jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peking Express

Peking Express er en skandinavisk reality-serie som ble sendt på TVNorge i 2007. Konseptet gikk ut på at en gruppe mennesker skulle ta seg fra Moskva til Beijing på kortest mulig tid og med minimalt av resurser. Gruppen bestod av ni par fra Sverige, Norge og Danmark. Det paret som kom først til Beijing kunne vinne opptil 500 000 kroner, avhengig av innsatsen under reisen. Synnøve Skarbø var programlederne for de norske deltagerne. Den gikk på Kanal 5 i Sverige og dansk Kanal 5 i Danmark.
Den var basert på en nederlandsk reality-serie med samme tittel som gikk første gang i 2004. Programkonseptet har flere likhetstrekk med amerikanske The Amazing Race.
Peking Express ble ingen seersuksess, verken i Norge, Danmark eller Sverige. Dårligst mottatt ble den i Danmark.


== Konsept og produksjon ==
Serien var lagt opp som et kappløp der 18 deltagere skulle ta seg fra Moskva til Beijing. Ni par, tre fra Norge, tre fra Sverige og tre fra Danmark, skulle konkurrere om å komme først til Beijing. Underveis hadde parene bare hverandre, lokalbefolkningen de møtte og en euro om dagen på sin reise. Programmet var lagt opp slik at det skulle trigge deltakernes kreativitet og stå-på-vilje.  
Reisen gikk over 41 dager gjennom ukjent natur og fremmede kulturer. Deltakerne skulle reise over fjell, gjennom ørken, øde sletter, storbyer og landsbyer. De kunne ikke språket, og det var få som kunne engelsk i disse områdene. Deltakerne måtte selv skaffe overnatting, transport og mat. I hvert program var det en konkurranse. De tre parene som kom først til angitt sted fikk sjansen til å konkurrere. Vinneren av konkurransen fikk en fordel som hjalp dem i kappløpet videre mot Beijing. I annethvert program måtte det paret som kom sist, reise hjem.


== Seertall ==
Serien hadde forholdsvis dårlige seertall i Norge med et snitt på 196.000, og en markedsandel på 13,1%. Den ble heller ingen suksess i Sverige der seertallet var nede på 120 000. Enda verre var tallene i Danmark, der seersnittet lå på bare 46 000.


== Deltakere ==


== Produksjon ==
Peking Express var en stor pan-skandinavisk produksjon og var den hittil største produksjonen TVNorge hadde vært med på når det gjaldt logistikk. To og et halvt tonn utstyr, 100 mennesker og 12 minibusser reiste 10 000 km gjennom Russland, Mongolia og Kina. Hvert par hadde en fotograf og en reporter som fulgte dem på reisen.Serien bygde på et nederlandsk TV-konsept med samme navn som gikk første gang i 2004. Per 2007 var den nederlandske versjonen i gang med sin fjerde sesong. I 2006 ble det arrangert en spesialversjon av serien kalt Peking Express VIP, med nederlandske kjendiser, blant annet Bart Veldkamp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell programportal på TV Norge (arkivert versjon)
Javadverghjort

Javadverghjort (Tragulus javanicus) er en småvokst drøvtygger og én av seks arter i slekten Tragulus, som videre inngår i dvergmoskusdyrfamilien (Tragulidae). 


== Taksonomi ==
Tidligere regnet man tre underarter til javadverghjort, men i 2004 fikk T. kanchil og T. williamsoni status som selvstendige arter.


== Biologi ==
Arten er endemisk for øya Java i Indonesia. Habitatet består av tropisk regnskog med tett underskog, der de småvokste dyra lett kan gjemme seg vekk. Den er sjelden observert under 400–700 moh og over 1 500 moh, men den har blitt observert ved Gunung Gede–Pangangro på cirka 1 600 moh. Ei gruppe fuglekikkere hevdet å ha observert et eksemplar av arten i Bali Barat nasjonalpark på øya Bali i 2006, men observasjonen har aldri latt seg verifisert.


== Inndeling ==
Inndelingen følger i hovedsak Bibi (2013). Ifølge Sarvani, Parmar, Tabasum et al. (2018) er Moschiola (med høyeste grad (1,00) av sannsynlighet og 100 % bootstrapp) søstergruppen til Tragulus og Hyemoschus.  Navn i parentes er kun foreløpige beskrivelser på arter som mangler norsk navn.

