jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Micropterix aureatella

Micropterix aureatella er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den finnes over hele i Norge og er familiens vanligste art her.


== Utseende ==
En ganske liten (vingespenn 8 – 12 mm, hunnen større enn hannen) møll. Hodet er kledt med oppstående, gylne hår. Vingene er metallisk blåfiolette, forvingen med tre gullglinsende tverrbånd.


== Levevis ==
Arten lever i fuktige bar- og blandingsskoger, på heier og myrer. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i mai – juli, og finnes ofte på blomster av starr (Carex spp.), der de spiser pollen. Man tror larven lever på bærlyng.


== Utbredelse ==
Den er utbredt i hele den palearktiske sone bortsett fra Nord-Afrika. I Norge er den vanlig over hele landet, også på fjellet.


== Kilder ==
Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 44 – 56. ISBN 978-91-88506-60-3
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [1]
Micropterix aureatella på UK moths: [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Micropterix aureatella i Encyclopedia of Life 
(en) Micropterix aureatella i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Micropterix aureatella hos Artsdatabanken 
(sv) Micropterix aureatella hos Dyntaxa 
(en) Micropterix aureatella hos Fauna Europaea 
(en) Micropterix aureatella hos NCBI 
(en) Kategori:Micropterix aureatella – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Micropterix aureatella – detaljert informasjon på Wikispecies
Tremplin au Claret

Tremplin au Claret er en hoppbakke og et skihoppanlegg ved landsbyen Autrans vest for Grenoble i Frankrike. Den største bakken i anlegget har K-punkt 90 meter og bakkestørrelse 92 meter, og ble brukt under vinter-OL 1968 (normalbakke og kombinert), samt under junior-EM 1974. Anlegget har også tre mindre hoppbakker med størrelse K56, K29 og K12.
Autrans har lang tradisjon som skisted, og alt etter 1. verdenskrig fantes det flere hoppbakker i området. Foran OL i 1968 ble det bygd en helt ny bakke med størrelse K70 (i senere år utbygd til K90). Byggingen startet sommeren 1965, og bakken sto klar til det franske mesterskapet vinteren 1966. En justering av bakkeprofilen ble gjort sommeren 1966.
De siste tiårene har bakken ikke hatt større internasjonale renn. Unntaket er et verdenscuprenn i kombinert i 1987. I motsetning til de tre mindre hoppbakkene i anlegget har ikke K90-bakken plastmatter som muliggjør helårsbruk.
Bakkerekorden er 97 meter, satt av Manuel Fettner (Østerrike) i et FIS-renn 16. mars 2000. I K56-bakken er rekorden på snø 59 meter, satt av Nicolas Couttet (Frankrike) 11. februar 2012, og på plast 63 meter, satt av Jonathan Learoyd (Frankrike) 21. juli 2012.


== Viktige renn (spesielt hopp) ==


== Kilder ==
Offisiell rapport for vinter-OL 1968 (s. 92-95)
Skisprungschanzen-Archiv: Autrans (besøkt 29. februar 2016)
Mullaittivu

Mullaittivu er en by, med havnested, på nordøstkysten av Sri Lanka som lå på en halvøy mellom havet og Nanthikandal-lagunen. Byen hadde utviklet seg fra en fiskerlandsby til et transittsted for den sjøgående trafikken mellom nord og sør i løpet av det tjuende århundret, og deretter ble den distrikthovedstaden i Mullaittivu-distriktet, med institusjoner for distriktsadministrasjonen.


