jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Linderud skoles musikkorps

Linderud skoles musikkorps ble stiftet i 1967. Korpset holder til på Linderud skole i Oslo.
Korpset består av 20 musikanter (2011) som spiller trompet, saksofon, trombone, trommer, gitar og keyboard. De har øvelser på mandager og onsdager på Linderud skole.


== Aktiviteter ==
Høsttur til Tusenfryd
Julekonsert
Juleavslutning i Bredtvet kirke.
Skitur til Hafjell
Linderudkonserten.
Spilling 1. og 17. mai
Korpsstevne
Sommertur


== Linderudkonserten ==
I 1999 tok Linderud skoles musikkorps initiativ til å arrangere den første Linderudkonserten med musikkorpset og elever fra Linderud skole. Linderudkonserten bestod av sang, musikk, dans og drama. Hver konsert hadde et bestemt tema. 
Etter 10 års samarbeid, har Linderud skole valgt å arrangere en egen konsert uten korpset.

1999 – Les Misèrables, The lion king
2000 – Det 20. århundret i ord og musikk
2001 – Evig grønt... og noe blått
2002 – Det store fargespillet
2003 – Radio 200,3
2004 – DropIn
2005 – Jorda rundt på 80 minutter
2006 – Norsk på norsk
2007 – Filmens verden
2008 – Alt var mye bedre før.. og bedre skal det bli
2009 – LTV – Linderudtv
2011 – Godt og blandet


== Eksterne lenker ==
Linderud skoles musikkorps hjemmeside Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Kyōko Iwasaki

Kyōko Iwasaki (岩崎恭子 Iwasaki Kyōko, gift Kyoko Saito (斎藤恭子), født 21. juni 1978 i Numazu, Shizuoka) er en japansk tidligere svømmer, som under som sommer-OL i 1992, i Barcelona, vant gullmedalje på 200 m brystsvømming. Hun var 14. år og 6 dager da hun vant gullmedaljen. I tillegg har hun en bronsemedalje fra sommer-Universiaden i Fukuoka i 1995.


== Eksterne lenker ==
(en) Kyōko Iwasaki – Olympedia 
(en) Kyōko Iwasaki – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ágnes Kovács

Ágnes Kovács' (født 13. juli 1981 i Budapest) er en ungarsk svømmer som under sommer-OL i 2000 i Sydney vant gullmedalje på 200 m brystsvømming. Hun tok også bronsemedalje på samme distanse under sommer-OL i 1996 i Atlanta. Hun har i tillegg ni gullmedaljer, to sølvmedaljer og fem bronsemedaljer fra langbane- og kortbane-VM, samt tre sølvmedaljer og en bronsemedalje fra kortbane-EM.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ágnes Kovács – Olympedia 
(en) Ágnes Kovács – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ágnes Kovács – Swimming Hall of Fame 
(en) Ágnes Kovács – swimrankings.net
Confederación Española de Derechas Autónomas

