jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Josef Stalder

Josef Stalder (født 6. februar 1919, død 2. mars 1991) var en sveitsisk turner som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Stalder ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den individuelle konkurransen i svingstang foran sin landsmann Walter Lehmann og Veikko Huhtanen fra Finland. Han var også med på det sveitsiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Finland. Han vant en bronsemedalje i skranke.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors vant han ytterligere fire medaljer, to sølv- og to bronsemedaljer.
Også i VM-sammenheng har han flere medaljer. Under VM 1950 vant han tre gull og en bronse, og endte på sjetteplass sammenlagt. Ved neste VM, i 1954 fikk han to sølv individuelt i tillegg til bronse i lagkonkurransen.
I svingstang er momentet stalder oppkalt etter Josef Stalder.


== OL- og VM-medaljer ==
OL 1948  London -  Gull i  turn, svingstang
OL 1952  Helsingfors -  Sølv i  turn, svingstang
OL 1948  London -  Sølv i  turn, mangekamp, lagkonkurranse  Sveits
OL 1952  Helsingfors -  Sølv i  turn, mangekamp, lagkonkurranse  Sveits
OL 1948  London -  Bronse i  turn, skranke
OL 1952  Helsingfors -  Bronse i  turn, skranke
OL 1952  Helsingfors -  Bronse i  turn, mangekamp
VM 1950  Lyon -  Lagkonkurranse
VM 1950  Lyon -  Frittstående
VM 1950  Lyon -  Bøylehest
VM 1950  Lyon -  Svingstang
VM 1954  Roma -  Lagkonkurranse
VM 1954  Roma -  Bøylehest
VM 1954  Roma -  Skranke


== Eksterne lenker ==
(en) Josef Stalder – Olympedia 
(en) Josef Stalder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Josef Stalder – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Josef Stalder – FIG 
(en) Josef Stalder – Gymn Forum
Ferenc Pataki

Ferenc Pataki (født 18. september 1917, død 25. april 1988) var en ungarsk turner som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Pataki ble olympisk mester i turn under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den individuelle konkurransen i frittstående foran sin landsmann János Mogyorósi-Klencs og Zdeněk Růžička fra Tsjekkoslovakia. Han kom på tredjeplass i hopp og han var også med på det ungarske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Finland og Sveits.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i  turn, frittstående
1948  London -  Bronse i  turn, hopp
1948  London -  Bronse i  turn, mangekamp, lagkonkurranse  Ungarn.


== Eksterne lenker ==
(en) Ferenc Pataki – Olympedia 
(en) Ferenc Pataki – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ferenc Pataki – FIG
Servicehandel

Servicehandel er norsk bransjebetegnelse for det engelske convenience stores, dvs. detaljhandel som omfatter kiosker, gatekjøkken og bensinstasjoner – tidligere gjerne omtalt som KGB – og ikke ordinære dagligvareforretninger. Bransjen omsetter kioskvarer og hurtigmat samt gjerne også et smalt og grunt sortiment av dagligvarer med tilgjengelighet, beliggenhet og åpningstider som konkurranseparametre fremfor pris. I de senere år har det også skjedd en oppblomstring av mindre dagligvarebutikker med lang åpningstid (Brustadbu). Også disse kan regnes til servicehandel. Spesielt innenfor kjeden Bunnpris har Brustadbua blitt brukt aktivt som en del av konseptet.


== Kjedeaktører i norsk servicehandel ==
Deli de Luca
Esso
MIX
Narvesen
7-Eleven
Shell
Circle K
YX
Håkan Bravinger

Håkan Bravinger, født 14. april 1968 i Vallentuna nord for Stockholm, er en svensk forfatter og forlegger.
Han debuterte i 1999 med diktsamlingen Som om det här var världen. Han har vært redaktør for tidsskriftet 00TAL og internasjonal sekretær i Sveriges Författarförbund. Han var med og startet forlaget Salamonski. Fra 2007 er han forlegger på Norstedts forlag, i 2021 litterär chef.


