jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tonal musikk

En komposisjon beskrives som tonal når den er skrevet ut fra et tonalt sentrum. Begrepet brukes gjerne på to forskjellige måter.
For det ene beskriver det musikken fra ca. 1600 til ca. 1915, det vil si musikk fra barokk, rokokko, Wiener klassisisme, romantikk og det tidlige 20.århundre. Som det tonale sentrum defineres her treklangen på første trinnet i den skalaen komponisten har valgt for sin komposisjon. Denne treklangen betegnes som tonika. For en komposisjon i E-Dur er det E-Dur-treklangen som  er tonika, for en komposisjon i f#-moll er det f#-moll-treklangen o.s.v.Alle andre akkorder i komposisjonen bygges hierarkisk rundt tonikaen. Dette betyr at hver akkord har en bestemt rolle – en funksjon – i forhold til tonikaen, samt en bestemt rolle i forhold til de akkorder som går foran eller følger etter den.
Det skilles mellom hovedfunksjoner (tonika, subdominant og dominant) og bifunksjoner (mediant og submediant). I andre land benyttes det delvis andre begrep til bifunksjonene.
For det andre beskriver begrepet tonal all musikk som er skrevet i en diatonisk skala og inkluderer da også musikk fra middelalder og renessanse.
Det er blitt forsøkt å innføre begrepet tonikal for musikk som faller i den første kategorien, uten at dette har blitt alminnelig akseptert. Det er imidlertid musikk fra de nevnte epokene som dominerer bildet folk flest danner seg av den såkalte klassiske musikken.


== Se også ==
Musikkteori


== Litteratur ==
Bekkevold, Lisa: Harmonilære og harmonisk analyse. Oslo 1988
Benward, Bruce; Marilyn Nadine Saker: Music in Theory and Practice. 1 (7th ed.), New York 2002
Distler, Hugo: Funktionelle Harmonielehre. Kassel 1951
Hindemith, Paul: The Craft of Musical Composition. London and New York 1941-42
Rameau, Jean-Philippe: Traité de l’harmonie reduite à ses principes naturels, Paris 1722, oversatt til engelsk
Reger, Max: Beiträge zur Modulationslehre. Leipzig 1903
Riemann, Hugo: Vereinfachte Harmonielehre, London und New York 1893, oversatt til engelsk
Schönberg, Arnold: Harmonielehre, Wien 1922
Tsjaikovskij, Pjotr I.: Guide to the Practical Study of Harmony. Leipzig 1900, online utgave


== Referanser ==
Kristin Skjølaas

Kristin Skjølaas (født 1973 i Oslo) er en norsk fiolinistsom underviser på Barratt Due musikkinstitutt, og spiller kammermusikk i ulike ensembler..
Skjølaas har gått på Barratt Due musikkinstitutt og studert ved Musikhochschule Lübeck.I 1998 var Skjølaas på en konsert-turné i India invitert av den indiske fiolinisten Lakshminarayana Subramaniam. Hun har vært medlem av strykekvartetten Strings Unlimited siden februar 1999 og medvirker på flere utgivelser, blant annet Black Debbaths album Welcome to Norway (2001).I 2000 etablerte hun Bærum Private Musikkskole.Skjølaas ble ansatt i Oslo-Filharmonien i 2005 og har vært solist med både Bergen Filharmoniske Orkester og Stavanger Symfoniorkester. Mens hun studerte i Tyskland, hadde hun solist- og kammermusikkoppdrag i Tyskland og Norge.I 2016 og 2017 var hun konferansier på Barnasjulekonsert i Oslo Konserthus.Skjølaas er medlem av Oslo-filharmoniens Barn- og Ungeråd, og for denne innsatsen fikk hun i 2017, sammen med Trond Magne Brekka, Mariss Jansons Stipend.


== Diskografi ==
Orchestre Mondial des Jeunesses Musicales: Orchestre Mondial des Jeunesses Musicales – Canada – Été 1992 (1992)
Vidar Sandbeck: Legende (1992)
Motorpsycho: The Other Fool (2000)
Motorpsycho: Walking with J. (2000)
Motorpsycho: Let Them Eat Cake (2000)
Black Debbath: Welcome to Norway (2001)
Frank Aleksandersen: Uhørt (2005)
Tone Damli Aaberge: Sweet Fever (2007)
Anne Marie Kvien: Barnet er født (2007)
Black Debbath: Black Debbath's Beste – 10 år med Rock mot alt som er kult (2009)
Tone Damli: Looking Back (2012)