Confederación Española de Derechas Autónomas, forkortet CEDA (Den spanske konføderasjon av autonome høyrepartier) var et spansk politisk parti under Den andre spanske republikk. Partiet var basert på katolsk, konservativ tenkning, og ble stiftet av José María Gil-Robles y Quiñones og biskop Ángel Herrera Oria 4. mars 1933, gjennom en samling av de konservative, katolske gruppene Acción Popular og Acción Católica.
Ved valgene i 1933, vant CEDA de fleste setene i Cortes Generales. men president Niceto Alcalá Zamora nektet å spørre partiets leder José Maria Gil Robles å danne regjering, og spurte i stedet Alejandro Lerroux fra Partido Republicano Radical. CEDA støttet da den sentrumsorienterte regjeringen til Lerroux, fikk senere, 1. oktober 1934 tre ministerposter, etter å ha krevet dette. Her omgjorde de mange av de sosiale reformene som hadde vært i den forutgående regjeringen til Manuel Azaña. Dette førte til en væpnet oppstand fra gruvearbeiderne i Asturias den 6. oktober og en oppblomstring av katalansk nasjonalisme i Catalonia. Begge disse urolighetene ble slått ned unde3r ledelse av general Francisco Franco), og førte til en rekke politiske arrestasjoner og rettssaker.
Ved valgene 16. februar 1936 tapte partiet makten til den venstreorienterte Folkefronten. Mange av partiets tilhengere ønsket kuppforsøket fra Franco og José Sanjurjo velkommen, et kuppforsøk som førte til den spanske borgerkrigen. 
Ved Francos politiske reorganisering 19. april 1937 av det politiske liv innen det nasjonalistiske Spania ved en forordning som bestemte at den politisk svekkede, men militært styrkede falangen skulle slåes sammen med karlistene, den alfons-monarkistiske Renovacion Española og restene fra CEDA til ett parti, direkte underlagt ham selv, under navnet Falange Española Tradicionalista y de las JONS, og CEDA ble ved denne forordningen oppløst.
Valentín González

Valentín González (født 1909 i Malcocinado, Badajoz, Extremadura, død 1983 i Madrid), kjent som El Campesino (Bonden) var en spansk kommunist og høyt ansett republikansk geriljakommandant og offiser som tjente i Republikkans folkearmé (Ejército Popular) under den spanske borgerkrigen. 
González ble født i Malcocinado i Badajoz i Spania og jobbet før krigen som gruvearbeider. Han var også et medlem av det spanske kommunistpartiet, og han opprettet en av de første militsenhetene for å motstå Francisco Francos nasjonalistarmé ved borgerkrigens begynnelse i 1936. Som en brigadekommandant tok González del i  alle de viktige hendelsene under nasjonalistenes angrep på Madrid i 1936. Han kommanderte også enheter i slag som slaget om Corunna-veien (desember 1936), slaget ved Jamara (februar 1937) og slaget om Guadalajara (mars 1937). Sommeren 1937, etter slaget om Brunete i juli, fikk González henrettet 400 nasjonalistiske krigsfanger som gjengjeldelse for nasjonalistenes grusomheter mot republikanske fanger. 
Videre ledet González sine menn i Aragónoffensiven, under slaget om Teruel og Cataloniaoffensiven før han måtte emigrere til USSR da nasjonalistene seiret i 1939. På grunn av sin selvstendige personlighet ble han snart sendt i eksil til Vorkuta, hvor han jobbet som en brigader for gruvearbeidere i en arbeidsleir. Senere flyktet han fra landet, visstnok etter å ha mottatt et oppdrag fra NKVD. 
Han flyttet senere til Frankrike hvor han utga en bok om sitt liv i Sovjetunionen. I 1963 lagde han flere geriljaangrep mot nasjonalistene i Spania, og etter Francos død dro han for å bo i Spania i 1978. González døde i Madrid i 1983.
Freier Deutscher Gewerkschaftsbund

Freie Deutsche Gewerkschaftsbund (FDGB) var fagorganisasjonen i DDR. Den var en  paraplyorganisasjon som samlet rundt 15 enkeltstående fagforbund. Imidlertid var dette kun på papiret. De fleste medlemmer i FDGB visste ikke at de var med i et fagforbund som igjen var med i FDGB. Kun en håndskrevet notis bakerst i den røde medlemskapsboken viste hvilket individuelt fagforbund medlemmet var med i.
Offisielt var medlemskap i FDGB frivillig, men uoffisielt var det vanskelig å unngå dette. I 1986 var 98 prosent av alle arbeidere og ansatte organiserte i FDGB som da hadde 9,6 millioner medlemmer. Dette betydde at organisasjonen var en av verdens største fagbevegelser.
30. september 1990, kort før gjenforeningen av Tyskland, ble FDGB oppløst. De enkelte foreninger som hadde vært medlemmer meldte seg inn i det vesttyske motstykket til FDGB; DGB.


