jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Objet trouvé

Objet trouvé er et fransk uttrykk for funnet gjenstand i en kunstnerisk kontekst. På engelsk kalt for Found Object og Readymade. Begrepet betegner masseproduserte, hverdagslige gjenstander, som normalt ikke har en kunstnerisk hensikt, blir plassert inn i en bevisst kunstnerisk sammenheng, og sådan endrer dens opprinnelige betydning.

Slike objekter kan monteres uten å bli bearbeidet, men av en kunstner, på en måte og i en sammenheng som gjør dette til et kunstnerisk uttrykk. Gjenstandene kan omfatte alt fra hverdagsgjenstander til funn i naturen, og har det felles at de opprinnelig eksisterte av en annen grunn enn å bli kunst. Disse objektene kan karakteriseres som noe som ikke handler om smak eller estetikk, men som blir til kunst i det øyeblikk det velges ut av kunstneren. Bruken av objet trouvé som meningsbærende objekter skal engasjere tanken før øyet, og få betrakteren til å delta og reflektere.
Monterte ansamlinger av objekter kalles assemblage (om tredimensjonale montasjer) eller collage (collagen er tilnærmet to-dimensjonal, gjerne  også mere bearbeidet enn assemblagen).
Objet trouvé som kunstnerisk uttrykksform er fortsatt i bruk, men ofte ved at noe ved objektet endres eller bearbeides slik at det ikke fremstår i ren form.


== Historie ==
Begrepet «objet trouvé» dukket opp i forbindelse med arbeidene til den fransk-amerikanske kunstneren Marcel Duchamp, som først benyttet seg av denne metoden å produsere kunst på. Duchamp benyttet både begrepet «readymade» og «assisted readymade» (et bearbeidet objekt, eller en sammensetning av flere objekter) i omtalen av egne verker. Det første kjente objekt var Duchamps Sykkelhjul fra 1913: et sykkelhjul montert på en krakk. Duchamps kanskje mest kjente arbeid, ble vist på Armory Show i 1917. Under signaturen «R. Mutt» presenterte han et pissoar opp-ned på en sokkel, med tittelen «Fontene». Han fulgte opp året etter med et tørkestativ for vinflasker – også opp-ned.
Duchamps objekter revolusjonerte både måten kunst blir produsert på, og selve betydningen av begrepet «kunst». I dag er det nærmest utenkelig å besøke en utstilling av samtidig kunst noe sted i verden, uten å bli konfrontert med et readymade eller objet trouvéi en eller annen sammenheng. Andy Warhol og Jeff Koons er kjente kunstnere som har benyttet seg av dette konseptet, med klar referanse til Marcel Duchamp. 


== Referanser ==
Dambisa Moyo

Dambisa Moyo (født 2. februar 1969 i Lusaka) er en zambisk samfunnsøkonom og forfatter.
Moyo har en bred utdannelse, og har en bachelorgrad i kjemi og en MBA i finans fra American University, og senere en mastergrad fra Kennedy School of Government ved Harvard University, og en doktorgrad fra Oxford University, begge i samfunnsøkonomi.
Moyo har tidligere arbeidet i to år for Verdensbanken og i åtte år for Goldman Sachs. I 2009 kom hun med boken Dead Aid: Why Aid Is Not Working and How There is Another Way for Africa, der hun kom med krass kritikk av tradisjonell utviklingshjelp.


== Bibliografi ==
Dead Aid: Why Aid Is Not Working and How There is Another Way for Africa New York: Farrar, Straus and Giroux (2009) ISBN 0374139563


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dambisa Moyo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dambisa Moyo på Internet Movie Database 
(en) Dambisa Moyo hos The Movie Database 
Dambisa Moyo på Twitter 
Dambisa Moyo på Facebook 
Dambisa Moyo på LinkedIn 
Dambisa Moyo på YouTube
Lahti-Saloranta M/26

