Nasjonalsosialistenes bokbrenning

Nasjonalsosialistenes bokbrenning var en kampanje iverksatt av myndighetene i det nasjonalsosialistiske Tyskland for å brenne bøker som ikke var i samsvar med nasjonalsosialistisk ideologi. Aksjonen ble gjennomført av SA, partiets «stormtropper», og nasjonalsosialistiske ungdoms- og studentorganisasjoner i rituelle seremonier flere steder i Tyskland 10. mai 1933. Totalt ble det brent om lag 25 000 bøker fra 2 500 forfattere, hovedsakelig jødiske, blant andre Heinrich Mann, Heinrich Heine og Karl Marx. Også den norske nobelprisvinneren Sigrid Undset opplevde å få sine bøker brent.


== Bakgrunn ==

I 1933 begynte propagandaminister Joseph Goebbels arbeidet med å ensrette kulturvirksomheten slik at den ble i samsvar med nasjonalsosialistiske mål. De nye myndighetene begynte utrenskingen av jødiske kulturorganisasjoner og andre som ble ansett som suspekte. De tyske studentene stod i første linje i denne nasjonalsosialistiske bevegelsen.  Ultranasjonalismen og antisemittismen stod sterkt i middelklassen og særlig var motstanden mot Weimar-republikken (1919–1933) stor blant studentene.


== Bokbrenningskampanjen ==


== Målet for aksjonen ==

Richard Euringer, direktøren for biblioteket i Essen, har identifisert 18 000 verk av 2 500 forfattere som ble offentlig brent under kampanjen.
Blant dem var ledende tyske forfattere som Bertolt Brecht, Lion Feuchtwanger og Alfred Kerr.  Ernest Hemingway og Helen Keller er blant amerikanske forfattere som fikk sine bøker brent. Ifølge United States Holocaust Memorial Museum var norske Sigrid Undsets verker blant bøkene som ble offentlig brent i mai 1933. «Undsets ukonvensjonelle romaner ble forbudt og brent på grunn av hennes kraftige offentlige kritikk av nazi-regimet», heter det i omtalen av Undset.
Under seremoniene ble det grunngitt hvorfor enkeltforfatteres bøker ble brent. Joseph Goebbels holdt talen på Opernplatz i Berlin og ga følgende begrunnelse for utvalget av forfattere:

Karl Marx og Karl Kautsky: «for klassekamp og materialisme.»
Heinrich Mann, Ernst Glaeser og Erich Kästner: «for dekadanse og moralsk forfall.»
Friedrich Wilhelm Foerster (pasifist): «for politisk uansvarlighet og politisk forræderi.»
Sigmund Freud: «for overdrivelse av ubeviste impulser og destruktive analyser av det menneskelige sinn.»
Emil Ludwig og Werner Hegemann: «for historieforfalskning og bakvaskelse av store personligheter.»
Thodor Wolff og Georg Bernhard: «for anti-tysk og jødisk demokratisk journalistikk.»
Erich Maria Remarque: «for litterært forræderi av soldatene under første verdenskrig.»
Alfred Kerr: «for innbilsk degradering av vårt tyske språk.»
Kurt Tucholsky og Carl von Ossietzky: «for frekkhet og arroganse.»


== Litterære ettervirkninger ==
Under talen ved bokbrenningen i Berlin annonserte Goebbels at «sjelen til det tyske folk kan uttrykke seg igjen. Flammene opplyser ikke bare om enden på en gammel æra, de lyser også opp for en ny.» Goebbels flyttet kontrollen over litteraturen over til sitt eget departement. Departementet satte raskt opp standarder for hvordan forfattere skulle skrive. Litterære verk måtte skrives innen følgende fire kategorier: Fronterlebnis, om krigens kameratskap; Weltanschauung, for å gjenspeile det nasjonalsosialistiske verdenssyn; Heimatroman, om tysk nasjonalromantikk; og Rassenkunde om det nasjonalsosialistiske rasesyn.


== Minnesmerker ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Book burning in Nazi Germany – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
USHMM online exhibition: Fighting the Fires of Hate: America and the Nazi Book Burnings link
Gjengivelse av dekningen av 10. mai-arrangementene i den nasjonalsosialistiske avisen Völkischer Beobachter
Tesene mot «utyske holdninger» fra den nasjonalsosialistiske studentorganisasjonen link Arkivert 17. mars 2008 hos Wayback Machine.