== Bibliografi ==
Som om det här var världen: dikt (Wahlström & Widstrand, 1999)
Och öser sin tystnad över oss: dikt (Wahlström & Widstrand, 200)
Bära bud roman (Wahlström & Widstrand, 2008), oversatt til norsk i 2009 med tittelen Budbæreren.
Innan vi faller roman (Wahlström & Widstrand, 2014)


== Referanser ==
Walter Lehmann

Walter Lehmann (født 13. november 1919, død 23. september 2017) var en sveitsisk turner som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Lehmann vant tre olympiske sølvmedaljer i turn under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den individuelle konkurransen i mangekamp og i svingstang. Han var også med på det sveitsiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Finland.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Sølv i  turn, svingstang
1948  London -  Sølv i  turn, mangekamp
1948  London -  Sølv i  turn, mangekamp, lagkonkurranse  Sveits.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Lehmann – Olympedia 
(en) Walter Lehmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Walter Lehmann – Gymn Forum
Varmeprisen

Varmeprisen er en pris som deles ut av Fagforbundet. Varmeprisen deles ut de år det avholdes Landskonferanse i Seksjon helse og sosial, altså bare hvert 4. år.
Prisen deles ut til en person, organisasjon eller arbeidsplass som har utmerket seg, på en uegennyttig måte og med spesiell omtanke og medmenneskelighet, ved å skape varme og omsorg i helsesektoren. Spesielle tiltak på arbeidsplasser, som har ført til positive resultater, tiltak som f.eks. har skapt gode samarbeidsforhold på tvers av yrkesgruppene og godt arbeidsmiljø, kan være kriterier for utdeling av varmeprisen. Tiltak som har bidratt spesielt til å skape trivsel for pasienter/klienter er et annet eksempel. Utradisjonelle metoder for å oppnå resultater kan også være med i vurderingen.
Følgende har mottatt Varmeprisen:

2017 – Rikke Marie Dybdal
2013 – Jan Bakkevoll
2009 – Ragnhild Aanderaa på vegne av Sorgarbeidet ved Ullevål universitetssykehus, nyfødt intensiv.
2005 – Tove Stangnes.
2002 – Kirkens Bymisjon.
1996 – Pål Andre Grinderud.
Yngve Larsson

Denne artikkelen handler om borgerråden Yngve Larsson. Må ikke forveksles med sønnen, professor i medisin, Yngve A. A. Larsson.Gustaf Richard Yngve Larsson (født 13. desember 1881 i Sundsvall, død 16. desember 1977 i Stockholm) var en svensk filosofie doktor, politiker, borgerråd og riksdagsmedlem for Folkpartiet.
Larsson var borgerråd for gate- og byplanlegging i Stockholm fra 1924 til 1946, og den politiske lederen bak flere av byens største infrastruktur-prosjekter i denne perioden, inkludert Slussen, Stockholms tunnelbane og Norrmalmsreguleringen, samt Västerbron og Tranebergsbron. Etter å ha trukket seg som borgerråd, ble han valgt til riksdagsrepresentant og senere som president i Stockholms stadskollegium. Han ble pensjonert fra Stockholms stadshus i 1954, men beholdt sentrale posisjoner i Stockholm frem til 1970, da han fylte 89 år. 
Han ble kjent som «århundrets fremste, svenske byplanlegger», og århundrets «gigant i Stockholmspolitikken». Larssons store, urbanhistoriske verk og selvbiografi, Mitt liv i Stadshuset, kom til å bli kalt et «monument over en epoke i Stockholms historie».
I krigsårene var Larsson aktiv som politisk opinionsledere og anviste en klar anti-nazi og nordisk kurs. Han var en av lederne i Samfundet Nordens Frihet fra begynnelsen i 1939, da det arbeidet for å effektivisere militær og humanitær bistand til Finland, og senere da det forsøkte å stimulere det svenske forsvaret og ville motvirke det som mange anså som unødvendige innrømmelser overfor tyske krav.
Som ordfører for den Svensk-norska föreningen 1942-1948, arbeidet han i samme ånd, og syntes særlig å hjelpe flyktninger fra det okkuperte Norge.