Artiodactyla, klovdyr
Ruminantia, drøvtyggere
Tragulidae, dvergmoskusdyr
Moschiola (Sør-Asia)
Tragulus (Sørøst-Asia)
T. javanicus, javadverghjort
T. kanchil, (kanchil, smådverghjort)
T. williamsoni, (williamsonsdverghjort)
T. napu, (napu, stordverghjort)
T. nigricans, (pilandok, filippinerdverghjort)
T. versicolor, (vietnamdverghjort)
Hyemoschus (Afrika)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) malayisk vannmoskusdyr i Encyclopedia of Life 
(en) malayisk vannmoskusdyr i Global Biodiversity Information Facility 
(en) malayisk vannmoskusdyr hos Fossilworks 
(en) malayisk vannmoskusdyr hos ITIS 
(en) malayisk vannmoskusdyr hos NCBI 
(en) Kategori:Tragulus javanicus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tragulus javanicus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tragulus javanicus – detaljert informasjon på Wikispecies
Duk

En duk er stykke tekstil, gjerne formet som en firkant eller en sirkel. Det legges som regel på toppen av et bord, ofte i den hensikt å beskytte bordet mot skader og søl. Duken kunne også skjule at bordet under var velbrukt.
Duker kan også brukes for å pynte opp. Pyntebrikker og -løpere er gjerne brodert, strikket, heklet, gimpet eller slått som nupereller. Mønstre og motiver er ikke sjelden lokalt preget, og utviklet med stor oppfinnsomhet.
Duker har tradisjonelt vært til fest. I Norden var linduker med innvevd mønster vanlige blant de velstående, mens almuen nøyde seg med vokset duk som tålte mere slitasje. Etter som bomullen fikk innpass, ble bomullsduker mer og mer vanlige.
I vår tid fåes duker som er flekkavstøtende og sjelden trenger vask. Voksdukene er oftest plastbelagt, og det fås kjøpt papirduker på ruller a 10 meter til bruk der en er garantert søling.
Begrepet duk som tekstil finner vi også i seilduk og glassfiberduk.


== Eksterne lenker ==
Historiske eksempler
Hvordan velge bordduk (engelsk)
Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag

Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag (NEM) er en av de fire nasjonale forskningsetiske komiteene. Komiteen har som sitt ansvarsområde den forskningsetiske virksomhet innen det medisinske fagområde (helse- og livsvitenskap, inkludert psykologi), herunder kompetanseutvikling og forskning der medisinske problemer av etisk natur knytter seg til tverrfaglige forskningsprosjekter.
NEM er en uavhengig instans, opprettet ved stortingsvedtak i 1990, som skal fungere som nasjonal utkikkspost, opplyser og rådgiver i forskningsetikk innenfor de aktuelle fagområder. Komiteen har samtidig ansvar for forebygging av vitenskapelig uredelighet innen sitt virkeområde. NEM er i tillegg klageorgan for vedtak etter Helseforskningsloven og Forskningsetikkloven, fattet av De regionale komiteer for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk (REK).
Komiteen er sammensatt av 12 personer med ulik faglig bakgrunn som oppnevnes for fire år om gangen. Kunnskapsdepartementet oppnevner komiteens medlemmer etter innstilling fra Norges forskningsråd.
Tilsvarende nasjonale etiske komitéer er oppnevnt for fagområdene naturvitenskap og teknologi (Den nasjonale forskningsetiske komité for naturvitenskap og teknologi) og samfunnsvitenskap og humaniora (Den nasjonale forskningsetiske komité for samfunnsfag og humaniora).
NEM har sekretariat sammen med de andre nasjonale forskningsetiske komiteer i Oslo sentrum


== Eksterne lenker ==
Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin og helsefag Arkivert 26. april 2011 hos Wayback Machine.
Gemmologi

Gemmologi er læren om edelstener. Uttrykket stammer fra det latinske ordet «gemma», som betyr juvel, og det greske ordet «logos», som betyr lære. Gemmologer er således personer som har gjennomgått og bestått studiet i gemmologi (diplomeksamen). Disse personene får et internasjonalt sertifikat som dokumenterer at de er i stand til å vurdere edelstener.
Gemmologer spesialiserer seg i ulike retninger for ulike vurderinger av edelstener; verdi, kvalitet, opprinnelse, diamant, smaragd, ekte/syntetisk.
De senere år har det kommet stadig større mengder med syntetiske edelstener på markedet som f. eks. cubic zirconia.