== Ledere av organisasjonen ==
Hans Jendretzky 
Herbert Warnke
Harry Tisch
Annelies Kimmel
Helga Mausch


== Litteratur ==
Wolfgang Eckelmann, Hans-Hermann Hertle, Reiner Weinert: FDGB Intern, Innenansichten einer Massenorganisation, Treptower Verlagshaus GmbH 1990, ISBN 3-7303-0635-9


== Eksterne lenker ==
(en) Freier Deutscher Gewerkschaftsbund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Freier Deutscher Gewerkschaftsbund – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
FDGB-Lexikon
Erik Pettersson

Erik Albert Pettersson (født 18. mai i 1890 Nyköping, død 4. april 1975 i Stockholm) var en svensk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Pettersson vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 267,5 kg, tjueåtteogethalv kilo mindre enn gullvinneren Ernest Cadine fra Frankrike. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var 11 utøvere fra ni nasjoner i klassen lett tungvekt som ble avviklet 31. august 1920.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Bronse i vektløfting, lett tungvekt


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Pettersson – Olympedia 
(en) Erik Pettersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Erik Pettersson – Sveriges olympiske komité
Harry Tisch

Harry Tisch (født 28. mars 1927 i Heinrichswalde, Vorpommern, død 18. juni 1995 i Berlin) var medlem av sentralkomiteen i SED og leder for Freier Deutscher Gewerkschaftsbund (FDGB) i DDR. Som leder av FDGB, fagorganisasjonen i DDR med over 9 millioner medlemmer, var han en svært mektig person i DDRs politiske liv.


== Krigsårene ==
Tisch tok i årene 1941 til 44 utdannelse som metallarbeider i Pasewalk og var i årene 1944 til 45 soldat i Wehrmacht. Han havnet i britisk krigsfangenskap i Neumünster men flyktet derfra 28. november 1945.


== DDR-tiden ==
Han arbeidet i Ueckermünde og ble der med i SED, FDJ og FDGB. Etter besøk ved Kretspartiskolen var han i årene 1948 til 49 Kretsungdomssekretær og til 1950 førstesekretær i FDGBs kretsforstanderskap i Ueckermünde. Etter å ha vært fagforeningsskolen i Bernau ble han fra 1950 til 1952 representant for IG Metall i Mecklenburg og til 1953 stedfortredende leder av FDGB i Rostock.
Fra 1953 til 55 var han ved SEDs partihøyskole og var deretter frem til 1959 sekretær for handel i distriktsledelsen av SED i Rostock. Til 1961 satt han i leelsen av Rostock og til 1975 var han førstesekretær i SED-ledelsen samme sted.
Fra 1963 hadde han vært medlem av sentralkomiteen i SED, 1971 ble han kandidat i politibyrået og i 1975 ble han fullt medlem der. Siden 1963 var han medlem i Volkskammer og fra 1975 medlem i DDRs Statsråd og presidiet i den nasjonale fronts nasjonsråd. Fra 1975 til 1989 var han leder av FDGB, en stilling han overtok etter Herbert Warnke.


== Slutten på DDR og ettermæle ==
I november 1989 trådte Tisch ut fra politbyrået, mistet stillingen i DDRs Statsråd og ble utestengt fra FDGB. I desember ble han arrestert og ekskludert fra SED. 
Han ble siktet for korrupsjon, svindel og misbruk av sin stilling. For eksempel hadde han i årevis muliggjort kostbare luksusferier for blant annet politbyråmedlemmet Günter Mittag og hans familie ved hjelp av FDGB-midler. Tisch ble i 1991 dømt til 18 måneders fengsel og etter avregning av varetektsperioden ble han løslatt.
En anklage mot ham for delaktighet i drap ved Berlinmuren og ved den indre tyske grense var igangsatt da han døde i januar 1995.
Ved siden av Günter Schabowski var Tisch en av de få tidligere høyere SED-funksjonærer som uttrykte sorg over det de hadde vært med på i DDR. I et intervju med Berliner Zeitung i 1993 sa Tisch: «Vi foreskrev vann, men selv drakk vi vin. Det gjør meg i dag svært vondt» (på tysk: «Wir haben Wasser gepredigt und selber Wein getrunken, das tut mir heute alles sehr leid»).


