Fugleedderkopper

Fugleedderkopper er en familie store, primitive edderkopper, og kan bli på størrelse med en tallerken. De blir ofte kalt taranteller, men den virkelige tarantellaen er en europeisk ulveedderkopp, Lycosa tarantula. Fugleedderkopper tilhører de edderkoppene hvor giftkrokene går vertikalt (Mygalomorphae). Hos de fleste andre edderkopper (Araneomorphae), vender giftklørne horisontalt innover. Det vil si at fugleedderkopper «dolker» sitt bytte i stedet for å «bite» med giftkrokene. Det er kjent over 900 forskjellige fugleedderkopper, men nye arter beskrives stadig. Noen av de største artene blir brukt til mat av enkelte stammer i Sør-Amerika.


== Utseende ==
Store til meget store kraftige, hårete edderkopper, oftest brune på farge, men noen er mer fargerike, enkelte arter kledt med blå hår. Den største, Theraphosa blondi fra Sør-Amerika, er den opptil 28 centimeter lang. Som hos andre mygalomorfe edderkopper er chelicerene store og vendt slik at giftklørne vender bakover i hvile. Når edderkoppen hugger (den biter ikke), bøyer den overkroppen bakover, svinger chelicerene forover og hugger nedover med giftklørne. De åtte øynene er ganske små og sitter samlet i et lite område oppe på forkroppen. Det ene paret av spinnvorter er temmelig lange og stikker ut bak dyret som et par haletråder.


== Levevis ==
Fugleedderkoppene er mest artsrik i fuktige områder som tropisk regnskog, men de finnes også i ørkener. De er nattaktive, om dagen lever de skjult i jordganger, som de forer med silkespinn.  Hulen er lukket med et «hengslet lokk». Noen arter lever i trærne. De fleste mygalomorfe edderkopper, sitter i ro og venter på at byttet skal komme til dem. Dette i motsetning er artene i familien Theraphosidae, som er aktive jegere og vandrer rundt på jakt etter byttet. 
Navnet «fugleedderkopper» viser til at de største artene av og til kan fange og spise små fugler, men dette skjer sjelden. Vanlige byttedyr er insekter og små frosker, også ganske store slanger kan bli tatt. De store fugleedderkoppene har imponerende kjever og giftklør, men de fleste artene er lite aggressive og heller ikke særlig giftige. Noen kan forsvare seg ved å børste av seg irriterende hår som kan skape problemer om man får dem i øynene. 
Hunnene kan bli ganske gamle, trolig så mye som 40 år hos noen arter, mens hannene er mer kortlivede.


== Utbredelse ==
Denne familien er for det meste tropisk, bare noen få arter forekommer utenfor tropiske og subtropiske områder, inkludert det aller sørligste Europa.


== Populære kjæledyr ==

De fleste av de «tarantellene» som selges i kjæledyrbutikker hører til underfamilien Theraphosinae. Navnet «taranteller» på denne gruppen kan imidlertid være litt misvisende, siden de egentlige tarantellene (Lycosa) fra Sør-Europa hører til familien ulveedderkopper (Lycosidae), som verken er beslektet med eller ligner noe særlig på Theraphosidae.
Mange av artene er forholdsvis lette å holde i terrarier bare det er varmt nok for dem, men de må behandles varsomt, både fordi de kan bite og fordi disse edderkoppene er svært vare for støt, slik at de gjerne dør om man mister dem i bakken. De fores gjerne med sirisser eller kakerlakker. Spesielt store, fargerike eller sjeldne arter er særlig ettertraktet. En god del av de artene som man kan få kjøpt som kjæledyr har ennå ikke blitt formelt beskrevet. For noen arter utgjør kjæledyr-handelen en trussel siden store mengder av disse gjerne forholdsvis sjeldne dyrene blir samlet inn. Den fargerike, mellomamerikanske slekten Brachypelma er derfor fredet og det er ikke lovlig å handle med villfangede eksemplarer av denne slekten.
Mange av artene formerer seg godt i fangenskap og det foregår et betydelig oppdrett.


