jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Punktbarkmåler

Punktbarkmåler (Aethalura punctulata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den forekommer nord til Sogn og Fjordane i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 24 – 35 mm), slank, grå måler. Forvingen har tre parallelle, mørke tverrbånd som i alle fall er tydelige ved forkanten, bakvingen har to tverrbånd. Larven er lysgrå med smale, hvite lengdestriper på ryggen og spredte, svarte flekker. Hodet er svartflekkete.


== Levevis ==
Punktbarkmåleren lever i løvskog der larvene finnes hovedsakelig på bjørk (Betula spp.), men de kan også spise svartor (Alnus glutinosa). De voksne målerne flyr om natten i mai – juni og kommer gjerne til lys.


== Utbredelse ==
Arten lever i Europa. I Norge er den funnet nord til Sogn og Fjordane.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) punktbarkmåler i Encyclopedia of Life 
(en) punktbarkmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) punktbarkmåler hos Artsdatabanken 
(sv) punktbarkmåler hos Dyntaxa 
(en) punktbarkmåler hos Fauna Europaea 
(en) punktbarkmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Aethalura punctulata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Jon Magne Leinaas

Jon Magne Leinaas (født 11. oktober 1946) er en norsk kvantefysiker. Han har siden 1989 vært professor i fysikk ved  Universitetet i Oslo.Han har cand.real. (1970) og dr.philos. (1980) i fysikk utdannet i Oslo.  
Leinaas er kjent fra oppdagelsen av anyoner sammen med Jan Myrheim (1976).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Jon Magne Leinaas i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Jon Magne Leinaas i BIBSYS
Flommen på Sør- og Østlandet 1987

Flommen på Sør- og Østlandet 1987 var en  storflom som følge av kraftig regn og snøsmelting. Regnet utløste flere flomskred og ble etterfulgt av kraftig vind. Samtidig var det stormflo langs Oslofjorden. Det ble store skader på eiendom og skog.
Tidlig i oktober 1987 falt det en del regn som førte til at bakken ble mettet med vann. Det
kom inn et kraftig uvær fra Den engelske kanal og inn gjennom Oslofjorden 16. og 17. oktober 1987. Ett-døgnsnedbøren ble målt til 30-60 mm (maks 97 mm) og to-døgnsnedbøren
til 45-80 mm (maks 120mm).
Vannstanden i Oslofjorden steg som følge av springflo og kraftig vind, og den overgås bare av høyeste vannstand som ble målt i 1914 i Oslo.


== Se også ==
Flommen i Sandviksvassdraget 1987


== Litteratur ==
L. K. Engen: Flommen på Sør- og Østlandet i oktober 1987. NVE Publikasjon Nr V 15 1988, Vassdragsdirektoratet. ISBN 82 410 0028 6
Edna

Edna er et kvinnenavn med opprinnelse i hebraiske edna, «nytelse».


== Utbredelse ==
Edna var et populært navn i USA fra 1880-årene til 1920-årene.

I England var Edna et populært navn fra 1910-årene til 1930-årene.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Edna og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Edna Ferber (1885–1968), amerikansk forfatter
Edna St. Vincent Millay (1892–1950), amerikansk lyriker
Edna Purviance (1895–1958), amerikansk stumfilmskuespiller
Edna Thomassen, norsk politiker


== Annen bruk av navnet ==
Dame Edna, rollefigur spilt av den australske komikeren Barry Humphries


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Edna
(en) Think Baby Names: Edna
Christian Panucci

Christian Panucci (født 12. april 1973) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er landslagstrener for Albania.Han spilte sist i Parma FC. Panucci var en forsvarsspiller som vanligvis spilte høyreback, men han spille også på venstresiden eller som midtstopper.


== Karriere ==


=== Klubbkarriere ===
Panucci begynte å spille for Genoa CFC i 1992, og gikk deretter til AC Milan. Panucci gikk senere til Real Madrid (hvor han ble den første italienske spilleren noensinne), Internazionale, Chelsea FC, AS Monaco FC før han gikk til Roma i 2001. Han har vunnet Mesterligaen med både Milan og Real Madrid. På disse to stedene, samt i Roma, har han hatt Fabio Capello som manager. I 2009 gikk kontrakten med AS Roma ut.