== Eksterne lenker ==
The Gemological Institute of America – London
The Canadian Institute of Gemmology – Gemology World
The Gemmological Association and Gem Testing Laboratory of Great Britain
The Gemological Institute of America
The Canadian Gemmological Association Arkivert 19. august 2008 hos Wayback Machine.
The Gemmological Association of Australia
O. Henry

O. Henry er pseudonymet til den amerikanske forfatteren William Sydney Porter (født 12. september 1862, død 5. juni 1910). Han er mest kjent for sine mange noveller. Han var den første til å bruke ordet bananrepublikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) O. Henry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) O. Henry – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) O. Henry på Internet Movie Database 
(sv) O. Henry i Svensk Filmdatabas 
(fr) O. Henry på Allociné 
(en) O. Henry på AllMovie 
(en) O. Henry hos The Movie Database 
(en) O. Henry hos Internet Broadway Database 
(en) O. Henry på Discogs 
(en) O. Henry på MusicBrainz 
(en) O. Henry hos American National Biography
Andy McGuigan

Andy McGuigan (født 24. februar 1878, død 1948) var en skotsk fotballspiller.
Han spilte for Hibernian før han ble kjøpt av Liverpool i 1900.
Han er en av kun fem spillere som har scoret fem mål i en kamp for klubben. Han spilte totalt 37 kamper, og scoret 14 mål i tiden hans i Liverpool.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på LFChistory.net
John Evans

John Evans (født 28. august 1929 i Essex, død 6. januar 2004) var en engelsk fotballspiller.
Evans spilte i Charlton i årene 1949–1953. 26. desember 1953 ble han kjøpt til Liverpool.
I tiden i klubben scoret han 53 mål på 107 kamper, inkludert 5 mål i en kamp mot Bristol Rovers. Han er en av kun 5 spillere som har scoret 5 mål i en kamp for Liverpool.
I 1957 skrev han under for Colchester. Han spilte også for Romford og Ford United som begge var amatørklubber før han la opp som fotballspiller.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på LFChistory.net
Svartdalen

Svartdalen er et naturområde og elvegjel i den nederste delen av den lange elvedalen som Alnaelva svinger seg gjennom.
Mye av Svartdalen tilhører strøket Kværner i Bydel Gamle Oslo, mens noe også ligger i bydelen Nordstrand og Østensjø. Svartdalen avgrenses forøvrig av Konows gate, Svartdalsveien og Arnljot Gellines vei. Enebakkveien danner skillet mot Lodalen i vest, eller Kværnerdumpa som øvre og østre delen av Lodalen tradisjonelt har blitt kalt av folk i området. Fram til midten av 1900-tallet var det store fossefall som skilte Svartdalen og Lodalen – de såkalte Kværnerfossene. Kværnerfallene ble lagt i rør i 1948.
Navnet Svartdalen kommer av de svarte fjellveggene langs sørsida av dalen. Ellers er Svartdalen et urskoglignende område der skogen har fått vokse fritt. Her vokser pil, lind, ask, alm, lønn, eik, svartor og hassel. Det er en rik edelløvskog der man kan møte både hare, bever og elg. Trærne gir spillerom for sjeldne og spesialiserte insektarter. På 1930-tallet ble Svartdalen tilrettelagt som naturpark.
Naturområdet slik det er definert av kommunen i grøntregistreringer 2009, med skogen sør for Svartdalsveien utelatt, er rundt 97 dekar stort. I den vestlige delen av Svartdalen, ned mot Enebakkveien ble det i 1993 anlagt en fem dekar stor park, Svartdalsparken. Navnet Svartdalsparken er også i bruk om hele Svartdalen.
16. mai 2011 ble turvei D10 i Svartdalen åpnet som en del av Alnastien. Turveien går langs fossen og igjennom urskogen og forbinder Bryn med Kværnerdalen, og deler av turveien går på en bordgang på høye påler gjennom et juv. Dalen der turveien går har stort innslag av gammelskog med edelløvskog, blant annet får død og døende vegetasjon ligge, som grunnlag for et stort biologisk mangfold.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Grazjdanskaja Oborona

