtte han avbryte reisen og vende tilbake til Armenia. I 1696 ble han ordinert som prest og virket som sådan i fire år. I 1700 dro han til Konstantinopel og begynte å samle disipler omkring seg. I 1701 sluttet han seg til romerkirken og dannet en religiøs institusjon sammen med 16 tilhengere. De ble motarbeidet av andre armenere og tvunget til å flytte til Morea, som da var venetiansk, hvor de bygget et kloster i 1706. Da det brøt ut kamper mellom tyrkerne og venetianerne flyttet de til Venezia, hvor øya San Lazzaro ble overdratt dem i 1717. San Lazzaro har vært mekhitaristenes hovedkvarter inntil i dag. Mekhitar selv døde i 1749.
Munkeordenen vokste seg rik ved gaver. På grunn av abbeden Melhonians oppførsel valgte en gruppe munker å forlate Venezia og velge sin egen abbed, først i Trieste, så i Wien i 1810. De opprettet også et trykkeri. I 1810 ble alle munkeinstitusjoner i Venezia avskaffet av Napoleon, men han gjorde et unntak for mekhitaristene. I år 2000 slo de to grenene av ordenen seg sammen igjen.


== Se også ==
San Lazzaro degli Armeni


== Eksterne lenker ==
(en) Mechitarist Order – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stina Aronsons pris

Stina Aronsons pris er en svensk litteraturpris på SEK 100 000 (2011). Prisen ble innstiftet i 2002 og deles ut av Samfunnet De Nio.


== Liste over prisvinnere ==


== Se også ==
Stina Aronson


== Eksterne lenker ==
«Samfundet de Nios priser» (PDF) (svensk). Samfundet de Nio. Arkivert fra originalen (PDF) 6. oktober 2014. Besøkt 31. august 2017.
Rådhusbryggene

Rådhusbryggene er  fire brygger i Oslo Havn som ligger ved Rådhusplassen mellom Akershusstranda og Aker Brygge foran Oslo rådhus. Utstikkerne på Rådhusbryggene er base for blant annet båter til Bygdøy og øyene i havnebassenget, charterbåter, veteranbåter og turistbåter for cruisevirksomhet i Oslofjorden. På brygge 4 er det sesongmessig fisk- og rekesalg fra lokale fiskebåter. Midt mellom brygge 2 og 3 ligger Honnørbrygga.


== Bryggene ==
Rådhusbrygge 1 er den østligste av bryggene og ligger nærmest Akershus festning. Brygge 1 er 178 meter lang, brygge 2 er 308 meter, brygge 3 er 310 meter og brygge 4, den vestligste av bryggene (nærmest Aker Brygge og den tidligere Vestbanestasjonen), er 175 meter lang.Fra Rådhusbrygge 4 går blant annet båten til Bygdøy, med stopp ved Dronningen og Bygdøyneset, og fra 21. mars 2015, båtene til øyene i havnebassenget: Hovedøya, Langøyene, Gressholmen, Lindøya, Bleikøya og Nakholmen. Videre benyttes Rådhusbrygge 4 som forhalingsplass eller venteplass for Nesoddbåtene, som nå går fra indre del av Tingvallakaia, også kjent som Aker brygge.
Bryggene var tidligere benevnt som Utstikker 1, Utstikker 2 og så videre i rekkefølge fra festningen mot Aker Brygge. Utstikkerne 1 og 2 var da i bruk for «pappabåtene», passasjerbåtene som gikk i rute til bryggestedene i Bunnefjorden og Indre Oslofjord, etterhvert omtalt som Nesoddbåtene. Fergene til Nesoddtangen ble drevet av Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap fram til sommeren 2009 da rederiet Norled (tidligere Tide Sjø) overtok. Ved Utstikker 3 hadde skoleskipet Christian Radich kaiplass.


=== Gamle og nye bilder ===

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Honnørbryggen ==
Honnørbryggen er den midterste, korteste utstikkeren. Den har trapper mot sjøen på begge sider, og brukes ved offisiell mottakelse av statsoverhoder som ankommer Oslo sjøveien.
Da den første Honnørbrygga sto ferdig i 1887, ble festivitas i forbindelse med offisielle besøk sjøveien flyttet fra Bjørvika til Pipervika. Bryggene i Pipervika hadde et yrende liv, og på et bilde fra 1904 sees grøntanlegg med benker der folk kunne følge båtlivet.

		
		
		
		
		


== Se også ==
Rådhusplassen (Oslo)
Havnepromenaden (Oslo)
Pipervika
Oslo Havn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
osloshavn.no om Rådhusbryggene Arkivert 21. april 2014 hos Wayback Machine.
Yours Is No Disgrace

«Yours Is No Disgrace» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, innspilt høsten 1970 og utgitt på deres album The Yes Album i februar 1971. Sangen er skrevet av Jon Anderson, Chris Squire, Steve Howe, Bill Bruford og Tony Kaye. Dette er et av bandets første forsøk på den «episke stilen» bandet senere ble kjent for, og sangen består av komplekse rytmiske og melodiske temaer. Sangen er 9 minutter og 41 sekunder lang.


== Struktur ==
Sangen åpner med et country-lignende tema som kan minne om åpningstemaet til TV-serien Bonanza. Så kommer trommene, bassgitaren og orgelet med, og som skaper et sterkt rytmisk tema med et enkelt orgeltema på toppen. Gitaren går over i et nesten svevende arpeggio-tema som moduleres. Første vers synges over et akkordbasert orgeltema. 
Etter første vers kommer resten av instrumentene inn og skaper en lignende rytmisk følelse som fra før første vers. Dette rytmiske temaet punkteres av en frenetisk og aggressiv gitarsolo, og så kommer det en rekke korte gitarsoloer i forskjellige stilarter som rock, jazz, country og hard rock-lignende, før det går over i et a cappella-vers, kun med et staccato bass-riff i bakgrunnen. Så dreies musikken først gradvis over i et crescendo, hvorpå det brått vendes tilbake til sangens rytmiske hovedtema. Sangen avsluttes med en repetisjon av åpningens country-inspirerte tema og det påfølgende rytmiske temaet.


== Konsertfremføringer ==
«Yours Is No Disgrace» er en av bandets ti mest fremførte under konserter. Bandet har hatt den med på de fleste turneene siden sangen ble skrevet sommeren 1970. Konsertversjonene er som oftest meget lik studioinnspillingen.
Offisielle konsertopptak av «Yours Is No Disgrace» finnes på:

Yessongs
House of Yes: Live from House of Blues
The Word Is Live
Songs from Tsongas
Union Live
In the Present – Live from Lyon


== Personell ==
På originalinnspillingen fra 1970 medvirker:

Jon Anderson: vokal
Steve Howe: gitarer
Chris Squire: bass
Tony Kaye: Hammondorgel
Bill Bruford: trommer


== Litteratur ==
Dimery, Robert «1001 Albums You Must Hear Before You Die» New York: Quintet Publishing Limited, 2005. ISBN 9780789313713
Covach, John Rudolph og Boone, Graeme MacDonald «Understanding Rock: Essays in Musical Analysis» New York: Oxford University Press, 1997. ISBN 0195100050


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yours Is No Disgrace på MusicBrainz
Carl-Johan Vallgrens litteraturpris till yngre författare

Carl-Johan Vallgrens litteraturpris till yngre författare er en litteraturpris som deles ut årlig og som består av en ikke oppgitt pengesum. Prisen ble innstiftet av Carl-Johan Vallgren i 2003 (året etter at han selv hadde mottatt Augustpriset).


== Liste over prisvinnere ==


== Referanser ==