=== Landslagskarriere ===
Panucci debuterte på Italias landslag i september 1994 (mot Slovenia i en kvalifiseringskamp til EM 1996. Han ble imidlertid ikke tatt ut i EM-troppen på grunn av en uoverensstemmelse med landslagssjefen Arrigo Sacchi, og ble ikke fast i landslagstroppen før under VM 2002. Han representerte landet under VM 2002 og EM 2004.
Panucci hadde ikke spilt for Italia på over tre år etter EM 2004 i Portugal, han var blitt oversett av Marcello Lippi som hadde kommet på kant med mens han spilte for Inter. 34 år gammel fikk han imidlertid en ny sjanse av den nye landslagssjefen Roberto Donadoni, som kalte ham inn til kvalifiseringsoppgjørene til EM 2008 mot Georgia, Skottland og Færøyene.
Dermed kunne Panucci spille sin 50. landskamp for Italia på stadionet der han begynte fotballkarrieren, i Genova.


==== EM 2008 ====
13. juni scoret han Italias første mål mot Romania i EM 2008.


== Trofeer ==


=== AC Milan ===
Serie A:
1993-94, 1995-96
Supercoppa Italiana
1993, 1994
Mesterligaen
1993-94
UEFA Super Cup
1994


=== Real Madrid ===
Mesterligaen
1997-1998
Intercontinental Cup
1998


=== AS Roma ===
Coppa Italia
2006-07, 2007-08
Supercoppa Italiana
2007


== Landslagsmål ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Christian Panucci – Olympedia 
(en) Christian Panucci – FIFA 
(en) Christian Panucci – UEFA 
(en) Christian Panucci – Transfermarkt 
(en) Christian Panucci – Transfermarkt (manager) 
(en) Christian Panucci – national-football-teams.com 
(en) Christian Panucci – WorldFootball.net 
(en) Christian Panucci – Soccerbase.com 
(en) Christian Panucci – FootballDatabase.eu 
(en) Christian Panucci – EU-Football.info
Wang Lina (friidrettsutøver)

Wang Lina (født 28. februar 1983 i Chongqing) er en kinesisk lengdehopper.
I lengde har hun sølvmedalje fra junior-VM i 2002. I OL i 2004 klarte hun ikke å kvalifisere seg for lengdefinalen.
I 2005 testet hun positivt på 19-norandrosteron, og ble utestengt i to år.Hennes personlige rekord i lengde er 6.72 meter, oppnådd i juli 2004 i Beijing.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wang Lina – Olympedia 
(en) Wang Lina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Wang Lina – World Athletics
Reith im Alpbachtal

Reith im Alpbachtal er en kommune i Østerrike i distriktet Kufstein og ligger rundt 30 km sørvest for Kufstein, 17 km vest for Wörgl og 8 km øst for Jenbach på den sørlige siden av elven Inn. Reith har 2 662 innbyggere.
Landsbyen er svært gammel, og er første gang nevnt i dokumenter fra 976. På 1400-tallet og fram  til 1800-tallet ble det utviklet sølv og kobber i området. Dagens viktigste næringsveier er landbruk og turisme.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Reith im Alpbachtal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Douglas Walker

Douglas Walker (født 28. juli 1973 i Inverness) er en tidligere skotsk friidrettsutøver.
I 1998 ble han Europamester både på 200 meter og på 4 x 100 meter. Han har den europeiske rekorden på 300 meter med tiden 31.56 sekunder, en distanse som veldig sjelden blir løpt. I 1998 ble han utestengt for bruk av nandrolon.


== Høydepunkter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Douglas Walker – World Athletics
Johan Peter Holtsmark