== De to slagene om byen ==
Under den etniske konflikten mellom singaleserne og tamilerne var den viktige havnebyen åsted for flere blodige sammenstøt mellom regjeringssoldatene og de tamilske opprørerne. I juli 1996 lanserte tamiltigrene et stort angrep på det militære leirkomplekset, som omfattet også den mindre byen, med tilsammen 4 000 tamiltigre under ledelse av Velupillai Prabhakaran. Det første slaget om Mullaittivu sluttet med at hele garnisonen på 1 407 soldater ble utryddet i en stor massakre. Den srilankiske hæren som hadde forsøkt å komme til unnsetning for garnisonen, måtte evakuerte området og dermed tok LTTE over militærbasen og byen.
Mullaittivu ble den viktigste basen for overføring av forsyninger og frakt som ammunisjon og våpen fra havet for tamiltigrene, som dermed hadde erobret et viktig havnested med de nødvendige fasiliteter for tyngre frakt. Sjøtigrene gjorde havnestedet med militærbasen til deres viktigste og største installasjon for sjømilitære formål under krigen. Nanthikandal-lagunen fungerte som et godt egnet øvelsesområde for sjøtigrene som deretter hadde en vesentlig del av deres infrastruktur, inkludert båtverft, innenfor rekkevidde. Strategisk sett er byen viktig fordi A-35-vegen går i nord fram til Paranthan, med A-9-vegen mellom Kandy i sør og Jaffna-halvøya i nord og A-34-vegen i sør til Oddusuddan og Mankulam.
Det var først i desember 2008 de srilankiske regjeringsstyrkene var kommet innenfor rekkevidde av byen, og etter en måned sluttet det andre slaget om Mullaittivu med seier for soldatene. Den 25. januar 2009, etter over tolv år, var regjeringssoldatene tilbake i byen og på militærbasen.
Dvergroteter

Dvergroteter (Phymatopus hecta) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.


== Utseende ==
En nokså liten (vingespenn 23 – 32 mm), slank sommerfugl. Den er den minste og spinkleste av den norske roteterne. Hannen er livlig farget, varmt rødbrun med sølvaktige flekker, mens hunnen er gråbrun. Hannen har hvite, litt sølvaktige flekker som danner to, vanligvis ufullstendige, skrå tverrbånd på forvingene. Hos hunnen er disse tverrbåndene vanligvis fullstendige, men bare litt lysere enn vingens grunnfarge. Bakvingen er mørk grå hos begge kjønn, vingefrynsene brunlige. Larven er 30 – 35 mm lang når den er utvokst, brungrå på farge med brun hodekapsel og gråbrune flekker på forkroppens ryggplater.


== Levevis ==
Den lever i og ved fuktig løv- og blandingsskog, og kan også være tallrik i områder dominert av einstape (Pteridium aquilinum). Larven lever i bakken, på røttene av mange ulike planter, blant andre brennesle (Urtica dioica), einstape, røsslyng (Calluna vulgaris), syrer (Rumex spp.) og ulike slags skogsbær (Vaccinium spp.). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. Hannene svermer lavt over vegetasjonen en halvtimes tid om kvelden, men gir seg før det blir mørkt. Hannen sender ut feromoner fra luktkjertler i bakbeina. Hunnene blir lokket inn til der hannene svermer, og slår seg ned i vegetasjonen, der hannene finner dem. Paringen varer flere timer, etterpå legger hunnen ca. 300 egg. Hos denne arten tar larveutviklingen vanligvis bare ett år, men det kan gå to eller endogtil tre i nordlige områder.


== Utbredelse ==
Den er utbredt i Europa og det nordlige Asia østover til Japan. I Norge er den vanlig nord til Troms.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 73 – 91. ISBN 978-91-88506-60-3
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Norges sommerfugler, dvergroteter: [1]
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]
Hepialus hecta på UK moths: [3]


== Eksterne lenker ==
(en) dvergroteter i Encyclopedia of Life 
(en) dvergroteter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) dvergroteter hos Artsdatabanken 
(sv) dvergroteter hos Dyntaxa 
(en) dvergroteter hos Fauna Europaea 
(en) dvergroteter hos NCBI 
(en) Kategori:Phymatopus hecta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phymatopus hecta – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bregneroteter

Bregneroteter eller vanlig roteter (Korscheltellus fusconebulosa) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 30 – 54 mm, hunnen større enn hannen), gulbrun sommerfugl, særlig hannen med lysere og mørkere tegninger. Som vanlig hos rotetere er kroppen sylindrisk, antennene korte og for- og bakvingene ganske like på form. Kjønnene er nokså ulike, hannene er vanligvis mye mer kontrastrikt fargede, men det finnes også en variant med nesten ensfargede forvinger. Hodet og forkroppen er kledt med lyst rødbrune hår. Vingen er gulbrun til brun, hos hannen som oftest lysere ved framkanten og i et bølgende område som strekker seg langs bakkanten i den indre delen og så bøyer utover mot vingespissen. De lysere områdene har ofte en skinnende hvit kjerne. Hannen virker vanligvis ganske brokete og skiller seg fra andre nordiske rotetere på dette. Hunnen er mer monotont farget, men vanligvis med lysere skråstriper som i alle fall er antydet. Vingene er nokså tynt skjellkledte, og skjellene faller lett av. Bakvingen er brun, oftest litt rødlig i den framre delen. Vingefrynsene er gulaktige eller rødlige, vekselvis lyse og mørke. Larven er ca. 40 mm lang når den er fullt utvokst, gulhvit med brunt hode.