== Ordener ==
1970: Fedrelandets fortjenstorden
1970: Karl Marx-ordenen


== Referanser ==
Albert Pettersson

Erik Albert Pettersson (født 5. mai 1885 i Örebro, død 8. mars 1960 i Stockholm) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Pettersson vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i vektklassen mellomvekt opp til 75 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 235,0 kilo, like mye som sølvvinneren og ti kilo mindre enn gullvinneren Henri Gance. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var ti utøvere fra sju nasjoner i mellomvektklassen som ble avviklet 30. august 1920.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Bronse i vektløfting, mellomvekt


== Eksterne lenker ==
(en) Albert Pettersson – Olympedia 
(en) Albert Pettersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Albert Pettersson – Sveriges olympiske komité
Tre Rosor

Tre Rosor er navnet på en svensk adelsslekt som tilhørte uradelen og som også hadde forgrening til Norge. Slekten ble opphøyd til greveverdighet i 1561 da Gustav Johansson kalte seg greve av Enköping og friherre til Haga; slekten døde ut i 1612.
Navnet «Tre Rosor» er konstruksjon som er gjort i etterhånd etter motivet på slektens heraldiske våpen (delt skjold i hvitt og blått med tre røde roser  i delelinjen). Medlemmene av slekten benyttet selv kun fornavn og navnet på faren som etternavn (patronymikon). Unntaket var Gustav Johanssons eldste sønn Johan Ros. Lignende våpenskjold med tre roser i ulike varianter har blitt ført av flere svenske frälseslekter. Det har dog ikke blitt bevist noe slektskap med familien Tre Rosor.

Slekten hadde sammenlagt elleve riksråd, åtte i Sverige og tre i Norge. Den seneste ble innehatt av Knut Jönsson (også skrevet Knut Jonsson, nevnt 1418, død senest 1443) som giftet seg med Agnes Alfsdatter, datter til det norske riksrådet Alf Haraldsson (Bolt) og dennes hustru Katarina Jonsdatter (Roos). Derigjennom ble det dannet en slektsgren som virket i Norge. Interessant nok fikk Knut og Agnes to sønner hvorav den ene, Alv, ble riksråd i Norge, og Jöns riksråd i Sverige.
Slektens stamfar var en Knut som ble gift med Kristina Bengtsdotter, datter til Bengt Hafridsson, lagmannen i Västergötland. Hun eide jord i sognet Fuxerna ved Göteborg, herredet Flundre i Västergötland, og hun levde fortsatt i 1345.
Slekten ble sist utredet av Hans Gillingstam i Äldre svenska frälsesläkter häfte II:1 (Stockholm 2001).


== Fremtredende slektsmedlemmer i Norge ==
Alv Knutsson (1420–1496)
Knut Alvsson (1455–1502)
Odd Alvsson (1460–1497)


== Litteratur ==
Iver Hirtzholm: Insignia quædam virorum illustrium in Norvegia quodam habitantium
Hallvard Trætteberg: Borg i segl, mynt og våpen, Oslo 1967, side 19 med våpenskjoldtegning nr 17.