== Utmerkelser ==
 Nordstjerneordenen
 Kommandør av 1. klasse av svenske Vasaordenen
 Kommandør av Finlands hvite roses orden
 Kommandør med stjerne av St. Olavs Orden
 Offiser av ÆreslegionenKong Haakon utnevnte i 1946 Larsson til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden «for særlig fremragende fortjenester av Norges sak under krigen.» I 1966 fikk han Samfundet S:t Eriks plakett for prisverdig innsats for Stockholm. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Yngve Larsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Yngve Larsson – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Julian Creus

Julian Creus (født 30. juni 1917 i Lancashire, død 9. september 1992) var en britisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1952 i Melbourne.
Creus vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg bak Joseph DiPietro fra USA. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Creus løftet sammenlagt 297,5 kilo, 10,0 kilo mindre enn gullvinneren og 2,5 mer enn Richard Tom fra USA som kom på tredjeplass.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Sølv i vektløfting, bantamvekt


== Eksterne lenker ==
(en) Julian Creus – Olympics.com 
(en) Julian Creus – Olympic.org 
(en) Julian Creus – Olympedia 
(en) Julian Creus – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Julian Creus – Commonwealth Games Federation
Richard Tom

Richard Tom (født 8. november 1920, død 20. februar 2007) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Tom vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg bak sin landsmann Joseph DiPietro og britiske Julian Creus. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Tom løftet sammenlagt 295,0 kilo, 12,5 kilo mindre enn gullvinneren og 2,5 mindre enn Julian Creus. 


== OL-medaljer ==
1948  London -  Bronse i vektløfting, bantamvekt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Richard Tom – Olympedia 
(en) Richard Tom – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Richard Tom – Hawai‘i Sports Hall of Fame
James Halliday

James Halliday (født 19. januar 1918, død 6. juni 2007) var en britisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Halliday vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting i Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den tredje letteste vektklassen, lettvekt opp til 67,5 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn i de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen, Paris, Los Angeles og Berlin. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Halliday løftet sammenlagt 340,0 kilo, 20 kilo mindre enn gullvinneren Ibrahim Shams fra Egypt og hans landsmann Attia Hamouda som fikk sølv.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Bronse vektløfting, lettvekt


== Eksterne lenker ==
(en) James Halliday – Olympedia 
(en) James Halliday – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Peter Blake (seiler)

Peter James Blake (født 1. oktober 1948, død 6. desember 2001) var en newzealandsk profesjonell seiler som vant America's Cup i 1995 og 2000. Blake vant også 1989/90-utgaven av Whitbread Round the World Race (senere Volvo Ocean Race) med båten «Steinlager 2». I 1995 ble Peter Blake utnevnt til Knight Commander av Order of the British Empire. Han fikk også et æresdoktorat ved Auckland University of Technology i 2000.
Under en ekspedisjon for FN utenfor Brasil i 2001, ble Blake skutt og drept av pirater som bordet skipet «Seamaster». To av mannskapet i båten ble såret. Brasiliansk rett dømte de brasilianske piratene til mellom 20 og 30 år i fengsel.Den 23. oktober 2002 ble Blake tildelt Den olympiske orden posthumt av Den internasjonale olympiske komité.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Peter Blake – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Peter Blake – Olympedia 
(en) Peter Blake – New Zealand Sports Hall of Fame 
Offisielt nettsted 
(en) Peter Blake (sailor) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hannibalbakken

Hannibalbakken er en nedlagt hoppbakke i Kongsberg i Buskerud. Bakken ligger på vestsiden av byen, like ved Hannibal gruve, som den er oppkalt etter. Gruva er i sin tur oppkalt etter Hannibal Sehested, Norges stattholder mellom 1642 og 1651. Hannibalbakken var hjemmebane for blant annet brødrene Sigmund, Birger og Asbjørn Ruud, og var senere arena for NM normalbakke (senior) i 1978 og 1984, samt junior-NM 1986.
Etter at de tidligere bakkene i Perseløkka og Storåsen var blitt i minste laget, fant Sigmund Ruud stedet der en større bakke kunne bygges, og han og andre unge hoppere fra Kongsberg bygde bakken på dugnad. Hannibalbakken ble tatt i bruk i 1926. Bakkerekorden før 2. verdenskrig var 67,5 meter, satt av Arnholdt Kongsgård.
Sent på 1950-tallet ble bakken nedlagt, men den ble satt i stand og tatt i bruk igjen i 1972. Etter NM-rennene ble bakken utvidet i 1987. Den siste bakkerekorden, på 88,5 meter, ble satt av Pål Hansen, IL Stålkameratene  i det siste offisielle rennet 10. mars 1996.
I 2004 ble det bestemt at Hannibalbakken skulle rives. Mangel på penger til å foreta rivingen gjorde imidlertid at bakken ennå sto i 2008, og bakken ble sikret og ryddet for busker og trær høsten 2008. I 2009 ble det bestemt at bakken med stillas, hopp og trapper likevel ikke skulle rives, men at den skal bevares som kulturminne. Kongsberg Skimuseum planla å sette opp ei informasjonstavle på sletta, og Kongsbergs to Rotaryklubber skal ta seg av rydding og vedlikehold av bakken. Flomlysanlegget i hoppbakken ble revet og dommertårnet nedbrent i en brannøvelse i desember 2017. Selve hoppbakken skal fremdeles bevares.IL Skrim på Kongsberg arrangerte for øvrig NM på ski sammen med Vadsø Skiklubb i 2006, men da ble hopprennene avholdt i Tveitanbakken i Heddal og i Holmenkollbakken.


