jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Best of Dark Horse 1976–1989

Best of Dark Horse 1976-1989 er George Harrisons andre offisielle samlealbum, gitt ut i 1989. Den inneholder sanger både fra hans suksessrike comeback-album Cloud Nine i 1987 og sanger fra Traveling Wilburys Vol. 1 det følgende året, også en storselger.
Dette er en fin oppsummering av denne perioden på hans eget plateselskap, Dark Horse Records, med sanger fra Thirty Three & 1/3 fra 1976 og frem til Cloud Nine. Best of Dark Horse 1976-1989 kom overraskende nok ikke på listene i Storbritannia, og klarte bare å en 132.-plass i USA.
Best of Dark Horse 1976-1989, opprinnelig distribuert gjennom Warner Bros. Records, har vært utsolgt fra plateselskapet siden noen år etter utgivelsen. EMI tok senere over hele Harrisons Dark Horse-katalog, men denne platen har så langt ikke blitt gjenutgitt. Harrison spilte inn to nye sanger spesielt for denne samleplaten, «Poor Little Girl» og «Cockamamie Business», samt en sang han spilte inn for filmen Dødelig våpen II, «Cheer Down». Disse sangene ble ikke inkludert som bonusspor i den remastrede utgaven av Cloud Nine, så dette er den eneste utgivelsen hvor disse tre sangene er å finne. Til tross for dette er albumet fremdeles fjernet fra selskapets katalog. Siden noe definitivt Harrison-samlealbum som omfatter hele karrieren ikke er tilgjengelig enda, er The Best of George Harrison fra 1976 for tiden det eneste Harrison-retrospektivet som er tilgjengelig.


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet av George Harrison, unntatt hvor merket.

«Poor Little Girl» – 4:33
«Blow Away» – 3:59
«That's The Way It Goes» – 3:34
«Cockamamie Business» – 5:15
Spor 1 & 4 er eksklusive nye innspillinger for dette albumet
«Wake Up My Love» – 3:32
«Life Itself» – 4:24
«Got My Mind Set On You» (Rudy Clark) – 3:51
«Crackerbox Palace» – 3:56
«Cloud 9» – 3:14
«Here Comes The Moon» – 4:09
«Gone Troppo» – 4:23
«When We Was Fab» (George Harrison/Jeff Lynne) – 3:56
«Love Comes To Everyone» – 3:40
«All Those Years Ago» – 3:44
«Cheer Down» (George Harrison/Tom Petty) – 4:08
Fra filmen Dødelig våpen II


== Lister ==


== Eksterne lenker ==
(en) Best of Dark Horse 1976–1989 på Discogs 
(en) Best of Dark Horse 1976–1989 på MusicBrainz
Ingun Grimstad Klepp

Ingun Grimstad Klepp (født 1. februar 1962) er en norsk etnolog som er ansatt som professor i klær og bærekraft ved Forbruksforskningsinstituttet SIFO. Hun har særlig forsket på forbruk av klær og tekstiler, husarbeid og fritid; nå er klær og bærekraft blitt et stort og viktig tema.  Moteindustrien hører til klimaverstingene ifølge Grimstad Klepp.


== Utdanning og arbeid ==
Klepp er utdannet etnolog ved Universitetet i Oslo. Hun ble magister i 1990 med en avhandling om hytteliv, og tok doktorgrad i 1996 med en avhandling innen temaet kulturminnevern og friluftsliv.
I 1999 ble hun ansatt som forsker ved Statens institutt for forbruksforskning (SIFO), som i 2016 ble en del av Høgskolen i Oslo og Akershus (fra 2018 Oslomet – storbyuniversitetet). På universitetet innehar hun i dag stillingen som forsker I, en stilling likeverdig professorstilling med identiske kompetansekrav.Klepp har i en årrekke vært en aktiv formidler i ulike medier, og i 2016 ble hun tildelt Norges forskningsråds formidlingspris.