== Referanser ==
Rosa brus

Rosa brus er et tonebrus som består av alle hørbare frekvenser av lydsvingninger. Den blir brukt av lydteknikere når nye og avanserte høyttalere er under planlegging. Lyden ble kalt rosa brus for å skille med hvislelyden som kalles hvit lyd.
Rosa brus var lagt på lydteip eller på LP-plate og ble kjørt gjennom en forsterker som behandlet og slapp ut tilnærmet uendrede signaler, slik at høyttaleren fikk samme styrke påtrykk over hele toneregisteret. Lydmåling ble foretatt med audiometer i standard oppsett. Lydstyrken ble registrert i en graf kalt lydkurve. Denne kurven fortalte om konstruksjonen ga god gjengivelse over det hele, eller om noen av lydfrekvensene (tonene) ble dempet. 
Enkelte produsenter la så stor vekt på lydkurven, at de solgte stereohøyttalere i par med tilnærmet samme kurve.
Arkeologiåret 1769

Arkeologiåret 1769 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1769.


== Utgravninger ==

Formelle utgravninger fortsetter i Pompeii.


== Fødsler ==
16. februar – Andrea De Jorio, italiensk antikvar og arkeolog (død 1851)
23. mars – William Smith engelsk geolog (1839)
23. august – Georges Cuvier, naturhistoriker, zoolog og arkeolog (1832)
14. september – Alexander von Humboldt, tysk oppdager og forfatter (født 1859)
30. oktober – Sebastiano Ciampi, italiensk prest, filolog og numismatiker (død 1847)
1769 eller 1773 – Martin Friedrich Arendt, dansk antikvar og runolog (død 1823)


== Dødsfall ==
29. august – Johan Göransson, svensk prest, runolog, fortidsforsker og arkeolog (født 1712)
Filippo Venuti, italiensk arkeolog og encyclopédist (født 1709)


== Referanser ==
Odd Solem (psykiater)

Odd Solem (født 24. desember 1906, død 3. august 1983) var en norsk krigshelt, psykiater og foregangsmann innen barnepsykiatri.
Han var gift med forfatteren Mai Lindegård. Ekteparet kjøpte gården «Eidene» eller «Eiane» på Tjøme i 1949. Der etablerte de «Mai Lindegaards Stiftelse, dr. Solems Klinikk for nervøse barn», som åpnet dørene i 1950 og fikk status som klinikk i 1953. Dette var Norges første behandlingshjem for barn med psykiatriske lidelser. Institusjonen tok imot barn av begge kjønn, og hadde fire avdelinger, som alle hadde egne hobbyrom samt oppholdsstuer kalt «koserum». Det var også skole med fem klasserom på klinikken. Anlegget bestod av ti hus. Ekteparet Solem var sammen ansvarlige for driften frem til Mai Lindegård Solem døde i 1968. I 1974 ble eiendommen skjenket til Norges Røde Kors.Barnepsykologen Magne Raundalen har oppgitt at hans interesse for barns ve og vel ble vekket da han i 1961 begynte som sivilarbeider ved denne klinikken. — Det mest kontroversielle med doktor Odd Solems behandlingsmetoder, var at det var absolutt ingen straff. Solem var en meget spesiell mann, som var opptatt av at barna skulle bli hørt, og ha rett til å klage på personalet, uttalte Raundalen i et intervju i 2009.


== Referanser ==
Arkeologiåret 1766

Arkeologiåret 1766 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1766.


== Utgravninger ==
Formelle utgravninger fortsetter i Pompeii.


== Funn ==
1761–1767 – Carsten Niebuhr transkriberer inskripsjoner med kileskrift fra Persepolis.


== Fødsler ==
24. januar – Louis Allier de Hauteroche, fransk numismatiker (død 1827)
13. juni – Jean-Frédéric Waldeck, fransk antikvar, kartograf, maler og oppdager (død 1875)
27. november – Joseph Niesert, tysk katolsk teolog, samler, historiker, numismatiker og antikvar (død 1841)


== Referanser ==
Sarah Siddons Award

Sarah Siddons Award er en amerikansk teaterpris som årlig deles ut til skuespillere som har gjort seg bemerket på Chicagos teaterscene. Prisen er basert på den fiktive prisen i filmen Alt om Eva (1950) og ble virkeliggjort av en gruppe dedikerte teaterpublikummere fra Chicago i 1952. Selve statuetten ble utformet for å ligne den som rollefiguren Eve Harrington (Anne Baxter) mottar i filmen. Det vil si en statuett av den walisiske skuespillerinnen Sarah Siddons, som var populær i London på 1700-tallet. Tidligere prisvinnere inkluderer Bette Davis og Celeste Holm, som begge spilte i Alt om Eva. Lauren Bacall vant prisen for hovedrollen i Applause, musikalversjonen av filmen.


== Prisvinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sarah Siddons Society
Applause (musikal)

Applause er en musikal skrevet av Betty Comden og Adolph Green, med sangtekster av Lee Adams og musikk av Charles Strouse. Den er basert på novellen «The Wisdom of Eve» (1946), skrevet av Mary Orr, og filmatiseringen av den, Alt om Eva (1950), skrevet av Joseph L. Mankiewicz. Musikalen handler om en ung og tilsynelatende uskyldig kvinne som innynder seg med en eldre og berømt skuespillerinne. 
Applause hadde premiere på Broadway i 1970, med Lauren Bacall i hovedrollen, og ble avsluttet etter 896 forestillinger. Den ble nominert til elleve Tony-priser, hvorav den vant fire, inkludert for beste musikal og beste kvinnelige hovedrolle i en musikal. Musikalen ble satt opp i London i 1972, også med Bacall i hovedrollen.


== Sanger ==


== Oppsetninger ==


=== Premiere på Broadway ===
Musikalen hadde premiere på Palace Theatre på Broadway 30. mars 1970 og ble avsluttet 27. juli 1972, etter 896 forestillinger. Den ble regissert og koreografert av Ron Field.Opprinnelige rolleinnehavere:

Lauren Bacall som Margo Channing
Len Cariou som Bill Sampson
Penny Fuller som Eve Harrington
Lee Roy Reams som Duane Fox
Robert Mandan som Howard Benedict
Ann Williams som Karen Richards
Brandon Maggart som Buzz Richards
Bonnie Franklin som Bonnie


=== West End ===
Musikalen hadde premiere på Her Majesty's Theatre på West End 16. november 1972, med Lauren Bacall som Margo Channing, Ken Walsh som Bill Sampson, Angela Richards som Eve Harrington, Eric Flynn som Duane Fox, Basil Hoskins som Howard Benedict, og Sarah Marshall som Karen Richards. Den ble avsluttet etter 382 forestillinger.


== Filmatisering ==
TV-filmen Applause fra 1973, med Lauren Bacall, Larry Hagman, Penny Fuller, Sarah Marshall og Robert Mandan i hovedrollene, er basert på musikalen. 


== Priser og nominasjoner ==


=== Premiereversjonen på Broadway ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Applause på Internet Broadway Database
Mae Jemison

Mae Carol Jemison (født 17. oktober 1956) er en amerikansk tidligere romfarer. Hun er den første kvinnelige afro-amerikanske astronaut. Hun ble valgt ut som astronaut i 1987, og gjorde sin første romferd med STS-47 fem år senere, som en ferd-spesialist («Mission Specialist»).
Jemison var født i Decatur, Alabama, men vokste opp i Chicago. I 1993 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Mae Jemison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mae Jemison – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mae Jemison på Internet Movie Database 
(en) Mae Jemison på Twitter 
(en) NASA
Birger Tvedt