Johan Peter Gabrielsen Holtsmark (født 13. februar 1894 i Asker, død 1975 i Bærum) var en norsk atomfysiker og akustiker.
Han var sønn av fysikeren Gabriel Holtsmark og Margrethe Weisse. Gjennom faren ble han tidlig interessert i fysikk og deltok allerede 1907 i Fysisk Selskab (ble senere til Norsk Fysisk Selskap) hvor han  senere ble leder (1958–60). Han tok examen artium i 1911 ved Kristiania katedralskole og begynte å studere ved Det Kongelige Frederiks Universitet samme år.  Etter ett år reiste han til Würzburg for å studere under Wilhelm Wien. Dette resulterte i en publikasjon om lysutsendelse fra hydrogen indusert ved katodestråler. Han tilbrakte lignende studieopphold under Vilhelm Bjerknes i Leipzig og Peter Debye i Göttingen. I 1918 mottok han en dr.philos. grad uten å ha avlagt en normal embetseksamen med en eksperimentell avhandling om intensitetsforløpet i seriespektra fremkalt ved katodestråler.
Et meget godt bilde han på denne tiden gjorde av absorpsjonsspektrumet til natrium, ble benyttet som en sentral illustrasjon i boken Atombau und Spektralinien av Arnold Sommerfeld fra første utgave i 1919. På den tiden var dette den viktigste lærebok i atomfysikk som fantes.
Etter avlagt doktorgrad og et kortere studieopphold i London, ble Holtsmark i 1920 ansatt som amanuensis ved universitetet i Kristiania under professor Lars Vegard. Allerede i 1923 ble han engasjert som professor ved den nylig etablerte linjen for teknisk fysikk ved NTH i Tronhjem etter Sem Sæland. I 1927 publiserte han et arbeid sammen med den svenske fysiker Hilding Faxén om spredning av elektroner i gasser. Her ble en ny, matematisk metode utviklet basert på partialbølger som nå er standard og inngår i omtrent alle lærebøker om moderne kvantemekanikk. Holtsmark virket ved NTH inntil overgang tilbake til Universitetet i Oslo i 1943 hvor han ble til sin avgang ved nådd aldersgrense i 1964.
Ved NTH hadde Holtsmark under veiledning av Odd Dahl bygget opp landets første Van de Graaff-generator (1933–37).  Med denne kunne det for første gang i Skandinavia utføres atomkjernereaksjoner med elementærpartikler som ble akselerert i laboratoriet. Ved hans overgang til Oslo ble denne demontert av hans medarbeider Roald Tangen og bygget opp igjen ved Fysisk Institutt på Universitetet i Oslo.
Holtsmark hadde ellers spesiell interesse for akustikk og etablerte det akustiske forsknings-laboratorium (1929) ved NTH, der han assistert av Reno Berg og andre,
veiledet blant annet Vebjørn Tandberg og Erik Julsrud.  Han gjestet akustikk-laboratoriene ved Siemens og AEG (1930) og var medlem i den amerikanske akustikerforening.
Holtsmark deltok i arbeidsutvalget som ledet til opprettelsen av det europeiske laboratoriet for høyenergifysikk, CERN, i Genève. 
Han var bror til filologen Anne Holtsmark (1896–1974), ing. Bernt Holtsmark (1899), Marie Holtsmark (1902–) og kunstneren Karen Holtsmark (1907–1998).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Johan Peter Holtsmark i Store norske leksikon
(no) Johan Peter Holtsmark i Norsk biografisk leksikon
Rashistorie for Osloregionen

Rashistorie for Osloregionen er en oversikt over ulike former for ras i Osloregionen.
Nedre del av Drammensvassdraget har vært rammet av tallrike leirskred og utrasninger.
I Hallingdal og Numedal har skybrudd utløst mange jordskred.
Romerike har hatt store leirskred. Holumfallet førte den 25. og 26. november 1883 1,3 mill. m³ leirmasser ut i Leira ved Kråkfoss etter en uvanlig regnfull høst. Raset krevde fem menneskeliv og førte til en oppdemning av Leira på 12,5 m. Da demningen brast, ble alle bruer nedstrøms tatt. På slutten av 1700-tallet gikk det noen enda større leirskred med oppdemning av Rømua i 1794 og Vorma i 1795.
Natt til 30. desember 2020 gikk et leirskred på Ask i Gjerdrum. Flere bolighus ble tatt av skredet og en stor gruppe beboere ble evakuert. 
I 1953 gikk det leirskred på Mosseveien ved Bekkelaget i Oslo, som krevde fem menneskeliv.
Flomskred i Sørkedalen i 1987.