== Forskning ==
Klepps forskning fokuserer på hvordan forståelse for klær kan bidra i debatter om miljø, demokrati og helse. Hun er også opptatt av forholdet mellom tekniske, sosiale og historiske innfallsvinkler til tekstiler. 
På Oslomets hjemmesider står det at Klepp for tiden arbeider med verdikjeden for ull i Norge, og med mulighetene for miljøforbedringer gjennom fokus på langsomme og lokale klær.I 2006 utga Klepp boken Skittentøyets kulturhistorie: Hvorfor kvinner vasker klær. Ved bokens utgivelse beskrev Bergens Tidende den slik: «Skitne tekstiler har lenge vært et stumt område innen forskning. Med mikroskopblikk på måten skittentøy behandles på, vil forskeren beskrive større samfunnsmekanismer, arbeidsfordeling og kjønnsroller. For skittentøy er mer enn haugen av truser og sokker som hoper seg opp. Og mer enn et statistisk minefelt for samlivsbrudd».I 2021 var hun en av forfatterne av en kronikk der det ble hevdet at bruk av munnbind som smittevern mot Covid-19 "kan føre til at farlige kjemikalier og mikroplast trekkes ned i lungene".  Kronikken henviser til "forskningsresultater", men uten at det vises til fagfellevurdert forskning som kan si om dette er farlig.  Kronikken førte til kritikk fra fagmiljøer, og er senere blitt endret.   


== Bibliografi ==
2018: Norsk strikkehistorie, med Tone Skårdal Tobiasson, ISBN 9788292879771
2006: Skittentøyets kulturhistorie: hvorfor kvinner vasker klær, ISBN 9788270994366


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SIFOs hjemmeside

(no) Publikasjoner av Ingun Grimstad Klepp i BIBSYS
Levende historie om kvinner og klær
Telefonkatalog

Telefonkatalog er en samling av telefonnummer sortert etter abonnentnavn innen et område.


== I Norge ==
Allerede i 1880, et halvt år etter at telefonanlegget ble opprettet, ble den første fortegnelse over abonnenter i Christiania utgitt som en side i Morgenbladet. Den inneholdt 169 oppføringer. To år etter kom den første katalogen i bokform, utgitt av International Bell Telephone Co. som drev telefonnettet i Christiania.
Den første rikstelefonkatalogen for Norge ble utgitt i 1896. Allerede i 1912 var den på over tusen sider og måtte deles i flere deler.Fra rundt 1995 ble næringsforetak oppført separat i katalogen på rosa sider. Gule Sider var en separat katalog med bransjesortering av bedrifter distriktsvis.
I 2012 var det slutt på telefonkatalogen i papirform. I 2017 kom den siste papirutgaven av Ditt Distrikt, en mer lokal versjon av den tidligere utgitte telefonkatalogen.


=== Bedriftskatalogen ===
Telenor utga i 1988 en separat landsdekkende telefonkatalog. Den het Bedriftskatalogen frem til 2000 da den skiftet navn til Bizkit.  Utstrakt bruk av telefaks i næringslivet og separat oppføring av telefaksnummer i egen kolonne var spesielt for denne katalogen som også var delt i et alfabetisk register med foretaksnavn og et bransjeregister. I 2006 skiftet den navn til Proff og er i dag Norges fremste portal for informasjon om næringslivet. Siste papirutgave kom i 2008, og er i dag på kun på nett. www.proff.no


== Dataregistre ==
Utviklingen innen data- og teleteknikk har muliggjort effektiv bruk av dataregistre. Internetteknologien gjør effektiv bruk av dataregistre mulig, og oppkobling til foretaksregistre og telefonregistre skjer i dag ved bruk av datamaskin. Bransjeoppføringene i slike registre er generelle og gir lite presis informasjon ved søk etter bestemte bedriftstyper og produkter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jahren, Finn (1996). Glimt fra Televerks-kulturen. 3 : Forholdet til kundene ; og Telegrafverket blir til Televerket (norsk). Oslo: Norsk Telemuseum. ISBN 8291335125. 
Erling Svanberg (1990). Langs vei og lei i Nordland : samferdsel i Nordland gjennom 3000 år. Bodø: Nordland fylkeskommune. ISBN 8274160215. 
Rafto, Thorolf (1955). Telegrafverkets historie 1855-1955 (norsk). Bergen: John Grieg. 