Lahti-Saloranta M-26(LS-26) er et lett maskingevær designet av Aimo Lahti og Arvo Saloranta.
Våpenet har mulighet for både hel- og halvautomatisk ild. Det ble produsert både 20 og 75 patroners våpenmagasiner til den, men den finske hæren har mest brukt den minste av disse.
Geværet ble approbert av det finske militære i 1926 som hoved-automatgevær. Produksjonen startet i 1927 hos Valtion Kivääritehdas (VKT), og holdt på frem til 1942. Mer enn 5000 eksemplarer ble laget i den perioden. Kina bestilte 30 000 M/26 i kaliber 7,92 i 1937, men kun 1 200 ble levert grunnet press fra Japan.
Våpenet var vanskelig å vedlikeholde i kamp, blant annet på grunn av det store antall deler (188), det var tungt og hadde lav magasinkapasitet. Det fikk etter hvert kallenavnet «Kootut virheet», (sammensatt mistak). Finske soldater foretrakk det russiske Degtjarjov maskingevær som ble tatt i tusentall fra russerne i kamp.


== Se også ==
Liste over vanlige infanterivåpen fra andre verdenskrig
Haugebonden

«Haugebonden» er en folkevise av typen som kalles middelalderballader. I TSB katalogen har den typenummer TSB A 73.
Visa er kjent i Norge og på Færøyene (CCF 133 Gullsteinur). De fleste variantene av denne visa er fra Telemark, men den har også vært kjent langs kysten fra Agder i sør til Trondenes i nord. Innholdet tyder på at det kan ha vært en «kystvise».
Visa forteller at bonden går ut i skogen på julekvelden og der møter han haugebonden (I den færøyske visa heter han Gullsteinur) som klager over at drengene til bonden uroer han. Bonden svarer at haugebonden har brukt skipet hans i mange år uten å betale leie.
I telemarkstradisjon er en haugebonden det samme som en fjøsnisse. Han er gardvoren, den første rydningsmann på garden og den som ligger i gravhaugen. Men i visa blir det fortalt at haugebonden holder til på skipet. Dette kan bety at haugebonden opprinnelig har vært en skipsnisse eller klabautermann, i så fall har han blitt haugebonde først når visa spredde seg til Telemark og der er blitt en innlandsvise.
Den vanligste teksten i nyere sangbøker er et utvalg av Knut Liestøls rekonstruerte tekst.


== Kilder ==
Tekst og kommentarer av Knut Liestøl i:

Knut Liestøl og Moltke Moe, Norske Folkevisor II, Kristiania 1922, mange nyere utgaver
Knut Liestøl artikkel i Håløygminne VII (1945–48), s. 211
Olav Sande 3 oppskrifter med melodier fra Hordaland i Norsk Folkekultur 2 (1916) s. 158f.
M.B. Landstad har visa som nr. 37 i Norske Folkeviser fra 1853.
Gustu

GUSTU var et norsk rockeband fra Oslo / Stor-Elvdal / Telemark. Og består av: Stig Gustu Larsen, Frode Lillestu Berger og Tommy Nielsen.


== Historie ==


=== Jupiter & Mars ===
Bandets første singel ble spilt inn i Studio Studio Nyhagen og på låta medvirket blant annet TNT gitarist, Ronni Le Tekrø. Låten ble raskt plukket opp av NRK P3 og ble også en del av Urørt på P3 i 2005.
Bandets første turné ble gjort i 2006 blant annet som support for Surferosa.


=== Love/Hate Collide ===
I august 2009 kom GUSTU med sin første EP "Love/Hate Collide". Låten «Love/Hate Collide» ble plukket opp av det Hollywood baserte plateselskapet 272 Records. Låten fikk masse radiotid på flere lokale og web-baserte radiostasjoner over hele vestkysten i USA, bla på Smash Radio, Los Angeles.
I Norge ble låten plukket opp av flere radiokanaler, bla. NRK P1 (h/o) og debuterte på førsteplass på ”Topp 8” listen. GUSTU lå totalt 12 uker på listen med 10 førsteplasser og 2 andreplasser. 12 uker er maksgrensen for hvor lenge et band/artist kan ligge på listen.
GUSTU ble i 2009 booket inn under By:larm/Club:Larm som første band fra Stor-Elvdal.