== Se også ==
Liste over ras i Norge


== Litteratur ==
Astor Furseth: Skredulykker i Norge. Tun forlag 2006. ISBN 978-82-529-3043-6 2006
Søndeledfjorden

Søndeledfjorden er en fjord i gamle Søndeled kommune, nå Risør kommune i Aust-Agder. Den begynner ved Vardøyene nordøst for Risør, og strekker seg rundt 15 kilometer rett vestover inn i landet, til Søndeled. Egentlig er dette flere fjorder, og navnet Søndeledfjorden brukes dels om det hele, dels om den innerste del av fjorden.Den ytre del av fjorden kalles også Østerfjorden. Ved Risør deler øya Barmen fjorden i to: Nordfjorden og Sørfjorden. Ved Sørfjorden ligger stedet Moen, med Moen trebåtbyggeri. 
Rødsfjorden i vest forbinder Nordfjorden og Sørfjorden. 
Nord for Nordfjorden ligger blant annet grenda Sevik. Ved øya Frøyna smalner fjorden inn, men fortsetter først mot vest før den snur mot nord, inn mot stedet  Søndeled. 
Tvers over Søndeledfjordens ytre del, Østerfjorden, går en av landets minste og eldste bilferger i rute. M/F Øisang er et levende kulturminne; den er bygget på Moen ved Risør i 1950, og er landets eldste bilferge bygd av tre. Fergen har i mer enn 60 år bundet grendene på nordsiden av fjorden sammen med byen Risør. Fergen er også et ledd i sykkelruten 1 (Nordsjøruten), som er et nasjonalt sykkelrutenett for feriesykling.


== Referanser ==
Erik Julsrud

Erik Julsrud var en norsk radiomann, kjent fra etableringen av de første radiosendinger her til lands.
Han studerte til sivilingeniør ved elektroteknisk institutt, NTH.  
Som medlem i Akademisk Radioklub etablerte han og medstudenter
landets første eksperimentelle kringkasting i Trondheim (januar 1926).
Den var ferdig til Radioutstillingen og med studio i fysisk institutt ble det 
produsert radio-sending i flere  uker.
Han ble tilsatt i NRK der han laget den første grammofonskive av
et radioprogram (7. september 1934).  Senere ble han sjefingeniør (1939) og samarbeidet under den andre verdenskrig med Tandberg om utviklingen av moderne radioer.
Julsrud etterlot seg en gedigen fotosamling fra tiden i NRK.


== Utgivelser ==
Lavfrekventforsterkning (1928).  Med Johan Peter Holtsmark.
Lavfrekvensteknikk : forelesninger holdt ved Norsk rikskringkastings teknikerskole våren 1944 (1944)
Den tekniske utvikling av kringkasting i Norge.  Kommentarer til en fotosamling (1980)


== Referanser ==
Luigi Di Biagio

Luigi Di Biagio (født 3. juni 1971 i Roma) er en tidligere italiensk fotballspiller som sist spilte for Ascoli Calcio 1898 (sesongen 2006-07).


== Spillerkarriere ==
Før han kom til Ascoli, spilte Di Biagio for SS Lazio (1988–89), AC Monza Brianza 1912 (1989–92), Foggia Calcio (1992–95), AS Roma (1995–99), Internazionale (1999–2003) og Brescia Calcio (2003–2006). Han spilte 31 landskamper for Italia og scoret to mål. Han spilte for landet under VM 1998 og VM 2002, samt i EM 2000, der han scoret i straffesparkkonkurransen i semifinalen mot Nederland, og dermed bidro til at Italia nådde finalen. Dette var det første straffesparket Di Biagio tok etter den ulykksalige bommen i kvartfinalen under VM 1998. Frankrike ledet straffesparkkonkurransen med 4-3 da Di Biagio satte det femte og siste av Italias straffespark hardt i tverrliggeren. 
Di Biagio signerte for Ascoli i november 2006, men det italienske fotballforbundet godtok ikke overgangen, siden spilleren ikke var frigitt av Brescia før fristens utløp 30. juni. Overgangen ble derfor utsatt til januar 2007, og i mellomtiden trente Di Baggio med Ascoli, og spilte fra november til desember for Promozione-klubben Polisportivo La Storta fra Roma, en klubb som ble trent av den tidligere Dundee- og Lazio-spilleren Alessandro Romano. Di Biagio spilte sin første kamp for Ascoli 14. januar 2007, mot Cagliari Calcio. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luigi Di Biagio – FIFA 
(en) Luigi Di Biagio – Transfermarkt 
(en) Luigi Di Biagio – Transfermarkt (manager) 
(en) Luigi Di Biagio – national-football-teams.com 
(en) Luigi Di Biagio – WorldFootball.net 
(en) Luigi Di Biagio – FootballDatabase.eu 
(en) Luigi Di Biagio – Soccerway 
(en) Luigi Di Biagio – EU-Football.info 
(en) Luigi Di Biagio – FBref
Ken Burns