== Systematisk inndeling ==

edderkoppdyr, Arachnida
Ordenen edderkopper, Araneae
Underordenen Opisthothelae
Gruppen mygalomorfe edderkopper, Mygalomorphae
Gruppen Bipectina
Overfamilien Theraphosoidea
Familien fugleedderkopper, Theraphosidae
Underfamilien Acanthopelminae – Sør- og Mellom-Amerika
Slekten Acanthopelma (F.O.P.-Cambridge, 1897) – 2 arter
Underfamilien Aviculariinae – Sør-Amerika
Slekten Avicularia Lamarck, 1818 – 53 arter
Slekten Ephebopus Simon, 1892 – 5 arter
Slekten Iridopelma Pocock, 1901 – 3 arter, Brasil
Slekten Pachistopelma Pocock, 1901 – 2 arter
Slekten Tapinauchenius Ausserere, 1871 – 9 arter
Underfamilien Eumenophorinae – Afrika
Slekten Anoploscelus Pocock, 1897 – 2 arter
Slekten Batesiella Pocock, 1903 – én art, Kamerun
Slekten Citharischius Pocock, 1900 – 2 arter
Slekten Encyocrates Simon, 1892 – én art, Madagaskar
Slekten Eumenophorus Pocock, 1897 – 2 arter
Slekten Hysterocrates Simon, 1892 – 19 arter
Slekten Loxomphalia Simon, 1889 – 1 art
Slekten Loxoptygus Simon, 1903 – 3 arter, Etiopia
Slekten Mascaraneus Gallon, 2005 – én art, Mauritius
Slekten Monocentropus Pocock, 1897 – 3 arter, Madagaskar og Jemen
Slekten Myostola Simon, 1903 – én art
Slekten Phoneyusa Karsch, 1884 – 24 arter
Underfamilien Harpactirinae – Afrika
Slekten Augacephalus Gallon, 2002 – 2 arter
Slekten Ceratogyrus Pocock, 1897 – 10 arter
Slekten Eucratoscelus Pocock, 1898 – 2 arter
Slekten Harpactira Ausserer, 1871 – 16 arter
Slekten Harpactirella Purcell, 1902 – 11 arter
Slekten Idiothele Hewitt, 1919 – én art
Slekten Pterinochilus Pocock, 1897 – 9 arter
Slekten Trichognathella Gallon, 2004 – én art
Underfamilien Ischnocolinae – vidt utbredt
Slekten Catumiri Guadanucci, 2004 – 4 arter, Sør-Amerika
Slekten Chaetopelma Ausserer, 1871 – 5 arter, Afrika og Asia. Nær Europa:
Chaetopelma karlamanni Vollmer, 1997 – Kypros
Chaetopelma olivaceum (C.L. Koch, 1841) – Kypros
Slekten Gyuruita Guadanucci m.fl. 2007 – 2 arter, Brasil
Slekten Hemiercus Simon, 1903 – 5 arter, Sør-Amerika
Slekten Heterothele Karsch, 1879 – 11 arter, Afrika og Sør-Amerika
Slekten Ischnocolus Ausserer, 1871 – 18 arter, Europa, Nord-Afrika, India. I Europa:
Ischnocolus andalusiacus (Simon, 1873) – Spania
Ischnocolus holosericeus L. Koch, 1871 – Spania
Ischnocolus triangulifer Ausserer, 1871 – Italia
Ischnocolus tunetanus Pavesi, 1880 – Sicilia
Ischnocolus valentinus (Dufour, 1820)- Spania
Slekten Magulla Simon, 1892 – 4 arter, Brasil
Slekten Nesiergus Simon, 1903 – 3 arter, Seychellene
Slekten Oligoxystre Vellard, 1924 – 7 arter, Sør-Amerika
Slekten Plesiophrictus Pocock, 1899 – 16 arter, India
Slekten Sickius Soares & Carmaggo, 1948 – én art, Brasil
Underfamilien Ornithoctoninae – Sørøst-Asia
Slekten Citharognathus Pocock, 1895 – 2 arter
Slekten Cyriopagogus Simon, 1887 – 4 arter
Slekten Haplopelma Simon, 1892 – 10 arter
Slekten Lampropelma Simon, 1892 – 2 arter
Slekten Ornithoctonus Pocock, 1892 – 3 arter
Slekten Phormingochilus Pocock, 1895 – 3 arter
Underfamilien Poecilotheriinae – India og Sri Lanka
Slekten Poecilotheria Simon, 1885 – 16 arter
Underfamilien Selenocosmiinae – Øst-Asia og Australia
Slekten Chilobrachys Karsch, 1891 – 24 arter
Slekten Coremiocnemis Simon, 1892 – 3 arter
Slekten Haplocosmia Schmidt & von Wirth, 1996 – 2 arter
Slekten Lyrognathus Pocock, 1895 – 6 arter
Slekten Orphnaecus Simon, 1892 – én art
Slekten Phlogiellus Pocock, 1897 – 11 arter
Slekten Psalmopoeus Pocock, 1895 – 12 arter
Slekten Selenobrachys Schmidt, 1999 – én art
Slekten Selenocosmia Ausserer, 1871 – 43 arter
Slekten Selenotholus Hogg, 1902 – én art
Slekten Selenotypus Pocock, 1895 – én art
Slekten Yamia Kishida, 1920 – 3 arter