== Eksterne lenker ==
(en) Phone books – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ole-Petter Arneberg

Ole-Petter Arneberg (født 13. desember 1987) er en norsk forfatter.
Arneberg kommer fra Rjukan. Debutboka MEPÅNO kom ut på Flamme Forlag høsten 2008.
Arneberg er medredaktør i den litterære fanzinen kollege og spiller i bandet feilkontroll.


== Bibliografi ==
MEPÅNO, Flamme Forlag (2008)
KNIV.2, Selvpublisert (2010)
IMDb Parents Guide til min forkastede roman Karakterer, AFV Press (2012)
LIFE 2.0, Flamme Forlag (2012)
PIT, Flamme Forlag (2018)


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside for MEPÅNO
Morgenbladet Med på noe usikkert (21.11.2008)
Bergens Tidende Lovende debut (22.12.2008)
Studvest Dristig og vellykket (14.01.2009)
Charles Courant

Charles Courant (født 14. april 1896, død 26. juni 1982) var en sveitsisk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i  Antwerpen og 1924 i  Paris.
Courant vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg, i fristil. I finalen tapte han mot svenske Anders Larsson. Det var tretten brytere fra åtte nasjoner i denne vektklassen, som ble avviklet i perioden 25. til 27. august.  
Fire år senere, under OL 1924 i Paris ble han nummer tre i bryting fristil i lett tungvekt.


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen - Sølv i bryting, lett tungvekt fristil  Sveits
 1924  Paris - Bronse i bryting, lett tungvekt fristil  Sveits


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Courant – Olympedia 
(en) Charles Courant – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Charles Courant – FILA
Julie Lampe

Julie Lampe eller Julie Christensen Lampe (født 13. juli 1870 i Bergen, død 20. desember 1948) var en norsk skuespiller.


== Biografi ==
Hun debuterte i 1888 ved Den Nationale Scene og var der til 1899.  I perioden 1901–35 var hun en av Nationaltheatrets fremste krefter, som særlig i den klassiske komedie skapte usvikelig ekte skikkelser som Magdelone i  Den stundesløse , Mette i  Kierlighed uden Strømper  og Mor Aase i  Peer Gynt . Med varme og virkelighetssans løste hun også tragiske oppgaver som ammen i Strindbergs  Faderen . Hun hadde roller ved teateret fra 1900 til 1938 og medvirket i 165 oppsetninger i perioden. Hun medvirket også i 5 spillefilmer. 


== Filmografi ==

1934 – Op med hodet .... Theobalds mor

1931 – Den store barnedåpen .... Jomfru Jahr

1927 – Troll-elgen .... Turi Trefothaugen, mor til Hans

1927 – Den glade enke i Trangvik .... enkefru Salvesen

1926 – Glomdalsbruden (film) .... Gammel-Guri


== Teaterroller (utvalg) ==
1938 –  Jacob von Tyboe …. Leonora
1935 –  Kjærlighet uden strømper …. Mette
1931 –  Faderen …. Ammen
1929 – Den stundesløse …. Magdelone, husholderske
1923 – Peer Gynt …. Mor Aase
1900 – Baldevins bryllup …. Madam Sørensen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Julie Lampe hos Store norske leksikon
Julie Lampe i forestillingsdatabasen hos Nasjonalteateret i Oslo
(en) Julie Lampe på Internet Movie Database 
(no) Julie Lampe hos Sceneweb 
(da) Julie Lampe på Filmdatabasen 
(en) Julie Lampe hos The Movie Database
Torkel Opsahl