== Levevis ==
Den finnes på ikke for tørre steder i skog, og på eller i kanten av myrer. Larvene lever på røttene av ulike planter. Arten er ofte svært vanlig der det vokser einstape (Pteridium aquilinum), men er ikke avhengig av denne planten. De voksne sommerfuglene flyr i juni – august. Hannen flyr på leting etter hunner fra skumringen og omtrent en time utover. Hunnen sitter stille i vegetasjonen og sender ut feromoner som lokker hannene til seg. Paringen kan vare opptil sju timer. Etterpå legger hunnen omtrent 500 egg i løpet av en ukes tid før hun dør. Larven bruker to år på utviklingen.


== Utbredelse ==
Den er utbredt over hele Europa og i det nordlige Asia like øst til Kina og Japan. I Norge finnes den i hele landet bortsett fra de indre og østlige delene av Finnmark.


== Referanser ==


== Kilder ==
Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 73 – 91. ISBN 978-91-88506-60-3
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Norges sommerfugler, vanlig roteter
Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [1]
Hepialus fusconebulosa på UK moths


== Eksterne lenker ==
(en) Vanlig roteter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Vanlig roteter hos Artsdatabanken 
(en) Vanlig roteter hos Fauna Europaea 
(en) Vanlig roteter hos NCBI 
(en) Kategori:Pharmacis fusconebulosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pharmacis fusconebulosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Big Rip

The Big Rip er en teori om hvordan universets eksistens vil opphøre. Navnet spiller på teorien om the Big Bang som universets begynnelse. Ifølge teorien vil universet, som stadig utvides i stadig større hastighet, til slutt bli revet fra hverandre fordi kreftene fra akselerasjonen, drevet av såkalt mørk energi, vil bli så sterke at gravitasjonen ikke lenger vil være tilstrekkelig til å holde universet samlet.
Vandrende blad

Vandrende blad eller bladinsekter (Phylliidae) er en delgruppe av spøkelsesinsektene som igjen tilhører de «gresshoppelignende insekter». De er mestere i kamuflasje og ligner blad. Vandrende blad er enkle å holde i bur og enkelte arter er populære som kjæledyr. 
Det er beskrevet bare omtrent 30 arter i verden. 


== Utbredelse ==
Hovedutbredelsen er i tropiske strøk, sør og øst i Asia. Ingen arter finnes naturlig i Norge.


== Utseende ==
Vandrende blader store insekter, mellom 3 og 11 cm lange. De har godt utviklede bein. De mestre i kamuflasje. De fleste arter ligner blad og går i ett med vegetasjonen. 


== Levevis ==
Spøkelsesinsektene er mestere i kamuflasje, både i farge og utseende. De er for det meste aktive i mørke og sitter vanligvis ganske rolig om dagen. Blir de skremt sitter de ofte helt stille og de kan være svært vanskelige å oppdage. Selv om de er plassert i ganske nær slekt med gresshopper kan de ikke hoppe slik som gresshoppene.  
Vandrende blad har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve (nymfe) til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Eggene slippes rett på bakken.


== Litteratur ==
Sømme, Laurits 2001. Insekter. (Original: McGavin, George C. 2000. Insects, spiders and other terrestical arthropods.) N. W. Damm & Søn AS. ISBN 82-512-0601-4 side 68.


== Eksterne lenker ==
(en) Vandrende blad i Encyclopedia of Life 
(en) Vandrende blad i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Vandrende blad hos Fossilworks 
(en) Vandrende blad hos NCBI 
(en) Kategori:Phylliidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phylliidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
https://web.archive.org/web/20091030115318/http://www.nhm.uio.no/norort/  Et norskspråklig nettsted om Gresshopper, Kakerlakker Vandrende blad- og pinner og Saksedyr.
Ƌ

Ƌ og ƌ var en bokstav som ble brukt for å skrive zhuang-språket mellom 1957 og 1986. Den ble da byttet ut med digrafen «nd», slik at språket kunne skrives med et ASCII-tegnsett. Både bokstaven ƌ og digrafen representerer lyden [nd]. 
I Unicode kodes bokstaven som U+018B (Ƌ) og U+018C (ƌ).
Keratoglobus

Keratoglobus (fra gresk: kerato- horn  og globus rund), er en degenerativ, betennelsesfri funksjonsfeil i hornhinnen -cornea. Ved strukturendringer i cornea blir denne ekstremt tynn og får en uttalt sfærisk form til forskjell fra den  normale mer hyperbolske formen. Cornea tynnes særlig i ytterkanten, noe som gi den karakteristiske sfæriske formen og normalt et noe forstørret øye.