=== Kina ===
I 2010 ble bandet utgitt i Kina gjennom October Party Records. Låten "Love/Hate Collide" ble første singel der borte. Etter et kort opphold i studio for å skrive/utvikle låter, gjorde bandet en rekke konserter. Bandet hadde sin første turné i Kina i august 2010.
GUSTU har gjort konserter over store deler av Norge og spilt med artister som Karpe Diem, CC Cowboys, Surferosa og Sondre Lerche.


=== White Noise ===
I desember 2011 begynte innspillingen av EP White Noise i Parachute Studio i Oslo. Låten "Losing Control" ble lansert på nett som første låt fra platen "White Noise" 21.03.2012.
I april 2013 kom EP´en White Noise ut.
14. november 2013 ble første singel fra debutalbumet sluppet. Låten "Better" kom ut på iTunes, Amazone, Spotify med flere.
12. desember 2013 kommer singel nummer to. "Next December" har også video som har premiere samme dato.
I 2014 var det planlagt utgivelse av bandets første full-lengde, men den ble skrinlagt da bandet bestemte seg for å avslutte bandet. 
Etter flere år som band bestemte GUSTU seg for å gi seg rett før albumet ble utgitt. Avskjedskonserten ble avholdt på "Hard Rock Cafe" i Oslo i mai 2014.


== Diskografi ==
Album2010: Love/Hate Collide (aka GUSTU) (kun i Kina)
2014: "December" arbeidstittel (kommer)Samlealbum2008: Riot on Sunset (kun i USA)
2009: Det beste fra Hedmark (kun i Norge)
2010: Norwegian Wood (kun i Kina)
2011: Sounds from the underground Vol 1Singler2009: Love/Hate Collide  (USA/Norge)
2010: Love/Hate Collide (Kina)
2012: Losing Control (Web)
2013: Better
2013: Next December (december 12th)EP2009: "Love/Hate Collide"
2013: "White Noise"
2014: Acoustic EP


== Eksterne lenker ==
(en) Gustu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
GUSTUs hjemmeside
Jacob Lerche Johansen

Jacob Lerche Johansen (født 2. september 1818 i Fredriksvern, død 19. januar 1900) var en norsk offiser og statsråd.


== Militær karriere ==
Johansen ble sekondløytnant i marinen i 1839. 1840–42 var han elev ved militærhøyskolen, før han i 1846 ble lærer ved Sjøkrigsskolen. Denne stillingen hadde han inntil 1856, da han ble utnevnt til tøymester i marinen. I denne stillingen var han sjef for marinens artilleriverksteder og laboratorium. Marinemateriellet i Norge gjennomgikk i disse årene en betydelig utvikling; for eksempel ble det innført monitorer, riflede kanoner og undervannsminer. Johansen ble premierløytnant i 1852, kaptein i 1868. I 1870 ble han utnevnt til verftssjef og kommandant på Karljohansvern festning. Selv om han ikke hadde vært aktiv innenfor politikken ble han i 1872 utnevnt til statsråd og sjef for Marine- og postdepartementet, som Ole Jacob Brochs etterfølger. I 1879 ble han kontreadmiral.