Torkel Opsahl (født 17. mars 1931 i Stavanger, død 16. september 1993 i Genève) var en norsk jurist og internasjonalt anerkjent menneskerettighetsekspert, som var professor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Torkel Opsahl var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han tok sin juridiske embetseksamen i 1955. Som student var han formann (titulert «Formand») i Det Norske Studentersamfund i 1954. I 1976 ble han valgt inn som medlem av den nyopprettede europeiske menneskerettighetskommisjonen. Han var senere styremedlem for det internasjonale menneskerettighetsinstituttet i Strasbourg. Han var, sammen med Asbjørn Eide, drivkraft bak opprettelsen av et norsk Institutt for menneskerettigheter i 1987 (nå: Norsk senter for menneskerettigheter), og ble instituttets første styreleder. Torkel Opsahl og Asbjørn Eide startet i 1982  det nordiske tidsskriftet Mennesker og Rettigheter (senere: Nordisk tidsskrift for menneskerettigheter).
I 1992 ble Opsahl utnevnt av FNs generalsekretær som medlem av FNs krigsforbrytelseskommisjon for det tidligere Jugoslavia. I de siste seks ukene han levde, var han leder for denne kommisjonen.
Et av Torkel Opsahls siste bidrag for fred og menneskerettigheter, var hans arbeid fra 1992, som leder for en uavhengig granskningskommisjon («the Opsahl Commission») som arbeidet for fredsløsninger i en fastlåst situasjon i Nord-Irland.
Norsk senter for menneskerettigheter arrangerer årlig «the Torkel Opsahl Memorial Lecture». 
Torkel Opsahl var gift to ganger, og hadde fire barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Torkel Opsahl i BIBSYS
Omtale på Norsk senter for menneskerettigheters hjemmeside
Nekrolog i New York Times 20.9.1993
Minneord fra Nord-Irland Arkivert 26. april 2012 hos Wayback Machine.
Museum Tusculanums Forlag

Museum Tusculanums Forlag (engelsk: Museum Tusculanum Press) er et dansk akademisk forlag som ble etablert i 1975 som en ideell stiftelse for å utgi vitenskapelig litteratur av høy kvalitet. Det er nært knyttet til Københavns Universitet. Selv om mange av forlagets forfattere har tilknytning til Københavns Universitet og Det Kongelige Bibliotek, utgir forlaget også titler av forfattere tilknyttet andre institusjoner i inn- og utland.
Museum Tusculanums Forlag utgir litteratur innenfor blant annet humaniora, samfunnsvitenskap og teologi. Titlene utkommer på en lang rekke språk, blant annet dansk, norsk, svensk, engelsk, fransk, italiensk, spansk, tysk, latin, gresk, nygresk, egyptisk-arabisk, polsk, litauisk og mer eksotiske språk som eksempelvis mlabri, tibetansk og tuaregisk.
Forlagets navn er internasjonalt. Det er hentet fra den europeiske kulturs tidlige storhetstid, den gresk-romerske oldtid. 'Museum' er et latinsk ord (av det greske museion) og betyr egentlig et samlingssted for de ni muser for kunst, kultur og vitenskap. 'Tusculanum' er dannet av stednavnet Tusculum, en by i området Latium på vestsiden av Albanerfjellene sørøst for Roma. I Tusculum hadde statsmannen, juristen, retorikeren, kulturformidleren og filosofen Marcus Tullius Cicero sin sommervilla en gang på midten av det første århundre f.Kr. Her skrev han mange av sine verker, som har hatt varig innflytelse på europeisk tenkning. 'Museum Tusculanum' har således betydningen «musenes samlingssted i Tusculum».