== NM, spesielt hopp ==


== Kilder ==
Kongsberg kommune: Hannibalbakken


== Eksterne lenker ==
Idrettsanlegg.no: Hannibalbakken
Heisekran

Heisekran er en større innretning til å løfte og/eller flytte tunge gjenstander med. 
En heisekran er som oftest maskindrevet, vanligvis elektrisk eller dieseldrevet. Den kan transportere en last både vertikalt og horisontalt. En innretning som kun kan transportere lasten vertikalt, betegnes som en heise-/løfteinnretning. En heisekran er som regel innrettet med et heisespill som trekker et ståltau med en krokinnretning festet i ytterenden som er trukket over en ståltauskive som er festet på en kranarm, som i sin tur kan heves og senkes slik at radiusen forandres. For å øke stabiliteten er som regel en kran utstyrt med horisontale støttebensbjelker for å øke støttebasisen, som igjen er utrustet med vertikale støttesylindere som kan kjøres opp og ned mot underlaget for å stille kranrammen i nivå. 
Av kraner finnes det en mengde forskjellige design tilpasset til de formål de er designet for. Det finnes enda enkelte helt manuelle innretninger, men disse er etter hvert en sjeldenhet og vil kanskje langsomt dø ut her i den industrialiserte del av verden. I all hovedsak kan man si at kraner kan deles i to hovedgrupper; svingende kraner og ikke-svingende kraner.
Gummibuffere er nødvendig for å myke opp en kran i tilfelle kollisjon med blindveisstopp eller annen kran.


== Ulike typer ==
Mobilkran
Tårnkran/byggekran
Sving-/portalkran
Bro-/traverskran
Offshorekran
Flytekran
Skipskran
Havnekran
Lastebilkran
Kabelkraner
Fastmontert hydraulisk kran
Manuell kran


== Sertifikatklasser ==
I Norge er det krav om kranførersertifikat for å bruke kraner. De ulike krantypene er inndelt i ulike klasser. Man må ha sertifikat på den kranklassen man skal bruke.

KlasserG1 – Mobilkran
G2 – Tårnkran
G3 – Sving og portalkran
G4 – Bro og traverskran
G5 – Offshorekran
G8 – LastebilkranG20 – Andre typer med bokstavkode:

F – Fastmontert hydraulisk kran
S – Ståltaukran
R – Rørhåndteringskran
H – Heisspill


== Bilder ==

		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Cranes (machines) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Crane (machine) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 


== Notater ==
Sargassohavets hemmelighet

Sargassohavets hemmelighet (originaltittel: The Lost Continent) er en britisk eventyr- og fantasyfilm fra 1968 regissert av Michael Carreras. Filmen handler om en gruppe mennesker ombord på et skip som driver i land på en merkelig øy med skremmende skapninger. Det blir en kamp for livet å komme seg derfra. Hovedrollene spilles av Eric Porter, Hildegard Knef og Suzanna Leigh. Manus er basert på Dennis Wheatleys roman Uncharted Seas, utgitt 1938.