Grazjdanskaja Oborona (ofte forkortet til GrOb eller GO) (russisk: Гражданская оборона, ГрОб, ГО) var ett av de tidligste og mest berømte russiske punkbandene. Navnet kan oversettes fra russisk til «sivilforsvar».
Bandet ble skapt av en ung sovjetisk dissident, Jegor Letov, i november 1984. På det tidspunktet var russisk undergrunnsmusikk på en topp. Rockeband som Aquarium, Mashina Vremeni og Kino var enormt populære. Punkrock som sjanger var imidlertid nytt for den sovjetiske undergrunnsmusikkscenen. GrOb ble dem som fylte denne nisjen, og i dag har bandet en stor skare fans, beundrere og følgere. Bandet inspirerte hundrevis av senere sovjetiske og russiske punkband.
Fram til Sovjetunionens kollaps ble GrOb ofte sett på som et antisovjetisk band. I sine dypt symbolske tekster talte Letov ofte mot militarisme, diktatur, det sovjetiske systemet og krigen i Afghanistan. Dette var grunnen til at bandet ble sensurert og forbudt. Letov og bandmedlemmene gjemte seg i flere år mens de spilte inn sanger i kjøkken og kjellere hos sine venner. Til tross for streng sensur, spilte Grazjdanskaja Oborona på flere rockfestivaler (spesielt premieren i Novosibirsk i 1987, hvor bandet ble regnet som en sensasjon).
I motsetning til det populære bilde av en antikommunist, hevdet Letov selv å være en «sann kommunist» og forlot ikke dette ståstedet før den siste vendingen i hans overbevisninger. Som den mest prominente figuren i sibirsk rock, var Letov alltid en kilde til mange selvmotsigelser. Til tider uttrykte han meninger som var nøyaktig motsatte av hans tidligere uttalelser. Dermed fremsto han som sympatiserende med den nasjonalistiske venstrevridde bevegelsen kalt NBP (National Bolshevik Party, russisk Национал-Большевистская Партия) til tross for sin tidligere sterke opposisjon mot despotisme og nasjonalisme. 
Grazjdanskaja Oboronas lyd besto for det meste av forvrengte elektriske eller akustiske gitarer, enkle basslinjer, grunnleggende perkusjon og Letovs stemme. I slutten av 1980-årene begynte de også å implementere harde industrielle lyder i bakgrunnen.
Bandet ga ut et album i 2004. (A Long and Happy Life, russisk Долгая Счастливая Жизнь) og 2005 (ER, russisk Реанимация).
28. september 2007 spilte de sin første konsert i Skandinavia, i Tromsø. Dagen etter spilte de i Oslo, før de dro videre til Øst-Europa for å turnere videre.
19. februar 2008 døde Jegor Letov.


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Grazhdanskaya Oborona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Apple Music 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Discogs 
(en) Grazjdanskaja Oborona på MusicBrainz 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Spotify 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Last.fm 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Last.fm 
(en) Grazjdanskaja Oborona på Genius — sangtekster 
(en) Grazjdanskaja Oborona på AllMusic
Nordlysfestivalen

Nordlysfestivalen er en musikk- og kunstfestival som avholdes årlig i januar måned i Tromsø. Festivalens formål er å profilere samtidsmusikk, verdensmusikk, klassisk musikk, folkemusikk og jazz. Hvert år deles Nordlysprisen ut til en nordnorsk kunstner.


== Eksterne lenker ==
Nordlysfestivalens nettside
Jarle Storløkken

Jarle Glesåen Storløkken (født 1. april 1977) er en norsk gitarist, komponist og dirigent fra Lørenskog. Han har spilt i flere grupper og medvirket på mange CD-utgivelser. Han er nevøen til Ståle Storløkken. Jarle Storløkken er fast arrangør for tenThing Brassensemble, som har Tine Thing Helseth som kunstnerisk leder. 


== Musikalske samarbeid ==
Storløkken har medvirket i eller ledet følgende band og musikalske prosjekter:

4 Flate
Bad Alchemy
Bluesbrekkerne
C.L.I.V.E.
Dead Dino Storage
Tarjei Grimsby Kvartett
Husarrest + Kong Kannibal
Made In Corea + Panzerpappa
Robin Hood
Jarle Storløkken Kvintett
Per Gjermund Storrø
s.u.a.n.
Sugar Anne
Her Good Rockin' Daddies
Vangstein/Storløkken Duo
Christianssand String Swing Ensemble
Tine Thing Helseth Quintet


== Eksterne lenker ==
Musikkguiden, Jarle G. Storløkken
Standalhytta

Standalhytta eller bare «skihytta» er de folkelige navnene på Aalesunds Skiklubs hytte «Ull» på Standaleidet i Ørsta. Hytta stod ferdig vinteren 1913 og har senere blitt påbygget flere ganger. Det er nå totalt 63 sengeplasser i hytta inkludert 6 senger i et frittliggende anneks. Hytta er tilgjengelig for leie og skiklubben er behjelpelig med å skaffe betjening og bistår med å arrangere aktiviteter.