== Eksterne lenker ==
Museum Tusculanums Forlag
Peter Lang

Peter Lang er et akademisk forlag med hovedkontor i Bern i Sveits, og kontorer i Berlin, Brussel, Frankfurt am Main, New York, Oxford og Wien. Det utgir litteratur på engelsk, tysk, fransk og av og til andre språk. I tillegg til monografier og antologier utgir Peter Lang mange doktorgradsavhandlinger i bokform. Forlaget er i Norge godkjent som vitenskapelig på nivå 1 i Norsk vitenskapsindeks. I den nederlandske SENSE-rangeringen av akademiske forlag er forlaget plassert i kategori C («decent international publishers»).Grunnleggeren Peter Lang kom fra en sveitsisk familie av redaktører og bokhandlere. Han grunnla selskapet Peter Lang GmbH i Frankfurt am Main i 1970. Forlaget startet med å trykke doktorgradsavhandlinger, men har siden utvidet aktiviteten betraktelig. I 1977 ble Peter Lang AG i Bern hovedselskapet. Det amerikanske datterselskapet Peter Lang Publishing, Inc i New York ble etablert i 1982, filialen Peter Lang AG i Oxford i 1996 og  P.I.E.-Peter Lang i Brussel i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted
Asbjørn Eide

Asbjørn Eide (født 11. februar 1933 i Eksingedalen) er en norsk jurist og menneskerettighetsekspert. Hans hovefelt er økonomiske og sosiale rettigheter som del av menneskerettighetsbegrepet.
Asbjørn Eide er cand. jur. fra Universitetet i Oslo. Som student var han i 1961 formann i Det Norske Studentersamfund. Etter å ha vært universitetsstipendiat i juss gikk han i 1969 over til Institutt for fredsforskning (PRIO), der han arbeidet til 1987. Han var i to perioder direktør for PRIO. Etter opprettelsen av Institutt for menneskerettigheter var han direktør der 1987–1998. Han har også hatt en rekke oppdrag for FN og andre internasjonale institusjoner.
Han var Torgy Segerstedt professor ved Gøteborgs universitet 2003–2004 og er æresdoktor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Lund (1992).Eide ble i 2010 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt arbeide for freds- og konfliktforskning og mangeårige arbeide for menneskerettighetene.Asbjørn Eide er gift med ernæringsekspert Wenche Barth Eide. Sammen har de arbeidet med spørsmål om «retten til mat». De er foreldre til klima- og miljøminister (Ap) Espen Barth Eide.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Oppføringer i BibSys for Asbjørn Eide
Intervju med Asbjørn Eide i anledning PRIOs 60-årsjubileum
Nordic International Studies Association

Nordic International Studies Association (NISA) ble grunnlagt i 1991 for å fremme forskning, studier og kontakt mellom akademikere og praktikere på fagområdet internasjonale studier i Norden. Foreningen vil bidra til tverrfaglig kommunikasjon og kommunikasjon på tvers av institusjoner og landegrenser.
NISA oppnevner et av styremedlemmene til Institutt for fredsforskning PRIO.
NISA utgir tidsskriftet ''Cooperation and Conflict'' i samarbeid med Sage Publications.


== Eksterne lenker ==
Foreningens sider hos SAGE
Eiendeler

Eiendeler i et regnskap er definert som midler som selskaper eier, og deles i undergruppene omløpsmidler og anleggsmidler. Eiendelene i et regnskap finnes i kontogruppe 1, derfor er alle konti som begynner med tallet 1, eiendeler. Eksempler på eiendeler er bankinnskudd, kundefordringer, maskiner og eiendom. Eiendeler kalles også aktiva (engelsk: assets).
Eksempler på konti i denne gruppen: 

1500 Kundefordringer
1900 Kontanter
1910 Bankinskudd
1950 Skattetrekkskonto


== Se også ==
Egenkapital og gjeld
Balanse
Den spedalske konges terrasse

Den spedalske konges terrasse (khmer: ព្រះលានស្តេចគំលង់, Preah Learn Sdech Kunlung) ligger i det nordvestlige hjørnet av den kongelige plassen i Angkor Thom, Kambodsja. Den ble bygget i Bayonstil under Khmerrikets kong Jayavarman VII, men det moderne navnet kommer fra en skulptur fra det 15. århundre funnet på stedet. Statuen viser den hinduistiske guden Yama, guden for død. Han ble kalt den spedalske konge fordi misfarging og mose som vokste på den opprinnelige statuen kunne minne om en person med spedalskhet, og også fordi det passer inn med en kambodsjansk legende om en angkoriansk konge som var spedalsk. Navnet kambodsjanerne kjenner ham under er imidlertid Dharmaraja, da dette var det som var hogd inn i bunnen av den opprinnelige statuen. 
Terrassens U-formede struktur gjør at enkelte tror den kan ha vært brukt som en kongelig kremasjonsområde.