== Statsråd ==
Som statsråd sto Johansen nokså isolert i forhold til de andre statsrådene. Flere ganger truet han med å gå av, første gang i 1873. I april 1880 fikk hans marinebudsjett hard medfart i Stortingets militærkomité, og Johansen truet igjen med å gå av. Som sjef for marinedepartementet hadde han store vanskeligheter med å få sine budsjetter vedtatt, siden venstrepartiet i Stortinget ønsket å redusere bevilgningene til forsvaret, og dessuten brukte bevilgningsnektelser som et våpen mot regjeringen. I 1877 fikk han imidlertid gjennomført en plan for utviklingen av Norges kystforsvar. Postvesenet, telegrafvesenet, havnevesenet og fyrvesenet hørte også inn under hans departement.
Den viktigste politiske saken i hans statsrådstid var spørsmålet om sanksjonsnektelse på Stortingets vedtak i statsrådssaken. Johansen hadde stemt for sanksjonsnektelse både i 1874 og i 1877, men i 1880 gikk han imot resten av regjeringen, ettersom han mente det var uforsvarlig å trosse Stortinget, og stemte for sanksjon. I januar 1882 forsøkte han igjen å komme ut av regjeringen, men heller ikke nå gjorde han alvor av trusselen. Siden holdt han seg til sitt eget departement, isolert fra de andre statsrådene.Ved riksrettsdommen 29. mars 1884 var Johansen den eneste av statsrådene som bare ble dømt til bøter, ettersom han hadde stemt for sanksjon i statsrådssaken i 1880. Han fikk en bot på 8 000 kroner og kunne gå inn i Aprilministeriet under Christian Homann Schweigaard, men gikk av før dette ministeriet falt. Han fikk avskjed med vartpenger 28. mai 1884, og ble etterfulgt av Johan Koren (Bøicke Johan Rulffs Koren). Siden levde han som privatmann.


== Referanser ==


== Kilder ==
Nekrolog i Morgenbladet nr. 37, 19. januar 1900. [1]
Nekrolog i Aftenposten nr. 48, 19. januar 1900, s. 2. [2]
Alf Kaartvedt: Kampen mot parlamentarisme 1880–1884. Oslo: Universitetsforlaget, 1956.
Illustreret norsk konversationsleksikon, bind IV, sp. 796. Kristiania: Aschehoug, 1910.


== Eksterne lenker ==
(en) Jacob Lerche Johansen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jacob Lerche Johansen hos Norsk senter for forskningsdata
Anton Peter Vinje

Anton Peter Vinje (født 29. april 1859 i Mosvik, død 8. juni 1932 i Trondheim) var en gründer og bedriftsleder i Trondheim. Han etablerte i 1889 Vinjes Transport under navnet A. Vinjes vognmandsforretning.Foreldre var Zephanias Svendsen Lerbakk (1833-1870) og Ingeborg Anna Andersdatter Kvernbakk (1834-1930); de bodde fra 1862 husmannsplassen Sørenget i Nervika, under Vinje bruk i Mosvik i Nord-Trøndelag. Den 8. mai 1879 reiste han til Trondheim. Senere fulgte de fire yngre søstrene etter ham til Trondheim.Med seg i kofferten hadde han en attest fra brugsfullmektig Wilhelm Berre på Vinje Brug som slo fast at han var «en i alle henseender meget flittig, dygtig og tjenestevillig arbeidsmand. Dessuten er han en sjelden ordentlig rettskaffen og edruelig person». Han fikk jobb hos vognmann Ole Solberg i Apotekerveita 10. Han giftet seg med en av vognmann Solbergs døtre.
Anton P. Vinje døde 8. juni 1932. Vinjes Transport ble drevet videre av hans sønn Oscar S. Vinje.


== Referanser ==
7,62 × 53R

7,62 × 53R er en finsk patron for gevær og maskingevær.
Den går også under navnet 7,62 × 53R Finnish, og den er basert på den russiske 7,62 x 54R fra 1891. 
Patronene kan til en viss grad brukes om hverandre, noe som ikke blir anbefalt. Den finske patronen kan brukes i russiske kammer, men russiske patroner passer dårlig i finske våpen. 
Den finske patronens skulder begynner tidligere og er brattere enn den russiske, og benytter en mindre kule. Dette kan derfor i sjeldne tilfeller føre til våpensprengning, og det frarådes sterkt å skyte 54R i finske 53R-våpen. Ved bruk av 53R i et 54R-kammer vil presisjonen vil være noe dårligere ettersom friflukten blir et stykke lengre, og kulekaliberet er noe mindre.