== Handling ==
Kaptein Lansen har skaffet seg et kondemnert skip og fører illegal last med eksplosiver og dertil noen få passasjerer. Destinasjonen er Sør-Amerika, men underveis kommer en storm som gjør at skipet trekkes inn i det ukjente Sargassohavet. Etterhvert strander de på en merkelig sumpeaktig øy der de blir hengende fast. Der angripes de av flere merkelige vesener, blant annet menneskeetende sjøgress og krabbemonstre. På øya støter de også på etterkommere av spanske conquistadorer som tror at den spanske inkvisisjonen fremdeles er gjeldende.


== Om filmen ==
Filmen ble innspilt i Elstree Studios.
Den ble ingen publikumsuksess.Filmen tittelmelodi ble skrevet og fremført av den britiske jazz-popgruppa The Peddlers.


== I rollene ==
Eric Porter ...  Capt. Lansen
Hildegard Knef ...  Eva Peters (kreditert som Hildegarde Neff)
Suzanna Leigh ...  Unity Webster
Tony Beckley ...  Harry Tyler
Nigel Stock ...  Dr. Webster
Neil McCallum ...  First Officer Hemmings
Ben Carruthers ...  Ricaldi (kreditert som Benito Carruthers)
Jimmy Hanley ...  Patrick, the bartender
James Cossins ...  Nick, sjefsingeniøren
Dana Gillespie ...  Sarah
Victor Maddern ...  The mate
Reg Lye ...  The Helmsman
Norman Eshley ...  Jonathan, fangen
Michael Ripper ...  Sea Lawyer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sargassohavets hemmelighet på Internet Movie Database 
(sv) Sargassohavets hemmelighet i Svensk Filmdatabas 
(fr) Sargassohavets hemmelighet på Allociné 
(nl) Sargassohavets hemmelighet på MovieMeter 
(en) Sargassohavets hemmelighet på AllMovie 
(en) Sargassohavets hemmelighet på Rotten Tomatoes
Nattland

Nattland eller Natland er et strøk i bydelen Årstad i Bergen. Det omfatter grunnkretsene Øvre Kolstien, Øvre Slettebakken, Kolstien og Nattlandsfjellet, med til sammen 2 661 innbyggere og 1,02 km² landareal.Området grenser til strøket Sædalen i bydelen Fana i sør og vest, og til strøkene Fantoft i vest, Slettebakken og Landås i nord (alle i Årstad bydel). Området har for det meste småhusbebyggelse, og inngår i Slettebakken sogn under Fana prosti i Den norske kirke.
Navnet er avledet av natt, dialekt for «knatt», «knaus». Opprinnelig stavemåte var Natland, som er bevart av blant andre Natlandsveien borettslag. Navnet har ingenting med «natt» å gjøre, men en «nat», dvs en knatt eller knaus. Stavemåten som viser til navnets opprinnelige betydning, er bevart i Natlandsveien i Sortland.


== Referanser ==
Corumbá (elv)

Corumbá (portugisisk: Rio Corumbá) er den viktigste elva i Sentralplatå-regionen i Brasil. Kildeområdet ligger i Montes de Pireneus, nær Pirenópolis i delstaten Goiás, nær grensa til Distrito Federal og Brasília. Elva er 567 km lang, og de viktigste sideelvene er Descoberto og São Bartolomeu, som begynner i Distrito Federal.  
Fra utspringet nær Corumbá de Goiás, hvor den danner spektakulære fosser, renner Corumbá først mot sørøst, deretter sørover, passerer nær Pires do Rio og Caldas Novas, og munner ut i Itumbiara-reservoaret i elva Paranaíba, ei sideelv til Paraná.
Ved Caldas Novas er Corumbá oppdemt og danner et stort reservoar kalt Corumbásjøen. Det er også flere andre vannkraftverk i elva, hvorav det største er Corumbá IV, som ble satt i drift i 2006.  


== Eksterne lenker ==
Corumbá-fossene
Rio Canoas (Santa Catarina)

Rio Canoas er en elv i delstaten Santa Catarina i det sydøstre Brasil. Den løper sammen med Rio Pelotas til Rio Uruguay.