== Eksterne lenker ==
(en) Terrace of the Leper King – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lønnssystem

Lønnssystem er et system som benyttes for å føre lønn, produsere lønnsoppgaver til de ansatte, offentlige lønnsrapporter slik som terminoppgave, lønns- og trekkoppgaver og årsoppgave. Et lønnssystem hjelper brukeren med å finne korrekt skattetrekk for de ansatte, korrekt arbeidsgiveravgift, feriepenger etc. 
Vanligvis er lønnssystemer egne programmer adskilt fra selve regnskapet. Man kan eksportere regnskapsbilag fra lønnssystemet til regnskapet slik at lønnskostnader blir korrekt postert. Noen økonomisystemer har integrert lønnssystem som automatisk posterer lønnsbilag i regnskapet.
Passacaglia

Passacaglia, passacaille eller pasacalle (spansk pasar una calle «spasere gatelangs») var opprinnelig en spansk folkedans. På 1500-tallet kom dansen til Frankrike og Italia hvor den ble oppført scenisk.
Som musikkform er passacagliaen ofte, men ikke alltid, basert på en bass-ostinat i tredelt takt, vanligvis med en alvorlig og mollpreget karakter.
Den mest kjente passacaglia fra barokken er Johann Sebastian Bachs Passacaglia i c-moll for orgel (BWV 582). Også «Crucifixus» fra Messe i h-moll er bygd opp som en passacaglia.
Siden senromantikken ble det under innflytelse av Bach skrevet atskillige orgelpassacaglier, ofte med en påfølgende fuge. Også nyklassisistiske komponister benytter seg gjerne av formen. Viktige eksempler er:

Johann Nepomuk David: Introduktion und Passacaglia über „Wach auf, wach auf du deutsches Land“
Sigfrid Karg-Elert: Passacaglia und Fuge über B-A-C-H op. 150
Flor Peeters: Passacaglia e Fuga e-Moll op. 42
Max Reger: Introduktion, Passacaglia und Fuge e-Moll op. 127
Georg Schumann: Passacaglia und Finale über B-A-C-H op. 39, Verlag F. E. C. Leuckart, Leipzig 1905
Richard Wetz: Passacaglia und Fuge d-Moll op. 55
Arild Sandvold: Introduksjon og Passacaglia h-Moll op. 4Dmitrij Sjostakovitsj skrev noen langsomme satser i større verk på passacaglia-formen: 2. klaversonate, 8. symfoni, 2. klavertrio, 1. fiolinkonsert. Videre er Passacaglia d-moll op. 1 av Anton Webern og 4. sats av Johannes Brahms' 4. symfoni kjente orkesterpassacaglier i tillegg til Irgens-Jensens «Passacaglia», som er et sentralt verk i norsk orkesterlitteratur.
Her er tema til en passacaglia av Sjostakovitsj (preludium nr 12 i giss-moll fra 24 preludier og fuger, op. 87): 

Chaconne er en musikkform nær identisk med passacaglia. 


== Se også ==
Mer om chaconne og passacaglia i avsnittet Chaconne og passacaglia i artikkelen om chaconne.


== Litteratur ==
Thomas Schmitt: Passacaglio ist eigentlich eine Chaconne. Zur Unterscheidung zweier musikalischer Kompositionsprinzipien. I Frankfurter Zeitschrift für Musikwissenschaft Årgang 13 (2010), s. 1–18 (online, PDF, 364 KB)
Markus Grassl: «Passacaglia» i Oesterreichisches Musiklexikon. Onlineutgaven, Wien 2002 ff., ISBN 3-7001-3077-5.
Guldmasken

Guldmasken er en teaterpris som ble innstiftet av Stockholms privatteatersjefer i 1987 og som ble delt ut til og med året 2009.
Prisen ble delt ut ved en seremoni i begynnelsen av mars hvert  år, men ble ikke delt ut i 1988. Den bestod av en statuett formgitt av kunstneren Hertha Hillfon.Perioden for bidrag som ble regnet med i konkurransen var fra 1. februar foregående år til og med 31. januar samme år.