== Se også ==
Liste over patrontyper
Skytevåpen i kaliber 7,62 mm
Zigfrīds Anna Meierovics

Zigfrīds Anna Meierovics (født 24. januarjul./ 5. februar 1887greg. i Durbe i dagens Latvia, død  22. august 1925 nær Tukums i Slampes kommune i Latvia) var en ledende latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden mellom 1918 til sin død i 1925. Han var Latvias første utenriksminister (19. november 1918 til 25. januar 1925) og Latvias statsminister i to perioder (19. juni 1921 til 26. januar 1923 og 28. juni 1923 til 26. januar 1924). Han var en av grunnleggerne av den latviske bondeunionen.


== Se også ==
Latvia
Latvias historie
Liste over Latvias statsministre


== Referanser ==
David Coucheron

David Coucheron (født 5. september 1984) er en norsk fiolinist fra Nesodden. Han har ofte opptrådt med sin søster, Julie Coucheron, som er pianist, og har gitt ut plate sammen med henne såvel som med Ola Gjeilo.
I Oslo studerte han med Kåre Fuglesang og Isaac Shuldman. Han har en bachelorgrad fra Curtisskolen i  Philadelphia (2005) under Aaron Rosand (søsteren studerte i samme by) og  mastergrad fra Juilliard (2007). Coucheron spiller på en Stradivarius fra 1723 eid av et norsk fond og er forøvrig auksjonshuset Christies faste Stradivarius-tester.Fra september 2010 er Coucheron ansatt som konsertmester i Atlanta symfoniorkester.


== Premier ==
Hohenlohe Kulturstiftung konkurranse, 1. pris og spesialpris. 1999.
Jugend Musiziert-konkurransen i Weimar, 2002.  Delt med søsteren.
Prinsesse Astrids musikkpris 2002
Concorso Internazionale de Musica da Camera i Torino 2009.  Delt med søsteren.


== Utgivelser ==
Debut (Naxos, 2002). Klassiske svisker med søsteren.  Sponset av Den norske Bank.


== Referanser ==
Hwaeom jong

Hwaeom jong (hangul: 화엄종, hanja: 華嚴, McCune-Reischauer: Hwaŏm chong) er den koreanske avleggeren av den kinesiske mahāyāna-skolen Huāyán zōng.
Skolen ble grunnlagt i Korea av Ŭisang i året 671. Som en av de mest kjente buddhistiske munker i Silla-perioden, og en kjent tempelbygger, reiste han til Kina og studerte ved Zhongnan-fjellet som en elev av Zhìyăn og Fǎzàng.
Skolens største og mest langvarige innflytelse skulle bli sett i Korea. Etter å ha vendt tilbake til Korea i år 671, arbeidet Ŭisang energisk med å etablere skolen på den koreanske halvøyen. Under dette arbeidet fikk han mye hjelp av sin venn Wŏnhyo, som var en av den koreanske buddhismens ledende tenker, skribent og kommentator. Wŏnhyo bygde på de filosofiske tesene i Hwaeom jong, da han utviklet sin egen lære om «synkronistisk buddhisme» (hangul: Tong p’ulgyo (통불교), hanja: Tōng fójiào, 通佛教).
Hwaeom jong forble den dominerende buddhistiske retningen i Korea frem til slutten av Kongedømmet Goryeo, da den ble slått sammen med Sŏn-skolen som er den koreanske avleggeren av Zen. Innenfor rammene av Sŏn, har Hwaeom jong fortsatt å spille en sterk rolle helt opp til det 21. århundre.
Arturs Alberings

Arturs Alberings (født 26. desember 1876jul./ 7. januar 1877greg. i Rūjiena i Latvia, død  26. april 1934 i Riga i Latvia) var en latvisk politiker i det selvstendige Latvia i mellomkrigstiden. Han var Latvias statsminister mellom 7. mai 1926 og 18. desember 1926 av den latviske bondeunionen.
Jeff Dunham