== Eksterne lenker ==
Aalesunds Skiklubs hjemmeside
https://www.ut.no/hytte/3.1707/
Legato

Legato (fra italiensk = bundet sammen) er et musikkuttrykk brukt for å beskrive «glidende» bevegelser i musikken. Elegant frasering i musikken utføres ofte med legatoteknikker. Stakkato er det motsatte, der hver tone markeres. Man kan få fram legato-effekten hvis man nynner en melodi på lyden «a...» (lik gregoriansk sang) i stedet for «la-la-la...» (stakkato).
Pasientskadenemnda

Pasientskadenemnda (PSN) er et statlig forvaltningsorgan underlagt Helse- og omsorgsdepartementet. Nemnda behandler klager på vedtak fattet av Norsk pasientskadeerstatning (NPE).
PSN ble opprettet 1. januar 2003. Nemnda bestør av fem faste medlemmer med fire sett av varamedlemmer. Nasjonalt klageorgan for helsetjenesten er sekretariatet for nemnda. Sekretariatet forbereder sakene som nemnda behandlet i deres møter.
Ordningen med pasientskadeerstatning omfatter både offentlig og privat helsevesen. Utvidelsen av ordningen til privat helsevesen fant sted 1. januar 2009.
Saksbehandlingen i PSN er gratis og vedtakene kan bringes inn for domstolene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Pasientskadenemnda
Christoffer Urne

Christoffer Urne (født 27. oktober 1593, Halsted kloster på Lolland, død 27. september 1663, Nielstrup på Lolland) var en dansk adelsmann, embetsmann og stattholder i Norge 1629-42.
Han var sønn av lensherre Knud Axelsen Urne til Aarsmarke (1564–1622) og Margrethe Eilersdatter Grubbe til Alslev (1568–1654). Urnes karriere fulgte den vanlige veien for datidens adelsgutter, godt hjulpet av at familien sto på god fot med kong Christian IV, og av hans egne evner. Han var til oppfostring hos slektninger, gikk på Sorø adelsskole 1605-09, reiste/studerte 6 år i Europa sammen med sine brødre, og begynte deretter i 1615 i kanselliet. Etter 10 år ved Rentekammeret ble han i 1627 lensherre over Nykøbing og Aalholm. 


== Stattholder ==
Ved trettiårskrigens slutt i 1629 ble Urne stattholder i Norge, med de tilhørende vervene: lensherre over Akershus, og medlem av riksrådet. Etter 13 år i Norge vendte han hjem til len i Danmark, og til stillingen som rikskansler fra 1646 til 1660. Fra 1658 var han forlenet med Lyse kloster, som han året etter byttet med Hardanger len, og Halsnøy kloster.


== Familie ==
Han ble i 1624 gift i København med Sophie Hansdatter Lindenov (1608–1652). Med henne fikk han barna:

Knud Urne (født etter 1624, død som liten)
Lisbeth Sophie Urne (Soffi) (1627–1693)
Christian Urne (1628–1669)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Christoffer Urne i Norsk biografisk leksikon
Johan Vibe

Se også forfatteren Johan Vibe (1840–1897)Johan Vibe (eller Johan Wibe) (født 16. april 1637 i Frankrike, død 20. februar 1710 i Christiania) var dansk adelsmann, offiser og stattholder i Norge 1708-1710.
Han var født utenfor ekteskap under farens (rentemester Peder Wibe) opphold i Frankrike. Han hadde offisersutdannelse fra Nederland, og tjenestegjorde skiftevis i Norge og Nederland de første årene. Fra 1682 var han generalmajor, og bosatt i Trondheim som kommandant for militsen nordenfjells. I Trondheim oppførte han raskt en stor bygård. Denne gikk med under bybrannen i 1708, og Stiftsgården ble senere bygget på samme tomt. Vibe eide også Lade gård, og spilte en betydelig rolle for byutviklingen i Trondheim etter bybrannen i 1708.
Han karakteriseres som tapper, hissig og samvittighetsfull. De to siste, skrøpelige, årene av sitt liv var han stattholder, bosatt i Christiania. 
Vibe ble tildelt Dannebrogordenen. Han er begravet i Nidarosdomen. Vibes gate i Oslo er oppkalt etter ham og etter hans slektning og stattholderkollega Ditlev Vibe. General Wibes veg i Trondheim er også oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Johan Vibe i Norsk biografisk leksiskon
Malakip atuarfia