Kenneth Lauren Burns (født 29. juli 1953) er en amerikansk forfatter og produsent av dokumentarfilmer kjent for sin bruk av originale bilder og overskrifter.  Hans mest kjente produksjoner er blant annet The Civil War (1990), Baseball (1994), Jazz (2001) og The War (2007).
Burns' dokumentarer har blitt nominert til to Academy Awards (Brooklyn Bridge i 1982 og The Statue of Liberty i 1986) og seks av hans produksjoner har blitt nominert til en eller flere Emmy Awards. Han vant tre Emmy Awards for The Civil War, for Baseball og for Unforgivable Blackness.


== Karriere ==


=== Ken Burns effekt ===
Det er vanlig under produksjon av dokumentarfilmer at det kun er stillbilder og andre former for ikkelevende bilder tilgjengelig, Burns gir derfor ofte en effekt til bilder hvor man sakte zoomer inn på objekter av interesse, og derfra videre til andre objekter. Et eksempel er et fotografi av et baseball-lag, der man sakte kan panorere over hele laget, og kanskje zoome inn på enkeltspillere fortelleren snakker om. 
Denne effekten, presentert i mange programvarer, blir derfor kalt "Ken Burns-effekten". Det er blant annet  Apple Inc. som har brukt dette i sine programmer iPhoto og iMovie. Effekten brukes også i 6. generasjons iPoder for å vise albumbilder.


== Filmer ==
Brooklyn Bridge (1981)
Remembering Chicago and World War 2 (1982)
The Shakers: Hands to Work, Hearts to God (1984)
The Statue of Liberty (1985)
Huey Long (1985)
The Congress (film) (1988)
Thomas Hart Benton (1988)
The Civil War (1990)
Empire of the Air: The Men Who Made Radio (1991)
Baseball (1994)
Thomas Jefferson (1997)
Lewis & Clark: The Journey of the Corps of Discovery (1997)
Frank Lloyd Wright (1998)
Not For Ourselves Alone: Elizabeth Cady Stanton and Susan B. Anthony (1999)
Jazz (2001)
Mark Twain (2001)
Horatio's Drive (2003)
Unforgivable Blackness: The Rise and Fall of Jack Johnson (2004)
The War (2007)
The National Parks (2009)
Forbidden Fruit: Prohibition in America (TBA)Under Burns sitt navn

The West (1996) (produksjonsleder, regissert av Steven Ives)Kortfilmer

William Segal (1992)
Vezelay (1997)
In the Marketplace (2000)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ken Burns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Florentine Films – Ken Burns' production company
(en) Ken Burns på Internet Movie Database 
(sv) Ken Burns i Svensk Filmdatabas 
(fr) Ken Burns på Allociné 
(en) Ken Burns på AllMovie 
(en) Ken Burns hos Turner Classic Movies 
(en) Ken Burns hos The Movie Database 
Ken Burns at PBS
Nedlastbart 15-minutters intervju med Ken Burns fra Wisconsin Public Television der han snakker om sin lidenskap for filmproduksjon og om sitt prosjekt The War (Krigen).
Ken Burns bibliography
Jan Horne

Jan Brynjulf Horne (født 1. mars 1940, død 6. april 2004) var en prisbelønt norsk filmskaper, journalist og musiker (trommer), i hovedsak kjent formidler av kulturdokumentarer, spesielt innen jazz.  
Han jobbet for NRK der han fikk sin kursing under Arnljot Berg. Etterhvert ble han programsekretær i musikkavdelingen.
Horne var tidvis trommeslager i Svein Finneruds jazzorkestre.  