== Eksterne lenker ==
(no) Tre Rosor i Store norske leksikon
Kazoo

En kazoo er et lite musikkinstrument som skaper lyd ved hjelp av en vibrerende membran. Instrumentet kan lages av plast eller metall, mens selve membranen er av plast med en gummipakning. Kazooen brukes ved at spilleren nynner gjennom den største åpningen. Lyden dannes av vibrasjonene fra stemmebåndene, det er derfor ikke mulig å spille ved å kun blåse i instrumentet.Instrumentet stammer med all sannsynlighed opprinnelig fra et afrikansk instrument, som heter en mirliton, som ble brukt i forbindelse med religiøse seremonier.
Den moderne kazoo ble oppfunnet i 1840-årene av en amerikaner, deretter ble den brukt av afroamerikanere i løpet av det 19. århundre.
Det ble tatt patent på instrumentet i 1923.


== Referanser ==
Knut Lindaas

Knut Lindaas (født 20. april 1921 i Oslo, død 26. november 1943 ved Frankfurt am Main) var en norsk flyger og motstandsmann under andre verdenskrig.
Lindaas var med i illegalt motstandsarbeid i krigens første fase. Han ble ettersøkt og flyktet våren 1941 til Storbritannia. Deretter dro han til Canada for utdanning på flyskolen i Little Norway. Han ble så bombeflyfører i en britisk skvadron.
På sitt 17. tokt falt Lindaas over Frankfurt am Main. På returen ble flyet truffet av luftvernskyts og sterkt skadet. Etter ordre fra fenrik Lindaas hoppet den øvrige besetningen ut i fallskjerm. Selv omkom Lindaas da flyet styrtet. Han ble i statsråd 7. juni 1946 for dette tildelt Krigskorset med sverd post mortem: «for fremrakende [sic] personlig innsats, da han etter at hans fly var skutt opp av fiendtlig luftvernild forble på sin post inntil døden, og derved muliggjorde at den øvrige besetning på flyet berget livet.»
Broren Per Nannestad Lindaas var med i Milorg, ble arrestert, dømt til døden og skutt i 1944.


== Referanser ==


== Kilder ==
Våre falne 1939–1945; utgitt av Den norske stat 1949–51
Axel Runström

Axel Wilhelm Runström (født 15. oktober 1883, død 10. august 1943) var en svensk svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.
Runström vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1908 i London. Han var med på det svenske vannpololaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Storbritannia og Belgia.


== OL-medaljer ==
 1908  London -  Bronse i vannpolo,  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Axel Runström – Olympics.com 
(en) Axel Runström – Olympic.org 
(en) Axel Runström – Olympedia 
(en) Axel Runström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Axel Runström – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Axel Runström – Sveriges olympiske komité
Gunnar Wennerström

Gunnar Wennerström (født 27. juni 1879, død 2. juni 1931) var en svensk svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Wennerström vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1908 i London. Han var med på det svenske vannpololaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Storbritannia og Belgia. Han deltok også på 1500 meter frisvømming og på det svenske stafettlaget på 4 x 200 meter fri.


== OL-medaljer ==
 1908  London -  Bronse i vannpolo,  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gunnar Wennerström – Olympics.com 
(en) Gunnar Wennerström – Olympic.org 
(en) Gunnar Wennerström – Olympedia 
(en) Gunnar Wennerström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gunnar Wennerström – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Gunnar Wennerström – Sveriges olympiske komité
Ernst Bryne Marstrander

Ernst Bryne Marstrander (født 13. november 1908 i Harstad, død 4. januar 1943) var en norsk marineoffiser (kapteinløytnant).
Marstrander hadde gått Sjøkrigsskolen og Statens gymnastikkskole, da han tok admiralstabsutdannelse. Seinere fikk han ytterligere marineutdannelse i Sverige. Under krigshandlingene i Norge i 1940 tjenestegjorde han først ved Sjøforsvarsjefens staben i 2. Sjøforsvarsdistrikt i Bergen, seinere ved Sjøforsvarets overkommando i Tromsø. Han fulgte med kongen og regjeringa på krysseren «Devonshire» til London.
Han hadde så tjeneste på Island, før han blei tilknytta Forsvarets overkommando i London. Han deltok på en ekspedisjon til Norge med «Bodø», men omkom da skipet på tilbaketuren traff ei mine. I juni 1943 blei kapteinløytnant Marstrander post mortem tildelt Krigskorset for planlegging, deltakelse og ledelse av operasjonen med hvalbåten «Bodø».