Birger Tvedt (født 1. februar 1910, død 1. mai 2002) var en norsk idrettslege og fysioterapeut også kjent som «Biggen», sønn av diakon og klokker Sigvard Andreas Tvedt (1876–1965) og Martha Carense Kruse (1882–1966) og gift med fysioterapeut Inger Torgersen (f.1924). Han var nevø til sogneprest Just Kruse og fetter til fysioterapeut Astrid E. Kruse Andersen og oberst Erling O. Kruse.
Tvedt vokste opp i Bergen og etter fullført examen artium i 1930 reiste han til Tyskland og utdannet seg til fysioterapeut. Deretter studerte han medisin ved Universitetet i Oslo, og han ble cand.med. i 1942. Etter brannen i Universitetets aula november 1943 flyktet han til Sverige og kom til Uppsala, hvor han i en periode virket som lege for norske flyktninger og der fikk han arbeide under idretts- og arbeidsfysiologen, professor Torgny Sjöstrand.
Etter krigen ble idretts- og arbeidsfysiologi hans hovedinteresse. Han var lege for de norske idrettsutøverne til flere verdensmesterskap og olympiske leker. Som idrettslege fattet han interesse for belastningslidelser, og la ned mye arbeid om denne lidelsen. 
I 1946 ble han knyttet til Oslo Ortopediske Institutt som lærer og han var senere undervisningsleder frem til staten i 1966 overtok driften under navnet Statens Fysioterapiskole. Han drev instituttet sammen med doktor Otto Holmboe (1879-1959) til hans død. Da fikk han selv ansvaret for hovedundervisningen for norske fysioterapeuter.
Som lærer var Tvedt en pionér som brukte svært uortodokse metoder i undervisningen. Det førte til at han ble omstridt, men hans faglige styrke ble aldri trukket i tvil.
Som fysioterapeut var hans mantra bevegelse. Under Tvedts ledelse ble folk innenfor ulike yrkesgrupper filmet, deretter kunne arbeidstakeren sammen med Tvedt studere filmen for å lære å se, slik at de kunne forbedre arbeidsprosessene.
Da Erling Stordahl startet sitt helsesportssenter på Beitostølen, var Tvedt på plass som aktiv konsulent. Daværende Helsedirektør Karl Evang var av den oppfatning at Tvedt med sine ideer om fysisk aktivitet lå 20 til 30 år foran sin tid.
Birger Tvedt var i flere år knyttet til Politihøgskolen og var en aktiv pådriver for norske polititjenestemenns fysiske fostring. Han var også i mange år spesiallege ved Oslo politidistrikts bedriftshelsetjeneste.


== Hedersbevisninger ==
Utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1990
Æresmedlem av Norsk Fysioterapeutforbund


== Bibliografi (i utvalg) ==
Hygiene og idrett, i Til Tyskland for freden, håndbok for Tysklandsbrigaden, 1947 [1]
Helsekurs, 1960 (2. utg. 1969)
Arbeidsstudier, bd. 1 (sm.m. B. Harestad), 1969
Oversettelse: Zebroff, K.: Yoga for oss alle, 1974


== Kilder ==
Birger Tvedt - SNL
Gaulosen naturreservat og landskapsvernområde

Samlebegrepet Gaulosen naturreservat og landskapsvernområde omfatter de tre verneområdene Gaulosen naturreservat, Leinøra naturreservat og Gaulosen landskapsvernområde, alle i Gaulas utløp Gaulosen i Trondheim og Melhus kommuner. Verneområdene ble opprettet i 1983, etter at Leinøra hadde vært fredet separat siden 1971.
I nesten direkte tilknytning til landskapsvernområdet ligger også Lauglolia naturreservat (opprettet 2001) og Apoteket naturreservat (opprettet 1987).
Området er en del av Trondheimsfjorden våtmarkssystem og er et Ramsarområde. Vernebegrunnelsene var både generelle, knyttet til at Gaulosen er det eneste elveoset i Trøndelag som ikke er påvirket av menneskelig aktivitet og inngrep, og spesielle, knyttet til vern av enkeltarter, landskapstyper og rasteplasser for trekkfugler. Da Leinøra naturreservat ble opprettet i 1971 var det eksplisitt for å verne en stor forekomst av tindved, og ei grusør, en landskapstype skapt av løsmasseavsetninger fra elva.
Det utvidede verneområdet som ble etablert i 1983 skal ivareta flere botaniske vernebehov, både arter og landskapstypen. Arter som fjørekoll, strandrug, saltsiv, rødsvingel, engkvein, gåsemure, hvitkløver og tindved finnes i området. Området er dessuten rasteplass for trekkende våtmarksfugler, og hekkeområde og overvintringsområde for flere arter. Over 200 forskjellige fuglearter er registrert i området, og mer enn 40 av disse hekker i området. Karakterarter er store flokker av kortnebbgås og grågås.


== Referanser ==
Arkeologiåret 1761

Arkeologiåret 1761 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1761.


== Utgravninger ==

Formelle utgravninger fortsetter i Pompeii.


== Funn ==
1761–1767 – Carsten Niebuhr transkriberer inskripsjoner med kileskrift fra Persepolis.


== Fødsler ==
8. mars – Jan Potocki, polsk egyptolog (død 1815)
14. oktober – Friedrich Münter, tysk evangelisk-protestantisk teolog, kirkehistoriker, orientalist, oldtidsforsker, frimurer og biskop i dansk tjeneste (død 1830)
27. desember – Alexandre Lenoir, fransk kunstarkeolog og museumsdirektør (død 1839)
Ca. 1761 – Robert Fagan, britisk kunstmaler, diplomat og arkeolog (død 1816)
Anne Karin Brokhaug

Anne Karin Brokhaug (født Dahlmo i Ørnes 5. september 1945, død i Trondheim 12. april 2001) var sykepleier og tillitsvalgt, nestleder og forbundsleder i Norsk Sykepleierforbund i mange år. Hun var direktør på Orkdal Sanitetsforening Sykehus fra 1996 til sin død.