== Verker ==
Toget (1966).  Kortfilm for barn.
En dag i november (1967).  Fra Youngstorget.  Med Ernst Holme.
Dr. Fantastisk (1971).
Norsk kunstner:  Kjartan S. (1974).
Gunnar Sønstevold og Maj Sønstevold (1977).  Med Ernst Holme og Inge Lotsberg
Lennie Tristano (1980).
Bryggerigangen Bluesband  NRK (1980)
Jazz, røtter og kilde (1982). Om Lester Bowie
Oddvar Paulsen (1984)
Jazz guitar (1980).  Om Thorgeir Stubø og Doug Raney.
Du – oss (1983). Om Janteloven, med Torgrim Sollid (ide), Palle Nielsen (kunst) og Anne-Marie Giørtz (sang og opplesning)
Charlie Parker (1985)
På jakt efter norsk folkemusikk i Midtvesten (1986).  Ni episoder.
Randi's jazz (1986).  Episodene "Jam i Gartnerveien", "Saksofonistene kommer", "Pianistene kommer" og "På festival i media". Tre av disse vist ved den 5. Jazzfilmfestivalen i Wrocław 1987
De som dro vest (1988). Ti-timers serie for NRK om Utvandring til Amerika 1865-1910
Kautokeino-opprøret (1990).
Ung norsk jazz (1991).  Åtte episoder, med Erling Wicklund.
Arne Næss (1992).  Tre episoder.
Carl Lumholz (1993)
Altasaken – et spill i makt og avmakt (1997).  Med Alf Johansen
Murmansk-konvoiene (2001).
Jens Bjørneboe (2003).


== Utmerkelser ==
Molderosen 1985
Grand Prix ved den 5. Jazzfilmfestival i Wrocław 1987 for filmen om Lennie Tristano (1980). Fikk også førstepris i klassen jazzreportasje for en film om  ECM (plateselskap).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Horne på Internet Movie Database 
(sv) Jan Horne i Svensk Filmdatabas 
(da) Jan Horne på Filmdatabasen 
(en) Jan Horne på AllMovie
Tommy Reilly

Tommy Reilly (født 21. august 1919 i Guelph i Ontario, død 25. september 2000) var en canadisk munnspiller. Han spilte chromonika, det vil si kromatisk munnspill, og han utviklet den moderne klassiske munnspillteknikken opp til et nivå som ga ham anerkjennelse i seriøse musikkretser. Flere komponister har komponert stykker spesielt til ham, og han hadde et repertoar som spente fra populærmusikk via folkemusikk og seriøs underholdningsmusikk til klassiske stykker. Reilly har gjort en rekke innspillinger av musikk, både plater i eget navn og sammen med andre, og han har spilt inn musikk til radio- og fjernsynsprogram og filmer (blant annet på originalalbumet med filmmusikken til "Midnight Cowboy" (musikk: John Barry, som i 1970 ble tildelt Grammy Award for Best Instrumental Composition for dette temaet) hovedtema fra Midnight Cowboy). (Toots Thielemans spilte musikken på filmen.)
Reilly gjennomførte en rekke turneer i Europa og på andre kontinenter, og han har spilt med berømte orkestre og dirigenter over hele verden.
Reilly skrev selv en del musikk, øvingsstykker og et etydehefte, ofte under psevdonymet Max Martin. Mange av stykkene ble til i samarbeid med hans pianist gjennom mange år, den irskfødte komponisten og programskaperen (BBC) James Moody, psevdonym Dwight Barker. 
Reilly etablerte etter hvert en munnspillskole i sitt hjem i Farnham, der han gav timer både til kjente og mindre kjente munnspillere (best kjent er kanskje Sigmund Groven). Han holdt masterclasses både her og rundt om i verden. Norsk Munnspillforums årlige sommerkurs hadde Tommy Reilly som fast instruktør, sammen med Sigmund Groven, i mange år, og hans idéer har dermed blitt toneangivende for munnspillteknikken som brukes her.
Blant hans i Norge mest kjente og folkekjære innspillinger er «Reodors ballade» fra filmen Flåklypa Grand Prix (komponist: Bent Fabricius-Bjerre).
I 1992 ble Reilly utnevnt til medlem (MBE) av Order of the British Empire av dronning Elizabeth for «his services to music». Han er den første – og så langt den eneste – munnspilleren som har oppnådd dette.
Reilly var en god  samarbeidspartner for Georg Pollestad, som er en av verdens fremste munnspillmakere og utvikler av Concert Harmonica Polle. I et brev fra 1993 fra Reilly til Pollestad skrev han at munnspillet Polle var munnspillenes Rolls-Royce. Han holdt seg siden da til Polle Concert Harmonica.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tommy Reilly på Internet Movie Database 
(en) Tommy Reilly på AllMovie 
(en) Tommy Reilly hos The Movie Database 
(en) Tommy Reilly på Discogs 
(en) Tommy Reilly på MusicBrainz 
(en) Tommy Reilly på Songkick 
(en) Tommy Reilly på AllMusic