== Vinnere ==
Flere personer har vunnet flere Guldmasker. Følgende personer mottok Guldmasken mer enn to ganger:

4 – Runar Borge
4 – Ingemar Wiberg
3 – Bengt Peters
3 – Brasse Brännström
3 – Dan Ekborg
3 – Eva Rydberg
3 – Inger Pehrsson
3 – Jan Malmsjö
3 – Lars Amble
3 – Marianne Lunderkvist
3 – Petra Nielsen
3 – Sissela Kyle
3 – Suzanne Reuter


== Kategorier ==
Prisen ble delt ut i en rekke kategorier: 

Beste produksjon2006: Mamma Mia! på Cirkus (Stockholm)

Beste regissør2006: Paul Garrington for Mamma Mia!

Beste skuespiller i et dramatisk skuespill2006: Robert Gustavsson for Lögn i helvete, Vasan

Beste skuespillerinne i et dramatisk skuespill2006: Anita Ekström for Lögn i helvete, Vasan

Beste skuespiller i en musical2006: Peter Jöback for Cabaret, Tyrol

Beste skuespillerinne i en musical2006:  Gunilla Backman for Mamma Mia!, Cirkus

Beste entertainer (i et show/revy)2006: Christer Sjögren, Show me Vegas!, Rondo

Beste mannlige birolle2006: Linus Wahlgren for Beauty and the Beast, Göta Lejon

Beste kvinnelige birolle2006: Charlott Strandberg for Mamma Mia!, Cirkus

Beste kostyme2006: Mathias Clason for Beauty and the Beast, Göta Lejon

Beste scenografi2006: Mark Thompson for Mamma Mia!, Cirkus

Beste koreografi2006: T.J Rizzo for Saturday Night Fever, Oscarsteatern

De private teatrenes ærespris2006: Gösta Ekman

Juryens spesialpris2006: Björn Ulvaeus, Benny Andersson, Görel Hanser


== Eksterne lenker ==
MusikalNets Guldmaskenregister
Ramasanger

Ramasanger (vitenskapelig navn Hippolais rama) er en fugl i sangerfamilien.
Ramasanger var tidligere vurdert som en sørøstlig underart av tartarsanger (Hippolais caligata) (da benevnt som dverspottesanger underarten H. c. rama), men nå vurdert som fullverdig art (nom. form). Hekkeutbredelse fra nordøstlige deler av Arabiske halvøy til Afghanistan. Som tartarsanger trekker ramasangeren til sørøstlige deler av India og Sri Lanka, hvor den overvintrer.
Ramasangeren er en svært sjelden gjest i Vest-Palearktis. Det kun påvist med ett funn i Norge pr 2007. Eneste funn i Norge utgjøres av en ramasanger som ble fanget inn for ringmerking på Mønstermyr, Flekkefjord i Vest-Agder den 20. september 1997. Et eldre 'dvergspottesangerfunn' fra Forus i Rogaland kan bli Norges andre funn.
Insekteter og liten sangerart som trives best i åpne landskap med enkelte høge busker og trær. Ramasangeren frekventerer også i høye trær/busker .
Forvekslingsmuligheter er først og fremst bleksanger, tartarsanger og maurersanger.


== Eksterne lenker ==
(en) Ramasanger i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ramasanger hos Artsdatabanken 
(sv) Ramasanger hos Dyntaxa 
(en) Ramasanger hos ITIS 
(en) Ramasanger hos NCBI 
(en) Kategori:Iduna rama – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Iduna rama – detaljert informasjon på Wikispecies Presentasjon av Norges første ramasanger : tekstdel til artikkel av Atle Grimsby i Feltornitologen.no sin årbok 2005