Underfamilien Selenogyrinae – India og Afrika
Slekten Annandaliella Hirst, 1909 – 3 arter, India
Slekten Euphrictus Hirst, 1908 – 2 arter, Afrika
Slekten Selenogyrus Pocock, 1897 – 5 arter, Afrika
Underfamilien Stromatopelminae – Vest- og Sentral-Afrika
Slekten Encyocratella Strand, 1907 – én art
Slekten Heteroscodra Pocock, 1899 – 2 arter
Slekten Stromatopelma Karsch, 1881 – 5 arter
Underfamilien Theraphosinae – Amerika. De fleste artene som holdes som kjæledyr hører til her.
Slekten Acanthoscurria Ausserer, 1871 – 40 arter
Slekten Aenigmarachne Schmidt, 2005 – én art
Slekten Agnostopelma Pérez-Miles & Weinmann, 2010 – 2 arter
Slekten Ami Pérez-Miles, 2008 – 7 arter
Slekten Aphonopelma Pocock, 1901 – 90 arter
Slekten Bonnetina Vol, 2000 – 3 arter
Slekten Brachypelma Simon, 1891 – 21 arter
Brachypelma albopilosum Valerio, 1980 – mellomamerikansk art, meget populær som kjæledyr. Skal være funnet i Belgia ifølge Fauna Europaea Web Service, men dette må dreie seg om en introduksjon.
Slekten Chromatopelma Schmidt, 1995 – én art
Slekten Citharacanthus Pocock, 1901 – 8 arter
Slekten Clavopelma Chamberlin, 1940 – én art
Slekten Crassicrus Reichling & West, 1996 – én art
Slekten Cubanana Ortiz, 2008 – én art
Slekten Cyclosternum Ausserer, 1871 – 15 arter
Slekten Cyriocosmus Simon, 1903 – 14 arter
Slekten Cyrtopholis Simon, 1892 – 28 arter
Slekten Euathlus Ausserer, 1875 – 5 arter
Slekten Eupalaestrus Pocock, 1901 – 4 arter
Slekten Grammostola Simon, 1892 – 20 arter
Grammostola rosea, den vanligste arten å holde som terrariedyr
Slekten Hapalopus Ausserer, 1875 – 8 arter
Slekten Hapalotremus Simon, 1903 – 6 arter
Slekten Hemirrhagus Simon, 1903 – 15 arter
Slekten Homoeomma Ausserer, 1871 – 14 arter
Slekten Kochiana Fukushima, Nagahama & Bertani, 2008 – én art
Slekten Lasiodora C.L. Koch, 1850 – 38 arter
Slekten Lasiodorides Schmidt & Bischoff, 1997 – 4 arter
Slekten Maraca Pérez-Miles, 2006 – 2 arter
Slekten Megaphobema Pocock, 1901 – 5 arter
Slekten Melloleitaoina Gerschman & Schiapelli, 1960 – én art
Slekten Metriopelma Becker, 1878 – 9 arter
Slekten Neostenotarsus Pribik & Weinmann, 2004 – én art
Slekten Nesipelma Schmidt & Kovarik, 1996 – én art
Slekten Nhandu Lucas, 1983 – 6 arter
Slekten Ozopachus Simon, 1889 – én art
Slekten Pamphobeteus Pocock, 1901 – 12 arter
Slekten Paraphysa Simon, 1892 – 4 arter
Slekten Phormictopus Pocock, 1901 – 18 arter
Slekten Plesiopelma Pocock, 1901 – 10 arter
Slekten Proshapalopus Mello-Leitão, 1923 – 3 arter
Slekten Pseudhapalopus Strand, 1907 – 2 arter
Slekten Reversopelma Schmidt, 2001- én art
Slekten Schismatothele Karsch, 1879 – én art
Slekten Schizopelma F.O. P.-Cambridge, 1897 – 3 arter
Slekten Sericopelma Ausserer, 1875 – 12 arter
Slekten Sphaerobothria Karsch, 1879 – én art
Slekten Stichoplastoris Rudloff, 1997 – 8 arter
Slekten Theraphosa Thorell, 1870 – 2 arter
Theraphosa blondi – verdens største kjente edderkopp
Slekten Thrixopelma Schmidt, 1994 – 3 arter
Slekten Tmesiphantes Simon, 1892 – 4 arter
Slekten Vitalius Lucas, Silva & Bertani, 1993 – 9 arter
Slekten Xenesthis Simon, 1891 – 3 arter
Underfamilien Thrigmopoeinae – India
Slekten Haploclastus Simon, 1892 – 8 arter
Slekten Thrigmopoeus Pocock, 1899 – 2 arter


== Eksterne lenker ==
(en) Fugleedderkopper i Encyclopedia of Life 
(en) Fugleedderkopper i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Fugleedderkopper hos Fauna Europaea 
(en) Fugleedderkopper hos Fossilworks 
(en) Fugleedderkopper hos ITIS 
(en) Fugleedderkopper hos NCBI 
(en) Kategori:Theraphosidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Theraphosidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Theraphosidae – detaljert informasjon på Wikispecies