== Liv og levnet ==


=== Oppvekst og utdanning ===
Brokhaug var født Dahlmo 5. september 1945 og vokste opp i Ørnes. Hun var i oppveksten med i speiderbevegelsen og ble speiderleder. Hun kom til Trondheim i 1965. Hun ble ferdig utdannet sykepleier fra Røde Kors i Trondheim i 1968. I 1992-1994 tok hun studier i helse- og sosialarbeid ved Trondheim Økonomiske Høgskole.


=== Yrkeskarriere ===
Etter sykepleierutdannelsen arbeidet hun ved Trøndelag psykiatriske sykehus og deretter som vanlig sykepleier på Regionsykehuset i Trondheim (RiT) Fra 1973 til 1976 hadde hun permisjon på grunn av tillitsverv og fra 1976 til 1983 var hun hygienesykepleier ved RiT når hun igjen hadde permisjon som tillitsvalgt. Fra 1992 til 1994 var hun tilbake ved RiT. Fra 1994 til 1996 var hun klinikkoversykepleier på kvinne/barn klinikken ved RiT.Brokhaug ble i 1996 utnevnt til direktør for Orkdal Sanitetsforening Sykehus og hadde stillingen til hun ble syk i av kreft i 1999.


=== Tillitsverv og engasjement ===
I 1972 ble hun den første hovedtillitsvalgte i Norsk Sykepleierforbund på heltid og var det til 1976. Hun var fylkesleder for Sør-Trøndelag avdeling av Norsk Sykepleierforbund fra 1979 til 1981. I 1979 ble hun valgt inn i forbundsstyret i NSF. Fra 1981 til 1987 var hun nestleder i Norsk Sykepleierforbund og i 1987 ble hun valgt til leder for Norsk Sykepleierforbund.  Hun var forbundsleder frem til 1992. Hun hadde da vært ukependler til Oslo i 9 år. Fra 1989 var hun styremedlem i Akademikernes Fellesorganisasjon.Brokhaug var en av initiativtagerne til og leder for stiftelsen Kvinner Viser Vei fra den ble stiftet i 1992 til 1998. Hun ble også medlem av Rotary som var regnet som en mannsbastion og var en herreklubb i 84 år.


=== Ettermæle ===
Etter hennes død ble det sagt om henne:

Anne Karin var ikke den som fremhevet sin egen person, men som hele sitt voksne liv kjempet for saker hun trodde på. ... Hun var ikke opptatt av de store ord, men av handling. Gjennom engasjement og handlekraft ble hun en kvinne som viste vei. 
Anne Karin har gjennom sine lederposisjoner synliggjort at en leder kan oppnå resultater ved å prioritere utvikling av og tillit til medarbeidere kombinert med samhandling. I lys av dette bør Anne Karin være en rollemodell for alle ledere.

En fargerik, vidtfavnende, uredd, visjonær og inspirerende person har forlatt oss. ... Som leder i en stor organisasjon står man alltid på skuldrene til sine forgjengere. Anne Karin tok med seg det beste av historien, men initierte en utvikling og la et fundament som vi fortsatt arbeider etter - og drar nytte av.


== Noter ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1993 side 121
Aftenposten Morgen 4. mai 2001
Nashik

Nashik (eller Nasik; marathi नाशिक eller नासिक) er en by i den indiske delstaten Maharashtra, og er den administrative hovedbyen for distriktet Nashik. Byens nåværende bygrense, som ble til i 1982 som Nashik Municipal Corporation, hadde 1 077 236 innbyggere ved folketellingen i 2001. Tar man med forstedene (inklusive Bhagur, Deolali och Eklahare) hadde byen ved samme tidspunkt 1 152 326 innbyggere, , noe som har beregnet til å ha øket til 1 473 000 til år 2007.Byen ligger langs elven Godavari, og er en av pilegrimsbyene for pilegrimsreisen kumbh mela. Hinduer anser strendene i Nashik som hellige, og bader man i elven ved Nashin bader man av seg sine synder. Flere tusen hinduistiske pilegrimer bader daglig i elven.