Malakip atuarfia er den eneste skolen i bygda Tasiusaq, som ligger i Nanortalik kommune syd på Grønland.
I selve bygda bor det ca. 68 innbyggere, og skolen hadde 14 elever i skoleåret 2005/06. Skolens leirskole ligger i Nuugaarsuk i Tasermiutfjorden.
Pr skoleåret 2006/07 var dette den eneste skolen i kommunen som ikke hadde en utdannet lærer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside med bilde av skolen
Charlie Christian

Charlie Christian (født 29. juli 1916 i Bonham i Texas i USA, død 2. mars 1942 i New York City) var en amerikansk jazzgitarist som var fast medlem av Benny Goodmans orkester. Christian regnes av mange som jazzhistoriens mest innflytelsesrike gitarist og har vært den største inspirasjonskilden for gitarister som Jimmy Raney, Wes Montgomery og Jim Hall.
Christian regnes for historiens første elektriske gitarist, og den første som gjorde gitaren som et akseptert soloinstrument i jazzsammenheng.
Han kan blant annet høres på Goodmans innspilling "Solo Flight" fra 1941. Han regnes for å være en av de fremste eksponentene for stilen swing, men var også en av de første som beveget i retning av det som etterhvert skulle bli stilen bebop. Christian døde av lungebetennelse i en alder av 26 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charlie Christian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charlie Christian på Internet Movie Database 
(en) Charlie Christian på Discogs 
(en) Charlie Christian på MusicBrainz 
(en) Charlie Christian på Last.fm 
(en) Charlie Christian på AllMusic
Ingvild H. Rishøi

Ingvild Hedemann Rishøi (født 24. august 1978 i Oslo) er en norsk forfatter. Hun er utdannet journalist, og arbeidet i perioden 1999–2003 som featurejournalist i Dagbladet og Dagens Næringsliv.Hennes første novellesamling, La stå, ble hovedbok i Bokklubben Nye Bøker høsten 2007.I 2014 kom novellesamlingen Vinternoveller. Den vant Kritikerprisen og Bokbloggerprisen, og ble nominert til Brageprisen i to klasser: kategorien for skjønnlitteratur og kategorien åpen klasse, som det året var noveller og essays. Vinternoveller vant åpen klasse. Rishøi ga bort pengepremien til miljøvernorganisasjonen Natur og Ungdom for at de skulle bruke dem til å arbeide mot utvinning av olje og gass på norsk sokkel. I 2021 ble hennes første roman Stargate. En julefortelling utgitt samtidig på norsk, svensk og dansk.Rishøi er redaktør for bladet Avsagd Hagle, sammen med Øyunn Rishøi Hedemann, Ingrid Røise Kielland og Marianne Røise Kielland.


== Bibliografi ==
2007: La stå (noveller), Gyldendal Norsk Forlag
2007: Unbrakomonsteret – Ikea om natten (billedbok), N.W. Damm & Søn AS – illustrert av Inga Sætre
2011: Historien om Fru Berg (noveller), Gyldendal Norsk Forlag
2011: Pling i bollen. Fine og ufine barnerim (billedbok), Cappelen Damm – illustrert av Bendik Kaltenborn
2014: Vinternoveller (noveller), Gyldendal Norsk Forlag
2014: Noveller i samling 2007–2014, Gyldendal Norsk Forlag – inneholder bøkene La stå, Historien om Fru Berg og Vinternoveller
2021: Stargate. En julefortelling (roman), Gyldendal Norsk Forlag


== Priser ==
2011: Språklig samlings litteraturpris
2011: Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur, kategorien for beste bildebok, for Pling i bollen – fine og ufine barnerim
2012: Sult-prisen
2013: PO Enquists pris (Sverige)
2014: Brageprisen i åpen klasse, noveller og essays, for Vinternoveller
2014: Kritikerprisen, for Vinternoveller
2014: Bokbloggerprisen, for Vinternoveller
2015: Bjørg Vik-prisen
2019: Kulturhuset Stadsteaterns internationella litteraturpris (Sverige), sammen med oversetterne Nils Sundberg og Stephen Farran-Lee, for oversettelsen av Vinternoveller 
2021: Neshornprisen – Klassekampens kulturpris
2022: Amalie Skram-prisen


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Ingvild Hedemann Rishøi i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en)  Ahlander Agency: Ingvild H. Rishøi, forfatterside
(no) Gyldendal Norsk Forlag: Ingvild H. Rishøi, forfatterside
(no) Dappelen Damm: Ingvild H. Rishøi, forfatterside
(en) Ingvild H. Rishøi på Internet Movie Database