Jeffery «Jeff» Dunham (født 1962) er en amerikansk buktaler og komiker, bl.a. kjent for figuren Achmed den døde terroristen, Den hyperaktive Peanut, gamle og gretne Walter, Bubba J, Sweet Daddy D, superhelten Melvin, og José, jalapeñoen på en pinne. Han har spilt mange show over hele USA, bl.a. i Phoenix, Green Bay, New York og Washington D.C. Han er best kjent for showet «Spark of insanity», men også for «Arguing with myself». Selv om han er en buktaler, starter han ofte de større showene med en liten stand-up før han drar fram dukkene. Dunham har for øyeblikket bolig i Los Angeles og har tre døtre sammen med sin ekskone Paige som han skiltes fra i 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jeff Dunham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jeff Dunham på Internet Movie Database 
(sv) Jeff Dunham i Svensk Filmdatabas 
(fr) Jeff Dunham på Allociné 
(en) Jeff Dunham på AllMovie 
(en) Jeff Dunham hos Turner Classic Movies 
(en) Jeff Dunham hos Rotten Tomatoes 
(en) Jeff Dunham hos The Movie Database 
(en) Jeff Dunham hos Behind The Voice Actors 
(en) Jeff Dunham på Discogs 
(en) Jeff Dunham på MusicBrainz 
(en) Jeff Dunham på Songkick
Kåre Fuglesang

Kåre Halvard  Fuglesang
(født 10. juni 1921 i Rælingen, død 16. november 2000)
var en norsk fiolinist og pedagog.
Han vokste opp i Skedsmo og studerte med filharmonikeren Henrik Due såvel som ved Juilliard,
før han ble ansatt som 1. fiolinist i Oslo Filharmoniske Orkester (1946-65 og 1975-87).
Fuglesang spilte i en årrekke i Den Norske Strykekvartett,
Henry Johnsrud-kvartetten og Filharmoniens kammerorkester under Ernst Glaser.
Ellers var han tidvis 1. konsertmester ved Den Norske Opera,
ansatt som konsertmester og pedagog i Kristiansand ved Agder musikkonservatorium og kammerorkestret der nede (1972–75) og som 1. konsertmester i Göteborg Symfoniorkester  (1965–72). Fra 1975 til 1987 spilte han på ny i Oslo Filharmoniske Orkester som alternerende gruppeleder for 2. fiolinistene med Kaare Sæther som sidemann.
Han underviste ved Manglerud videregående skole (1978–90).
Bosatt på Nesodden underviste han sambygdingen David Coucheron.
Han spilte på en Gagliano fra 1760. Fuglesang ga ofte solistprogram i Norsk rikskringkasting og var dessuten solist med Oslo Filharmoniske Orkester. Blant mer sjeldne verk spilte han Bottesinis konsert for fiolin og kontrabass med Henrik Lindemann som medspiller.


== Premier ==
Statens arbeidsstipend


== Referanser ==
Olav Frode Fidjeland

Olav Frode Fidjeland (født 29. mai 1919 i Skjeberg, død 24. november 1993) var en norsk maler. Han var gift med Anne-Marie Fossum og bosatt i Arendal.
Olav Frode Fidjeland fikk sin utdannelse på Statens håndverks- og kunstindustriskole (1939–1942), under Jean Heiberg på Kunstakademiet (1944–1946) og senere på Statens Lærerhøyskole i forming i 1965. Han betegnes som først og fremst som en landskapsmaler og med motiver fra skjærgård og skog, men gjorde også enkelte portretter og figurkomposisjoner.
Fidjeland var blant annet representert på Høstutstillingen 1945-1948 og 1950-1951.
På Sarpsborg bibliotek er en tverrvegg dekorert med Fidjelands store maleri over 'Sarpsborg i fortid, nåtid og fremtid'. Det er malt på lerret, og montert høsten 1950.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Olav Fidjeland i Norsk kunstnerleksikon


== Eksterne lenker ==
Maleri på Sarpsborg bibliotek
Olav og Kari

Olav og Kari eller Hekserittet er ei folkevise av den typen vi kaller middelalderballader. I TSB katalogen er den typologisert som TSB D 367.
Visa har vært en gjenganger i lesebøker for den videregående skolen, men den er nesten ukjent i sangermiljø. 
Norsk visearkiv har registrert bare to melodioppskrifter til den: Ludvig Mathias Lindemans oppskrift etter Anne Bruhær, Mo i Telemark fra 1861 og en oppskrift uten opplysninger av Olav Sande.