== Epidemologi ==
Forekomsten er vesentlig mindre enn forekomsten av keratoconus som er den mest vanlige form for funksjonsfeil i cornea.
Som for keratoconus er det vanlig at keratoglobus diagnostiseres i slutten av ten-årene og når gjerne sin mest uttalte form i 20- eller 30-årene.
Keratoglobus er lite forstått sykdom med uklare årsaker og ofte med en usikker prognose over utviklingen etter at diagnose er stilt. Dersom begge øynene er rammet, kan synet reduseres så sterkt at det kan vansekliggjøre bilkjøring og lesing av vanlig skrift. Dog er det ikke vanlig at keratoglobus fører til blindhet.


== Prognose ==
Selv om keratoglobus fortsatt er en mystisk sykdom, kan den vanligvis behandles med en rekke kliniske og kirurgiske teknikker. Det foreligger en viss fare for brist i cornea grunnet at den kan være ekstremt tynn og svak.


== Kirurgisk behandling ==
I et fremskredent stadium kan det være nødvendig med hornhinnetransplantasjon. 


== Referanser ==
Ƃ

Ƃ og ƃ er en bokstav som tidligere ble brukt for å skrive zhuang-språket i Kina, mellom 1957 og 1986. Den ble da byttet ut med digrafen «mb», slik at språkets skriftssystem skulle basere seg på ASCII-tegnsettet. Både bokstaven Ƃ og digrafen mb representerer lyden [mb]. 
I Unicode kodes bokstaven som U+0182 (Ƃ) og U+0183 (ƃ).
Julia Pauline Boracco Braaten

Julia Pauline Boracco Braaten (født 1991 i Oslo) er en norsk samtidskunstner som arbeider med tekstil og maleri. Tematikken baseres ofte på idéer om indre vekst og forfall, samt de moralske gråsoners konflikter mellom individuell og kollektiv fremgang, sett fra et filosofisk og antropologisk perspektiv og formidlet gjennom stilistiske motiver.


== Bakgrunn ==
Julia Boracco er utdannet ved Strykejernet Kunstskole og Kunsthøgskolen i Oslo (Khio) med en Master i medium- og materialbasert kunst (MFA, 2020).  
Arbeidene hennes har blitt vist gjennom gruppeutstillinger ved blant annet norske institusjoner og gallerier som Astrup Fearnley Museet, Munchmuseet, Kunstbanken Hedmark Kunstsenter, Buskerud Kunstsenter og Østfold Kunstsenter. 
Julia Boracco ble først kjent for offentligheten da hun som 11-åring spilte hovedrollen Kim i den norske barne- og ungdomsfilmen Ulvesommer fra 2003. Hun fikk rollen i konkurranse med 800 andre jenter. I 2006 hadde hun rollen som Vivian i familiefilmen Trigger. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Julia Pauline Boracco Braaten på Internet Movie Database 
(en) Julia Pauline Boracco Braaten hos The Movie Database
Sepik

Sepik er den lengste elva på øya Ny-Guinea. Mesteparten av elva renner gjennom provinsene Sandaun og Øst-Sepik i Papua Ny-Guinea, men på en kort strekning renner den også gjennom provinsen Papua i Indonesia.
Sepik renner gjennom sumper, tropiske regnskoger og fjellandskap. Biologisk sett er elvesystemet muligens det største uberørte ferskvanns-våtmarksystemet i Asia-Stillehavsregionen.