== Eksterne lenker ==
kart (pdf)
Titus Vibe-Müller

Titus Vibe-Müller (født 17. oktober 1912 i Kristiania, død 19. mai 1986 i Moss) var en norsk filmklipper og regissør.Etter Oslo handelsgymnasium 1933 avtjente han verneplikt i flyvåpenet før han virket hos Tobis Film i Berlin frem til 1936.
Etter å ha vært klipper i flere år, fikk han regi på flere spillefilmer etter den andre verdenskrig, og ble vist ved Filmfestivalen i Cannes 1954, der han i 1956 var utsendt delegat med Arne Skouen. Med Per Høst laget han flere instruktive kortfilmer og suksessen Sami Jakki (1957). Han tok også andre oppdrag, som for eksempel med å lage informasjonsfilm for Gartneriets og Hagebrukets Filmutvalg.Han var sønn av innehaver Heini Müller og skuespiller Ingeborg Vibe (1886–1945).


== Premier ==
Statens Filmstipend 1950 for reise


== Verk ==

1971 – Same Ællin.  Regi med Per Høst.

1964 – Si det med roser. Regi, samt manus med Henning Sinding-Larsen.

1962 – Bahamas.  Med Høst.

1961 – Alltid på vakt.  Med Albert W. Owesen

1961 – Oss atomforskere imellom

1960 – Eventyrlige Sør-Amerika.  Mer høst.

1954 – Det gjelder livet.  Kortfilm.

1952 – Haakon VII – Norges konge i krig og fred.  Dokudrama.

1951 – Flukten fra Dakar

1950 – Marianne på sykehus.  Manus og klipp.

1948 – Kampen om tungtvannet.  Regi med Jean Dréville.

1946 – To liv

1946 – Så møtes vi i morgen.  Klipp.

1943 – Den nye lægen.  Klipp.

1942 – Trysil-Knut (film).  Klipp.

1941 – Gullfjellet (film).  Ass.

1940 – Godvakker-Maren. Klipp.

1939 – Valfångare.  Ass. til Tancred Ibsen

1937 – To levende og en død.  Ass til Ibsen

1937 – Fant.  Ibsens ass.

1936 – Morderen uten ansikt.  Ass. til Leif Sinding


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Titus Vibe-Müller på Internet Movie Database 
(sv) Titus Vibe-Müller i Svensk Filmdatabas 
(fr) Titus Vibe-Müller på Allociné 
(en) Titus Vibe-Müller på AllMovie
Outardes

Outardes (fransk: Rivière aux Outardes) er en elv i delstaten Quebec, Canada.
Elven måler 480 km fra kildene i Otishfjellene til den flyter ut i Atlanterhavet via St. Lawrence-bukta. Outardes passerer Plétipisjøen og er regulert flere steder, som ledd i den samlede utbyggingsplanen for elvene Outardes og Manicouagan. Utbyggingen ble igangsatt på 1960-tallet.
Vannkraftverkene langs elva er:

Outardes 2 vannkraftverk- 472 MW
Outardes 3 vannkraftverk – 1145 MW, fullført 1969
Outardes 4 vannkraftverk – 688 MW, fullført 1972


== Eksterne lenker ==
Pourvoirie des quatre Outardes - naturbilder
Mastacideidae

Mastacideidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  


== Utseende ==


== Levevis ==


== Utbredelse ==
Familien finnes bare i India.


== Systematisk inndeling ==

 vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orthopteroida  («gresshoppelignende insekter»)
Orden rettvinger (Orthoptera)
Underorden gresshopper (Caelifera)
Overfamilie Eumastacoidea
Familie Mastacideidae Rehn, 1948
Slekten Mastacides Bolívar, 1899 – 7 arter
Slekten Paramastacides Descamps, 1974 – 3 arter


== Kilder ==
Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online


== Eksterne lenker ==
(en) Mastacideidae i Encyclopedia of Life 
(en) Mastacideidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Mastacideidae hos ITIS 
Mastacideidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening
Betsiamites

Betsiamites (eller Bersimis) er ei elv i Côte-Nord-distriktet i Québec, Canada. Elva er 386 km lang og renner sørøstover ut i Atlanterhavet via St. Lawrence-bukta ved Innu-bosetningen Betsiamites et par mil sørvest for Outardes' munning.
Det er 2 vannkraftverk i elva: Bersimis 1-demningen og Bersimis 2-demningen.


== Eksterne lenker ==
Hydro-Québec – Système hydrique de la rivière Bersimis.