== Referanser ==
Egil Hagen (1912–2004)

Egil Hagen (født 29. august 1912, død 29. juli 2004) var en norsk kabaretartist, komponist og tekstforfatter.
Hagen gjorde seg først bemerket som medlem av 6 Syngende Studenter, som spilte til inntekt for hjelpearbeid i vinterkrigen. Under 2. verdenskrig var han skuespiller og tekstforfatter i revyer på Chat Noir og Edderkoppen teater. Vinteren 1944–45 presenterte han sin egen Kabaret Avec på Carl Johan Teatret.
På 1950-tallet ble han kjent for et større publikum ved å introdusere franske sanger i Norge. Han skrev også egne sanger på fransk og i fransk stil. Han turnerte med teater, vareshow og mannekengoppvisninger, og spilte alltid sine franske viser. Til den populære franske sangen «A media luz» skrev han den norske teksten «Fortell meg Mary Ann».
På 1960-tallet hadde han flere TV-programmer som inneholdt kabaretviser og franske viser. Han skrev blant annet den norske teksten til den svenske julesangen «Når en stjerne står tendt» og han skrev teksten til to sanger som vant Melodi Grand Prix i Norge: Nora Brockstedts «Sommer i Palma» i 1961 og Arne Bendiksens «Spiral» i 1964.
Han ble tildelt den franske akademiske orden Ordre des Palmes académiques.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egil Hagen på Internet Movie Database 
(no) Egil Hagen hos Sceneweb 
(no) Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon
(no) På Café La Palette - En kabaret med Egil Hagen og Jørg Petter Røeds musette-ensemble. Første gang sendt på NRK Fjernsynet 6. mars 1964. Besøkt 1. juli 2018.
Arkeologiåret 1762

Arkeologiåret 1762 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1762.


== Utgravninger ==
Formelle utgravninger fortsetter i Pompeii.


== Funn ==
1761–1767 – Carsten Niebuhr transkriberer inskripsjoner med kileskrift fra Persepolis.


== Publiseringer ==
James Stuart og Nicholas Revetts Antiquities of Athens.


== Fødsler ==
14. april – Giuseppe Valadier, italiensk arkitekt og klassisk arkeolog (død 1839)
Giorgio Viani, italiensk numismatiker og historiker (død 1816)


== Dødsfall ==
26. februar – Vitaliano Donati, italiensk arkeolog og botaniker (født 1717)
9. oktober – Francesco Grassi, italiensk greve, arkeolog, antikvar, filolog (født 1685)
Wuling

Wuling (kinesisk: 武陵区; pinyin: Wǔlíng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Changde i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 297,4 kvadratkilometer og talte 408 359 innbyggere i 2004. Wuling er sentrum og administrasjonssete i Changde.


== Økonomi og samferdsel ==
I Wuling er det under utbygging enorme kompleks av kraftverk knyttet til elva Yuanjiang, med både kullkraftverk og ti vannkraftverk som knyttes sammen i en, lokal produksjonsorganisasjon. Det er Xiangtou International som bygger ut anleggene, med ulike operatører for de ulike kraftverk.Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sider Arkivert 16. desember 2009 hos Wayback Machine.
Henning Engelsen

(Hans) Henning Engelsen (født 5. februar 1918 i Sandefjord, død 8. september 2005) var en norsk treskjærer og illustratør.
Engelsen startet yrkeskarrieren som treskjærer i 1947, da han etablerte treskjærerfirmaet HENNING med verksted på Kapp i Østre Toten kommune. Hans mangfoldige produksjon illustrerer norsk dyreliv, mytologi og folklore. 
I løpet av 1950- og 1960-tallet vokste firmaet HENNING gradvis. På et tidspunkt var firmaet blitt ledende på det norske souvenirmarkedet, og eksporterte i stor skala til utlandet, særlig til USA. På det meste arbeidet 25 håndverkere i Engelsens verksted.


== Familie og etterfølgere ==
Henning Engelsens firma ble overtatt og drevet videre av hans to døtre, Christl Engelsen og Angelina Engelsen, samt av Henning Engelsens svigersønn Bjarne Espedal. De endret etter hvert firmanavnet til Mesterstuen.Per 2021 er firmaets tradisjonelle trefigurer fortsatt  i produksjon, samtidig som etterkommerne utvikler nye produkter. Hans tredje datter er billedhuggeren Elena Engelsen.


== Bildegalleri ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
HENNING hjemmeside
Artikkel hos Håndverksportalen BIRKA