== Beskrivelse ==
Elva har sitt utspring i Victor Emanuelfjellene i de sentrale fjellområdene i Papua Ny-Guinea. Fra kildene i fjellene ved Telefomin renner den mot nordvest og renner ut av fjellområdene nær Yapsei. herfra renner den inn i den indonesiske provinsen Papua, før den snur tilbake mot nordøst og deretter østover over resten av sitt løp. Den mottar flere sideelver fra Bewanifjellene og Torricellifjellene i nord og Sentralkjeden i sør.
Over mesteparten av sintt løp renner elva i et snirklete og buktende løp mot Bismarckhavet. I motsetning til mange andre store elver har ikke Sepik et delta, men renner rett ut i havet, rundt 100 km øst før byen Wewak. Den er også seilbar over mesteparten av sitt løp.
Elvas samlede lengde er 1 126 km, og den har et nedbørfelt på over 80 000 km². Langs mesteparten av elva ligger et 5-10 kilometer bredt belte av aktive meandere som har dannet en opptil 70 kilometer bred elveslette med omfattende sumpområder. Sepikområdet er et stort sett uberørt miljø ettersom det ikke finnes større byer eller virksomheter innen gruve- og skogsdrift i nedbørfeltet.


== Referanser ==
Ƨ

Ƨ og ƨ er en bokstav som ble brukt fra 1957 til 1986 for å skrive zhuang-språket. I 1986 ble språkets ortografi endret, slik at den ble ASCII-kompatibel, den ble da byttet ut med bokstaven z. Ƨ ble brukt for å markere den andre tonen (lav, fallende). Bokstavens form baserer seg på tallet to. Bokstaven skrives etter den stavelsen hvis tone den styrer, også dersom siste bokstav i stavelsen er en konsonant, som i ordet «Yinƨminƨ».
I Unicode kodes ƨ som U+01A7 (Ƨ) og U+01A8 (ƨ).


== Se også ==
З
Ч
Ƽ
Ƅ
Ƽ

Ƽ og ƽ er en bokstav som ble brukt for å skrive zhuang mellom 1957 og 1986, da man endret ortografi og gikk over til et ASCII-kompatibelt tegnsett. Ƽ ble da byttet ut med bokstaven q. Bokstaven brukes til å representere den femte tonen (høy, stigende), og skrives etter stavelsen den indikerer tonen for. Bokstaven baserer seg på tallet 5. 
I Unicode kodes ƽ som U+01BC (Ƽ) og U+01BD (ƽ).
Ƅ

Ƅ og ƅ er en bokstav som ble brukt mellom 1957 og 1986 for å skrive zhuang. Man valgte da å gjøre språkets ortografi ASCII-kompatibel, og bokstaven ble erstattet av bokstaven h. Mens den var i bruk, representerte den den 6. tonen (mellom-tone). 
I Unicode kodes ƅ som U+0184 (Ƅ) og U+0185 (ƅ).
Ou (bokstav)

Ȣ og ȣ (en ligatur av o og u) stammer fra gamle greske dokumenter der den var en ligatur av gresk ο og υ. Denne greske ligaturen kan fremdeles sees på gresk-ortodokse ikoner. Ligaturen har så blitt tatt i bruk for språk som skrives med det latinske alfabetet. Den har blitt brukt til å skrive indianerspråkene wyandot og algonkinsk, og den representerte henholdsvis lydene [ɔ̃] og [ɯ]. Den har siden blitt erstattet av tegnene «ô» og «w».
I Unicode kodes ȣ som U+0222 (Ȣ) og U+0223 (ȣ).


== Eksterne lenker ==
(en) Ου (ligature) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over hovedveiene på Sri Lanka

Dette er en liste over hovedveiene i Sri Lanka:

A-1sp Kollupitiya-Sri Jayawardenapura 07 km lengde
A-1 Colombo-Kandy 115 km lengde
A-2 Colombo-Hambantola-Wellawaya 318 km lengde
A-3 Peliyagoda-Puttalam 126 km lengde
A-4 Colombo-Ratnapura-Batticaloa 430 km lengde
A-5 Peradeniya-Badulla_Chenkaladi 276 km lengde
A-6 Ambepussa-Trincomalee 199 km lengde
A-7 Avissawella-Hatton-Nuwara Eliya 119 km lengde
A-8 Panadura-Ratnapura 68 km lengde
A-9 Kandy-Vavuniya-Mankulam-Kokavil-Kilinochchi-Paranthan-Elefantpasset-Jaffna 321 km lengde
A-10 Katugastota-Kurunegala-Puttalam 125 km lengde
A-11 Maradankadawala-Trikandimadu 129 km lengde
A-12 Puttalam-Trincomalee 177 km lengde
A-13 Galkulama-Anuradhapura 17 km lengde
A-14 Medawachchiya-Talaimannar 114 km lengde
A-15 Batticaloa-Trincomalee 131 km lengde
A-16 Beragala-Hali-ela 40 km lengde
A-17 Galle-Madampe 144 km lengde
A-18 Pelmadulla-Nonagama 88 km lengde
A-19 Polgahawela-Kegalle 12 km lengde
A-20 Anuradhapura-Rambewa 14 km lengde
A-21 Kegalle-Karawanella 42 km lengde
A-22 Passara-Monaragala 34 km lengde
A-23 Wellawaya-Ella-Kumbalwela
A-24 Matara-Akuressa 20 km lengde
A-25 Siyabalanduwa-Ampara 57 km lengde
A-26 Kandy-Padiyathalawa 105 km lengde
A-27 Ampara-Mahaoya 58 km lengde
A-28 Anuradhapura-Padeniya 84 km lengde
A-29 Vavuniya-Horowpathana 46 km lengde
A-30 Vavuniya-Parayanalankulama 36 km lengde
A-31 Karaithivu-Ampara 24 km lengde
A-32 Navankuli-Pooneryn-Mannar 98 km lengde
A-33 Ja Ela-Ekala-Gampaha-Yakkala 17 km lengde
A-34 Mankulam-Oddusuddan-Mullaittivu 49 km lengde
A-35 Paranthan-Puthukkudiyiruppu-Mullaittivu 52 km lengde
Tino Edelmann

Tino Edelmann (født 13. april 1985 i Annaberg-Buchholz, Landkreis Annaberg, Fristaten Sachsen) er en  tysk kombinertløper som har konkurrert internasjonalt siden 2001. Han ble verdensmester i lagkonkurransen under Ski-VM 2015 i Falun. Edelmann var med på Tysklands lag som tok bronse i lagkonkurransen under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Han har vunnet fire sølvmedaljer i kombinert under verdensmesterskapet på ski, hvorav to i lagkonkurranse i 2007 og i 2009, en i fellesstart individuelt i 2009, samt en i normalbakke individuelt i Ski-VM 2011 i Oslo. Sammen med Eric Frenzel tok han bronse på lagsprint, stor bakke under Ski-VM 2013 i Val di Fiemme.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tino Edelmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tino Edelmann – Olympedia 
(en) Tino Edelmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(de) Tino Edelmann – Tysklands olympiske komité 
(en) Tino Edelmann – FIS (kombinert) 
(en) Tino Edelmann – FIS (langrenn) 
Offisielt nettsted 
(en) Tino Edelmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Orre

Orre er en bygd i Klepp kommune i Rogaland fylke. I det grøderike og flate området, med mange gårder, drives det mye landbruk. Blant annet finnes det flere gartnerier og drivhus. Det drives også grønsakdyrking.   
Forfatteren Alexander Kielland var ofte innom Orre de gangene han besøkte Jæren, og kan ha brukt det som inspirasjon for noen av jærromanene sine.


== Geografi ==
Stedet er kjent for Orrestranda, som er den lengste sandstranden i Norge. Innbyggertallet i kretsen var i 2004 1283, og som resten av kommunen har bygden en ung befolkning.
Orrevatnet på 8,04 km² utgjør nedre del av Orrevassdraget, og er den største innsjøen på Jæren. 


== Bygninger ==

På stedet ligger Orre gamle kirke, en middelalderkirke fra 1200-tallet, og Orre kirke fra 1950. 
I nyere tid er Orre blitt kjent lokalt for Friluftshuset, et bygg som er tilpasset det flate landskapet og som forteller om miljøet i området. Huset er åpent hver søndag og har en permanent utstilling knyttet til Jærstrendene landskapsvernområde. Her er også andre utstillinger og sommerkonserter.


== Kultur ==
På Orre arrangeres Orremesså hvert år, og i 2019 fylte den 50 år. Alt overskudd fra messen går tilbake til idrettslag og organisasjoner i bygda.


=== Idrett ===
Orre har et 4.divisjonslag, Orre IL.


== Eksterne lenker ==
Klepp kommune om naturvern i kommunen
Friluftshuset ved Orrestranda Jæren friluftsråd
Orremesså
Oddusuddan

Oddusuddan er en by i distriktet Mullaittivu på Sri Lanka. Byen ligger langs A-34, som er vegen mellom Mankulam og Mullaittivu. Under den srilankiske borgerkrigen var det flere blodige begivenheter i Oddusuddan.