== Fortellingen ==
Det har gått åtte år siden Olav har besøkt mora. Mora spør hvordan han liker kona si, Kari. Olav svarer at han liker henne godt, men da sier mora at hun har sett Kari ri på en kvitbjørn sammen med alvene. Olav tror mora snakker sant og han slår Kari til hun dør. Kari kommer til himmelen og ber til jomfru Maria for Olav og mor hans. Maria sier at Olav skal komme til himmelen, men ikke mora.
Visa finnes også i Danmark og Sverige, men i kortere form. I danske varianter hører Liten Kjerstin (norsk:Kari) samtalen med mora. Hun ber husbonden sin om lov til å besøke foreldrene sine. Hun drar av sted og kommer aldri tilbake.


== Tolking ==
Visen gir et innblikk i middelalderens etikk. Ettersom Olav kommer til himmelen, men ikke mora, kan man tolke dette som at det ansees som verre å urettmessig beskylde noen for å være trollkvinne enn å slå ihjel noen man oppriktig tror er en trollkvinne.


== Tekster og melodier ==
Ådel Gjøstein Blom, Norske mellomalderballadar1, Legendeviser, Oslo 1982, s.72ff.


== Fonogram ==
Iselin Alme, Våre vakreste folketoner Vol. 1. dB Records 003. 1978


== Referanser ==
Millenniumtrofeet

Millenniumtrofeet (engelsk: Millennium Trophy, irsk: Corn an Mhílaoise) deles ut til vinneren av den årlige kampen mellom England og Irland i rugby union.Trofeet ble første gang delt ut i 1988. Siden 1989 har kampen blitt spilt som en del av Seksnasjonersturneringen og lagene spiller hjemme/borte annethvert år. 
Etter 2020-turneringen har England vunnet 20 ganger og Irland har vunnet 13 ganger.


== Referanser ==
Anna Norrie

Anna Norrie (født Anna Hilda Charlotta Pettersson 7. februar 1860 i Stockholm, død 13. juli 1957 i Stockholm), var en svensk skuespiller og operettesangerinne. Også kjent under navnet Anna Pettersson-Norrie.


== Biografi ==
Anna Norrie var datter av distriktslegen Samuel Magnus Axel Könsberg og Anna Christina Pettersson. Under sin skoletid ved "Wallinska skolan" (en pikeskole i Stockholm), ble hun oppmuntret av sin sanglærer om å søke seg inn på Musikkonservatoriet der hun fra 1877 til 1878 var elev ved Julius Günthers solosangklasse. Under en amatörteateropptreden i Södertälje ble hum tilbudt engagement i et omreisende teaterselskap, men hennes far stoppet henne fra å ta imot tilbudet. Isteden fortsatte hun å studere sang som privatelev for Carl Fredrik Lundqvist og Fritz Arlberg.
Norrie var engasjert ved Nya teatern i Stockholm 1882–84, ved Södra och Djurgårdsteatrarna 1884–87. Deretter var hun i 1887- 89 leder for Vasateatern. Hun filmdebuterte i 1903 i Ernest Flormans Sköna Helena, og medvirket i alt i ni filmer. Hun var gift med den danske forfatteren William Norrie mellom 1891 og 1909, og med skuespilleren Anton de Verdier 1909–1918.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Norrie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anna Norrie på Internet Movie Database 
(no) Anna Norrie hos Nationaltheatret 
(sv) Anna Norrie i Svensk Filmdatabas 
(da) Anna Norrie på danskefilm.dk