== Utmerkelse ==
Marstrander var høyt dekorert: I tillegg til Krigskorset med sverd, blei han tildelt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen, Haakon VIIs 70-årsmedalje og Order of the British Empire.


== Referanser ==


== Kilder ==
Våre falne 1939–1945; utgitt av Den norske stat 1949–51
Kløvstien

Kløvstien er en gammel ferdselsveg mellom Romsdal og Sunnmøre. Stien følger i hovedtrekk traseen til Trollstigvegen. 
Før bilveien Trollstigvegen åpnet i 1936 var Kløvstien en viktig ferdselsveg mellom Romsdal og Sunnmøre. I mange hundre år var handelsmarkedet Romsdalsmartnan på Devold svært viktig for handel og samkvem i dette området. Tilgangen over fjellet mellom Romsdal og Sunnmøre som Kløvstien ga var viktig for bøndene som handlet med hester og kyr på markedet.
VM i friidrett 2009 – Sjukamp kvinner

Øvelsen Sjukamp kvinner ved VM i friidrett 2009 ble avholdt på  Olympiastadion i Berlin den 16. august og 17. august.
Ida Marcusen representerte Norge og kom på 25 plass.


== Medaljevinnere ==


== Rekorder ==


== Kvalifikasjonskrav ==


== Program ==


== Resultater ==


=== 100 meter hekk ===


=== Høydehopp ===


=== Kulestøt ===


=== 200 meter ===


=== Lengdesprang ===


=== Spydkast ===


=== 800 meter ===


=== Sluttstilling ===


== Eksterne lenker ==
Sjukampresultater. IAAF. Besøkt 15. august 2009.
John Hollen

John Hollen (født 16. september 1944 i Molde) er en norsk forfatter som har skrevet både scenedramatikk, fjernsynsdrama, dikt, hørespill, barnebøker, sakprosa og romaner. Han er siden 2004 bosatt i Hafrsfjord i Stavanger.Han vokste opp i Kristiansund, og flyttet 21 år gammel til Oslo. Han arbeidet i reklamebransjen fra 1965 til 1975, ble deretter frilans forfatter. Han debuterte med barneboka Ruska (Gyldendal, 1976). Hans første roman for voksne var Det spanske eventyret (1988). På 1980- og 1990-tallet var han skribent i Aftenpostens kulturavdeling og medarbeider i NRK P2.
Sammen med komponist Gisle Kverndokk laget han i 1995 en barneopera basert på Roald Dahls Georgs magiske medisin. Han har også skrevet libretto til operaen Eldorado Bacalao (1992) og Blåere enn havet (1997), alle tre var bestillingsverk fra Operaen i Kristiansund. Kjøttbeinmysteriet (1988) er et dukketeaterstykke i crime noirstil, først oppført på Oslo Nye Teater 1988. Enakteren Invitasjonen ble oppført på Det Norske Teatret våren 1989.


== Forfatterskap i utvalg ==
1985 Mors beste barn : fortellinger for ungdom
1988 Det spanske eventyret
1991 Ved slottets port, historien om Birger Hatlebakk  – sakprosa
1994 Bacalao : om klippfisk som kultur og mat – sakprosa
1999 Sykkeltyvene : Mattias og Martine hos politiet  – barnebok
2005 Formynderterror : historien om en barnevernsak – sakprosa
2005 Dødens gjøglere – første bind om Hans Olsson
2007 Mammons barn – andre bind om Hans Olsson
2008 Broad ways burgher – tredje bind i trilogien om bondesønnen Hans Olsson fra Molde og hans utvandring til USA
2010 Flaks – barnebok med Mattias Hollen AasenHørespillSønn av jord og himmel (1986), om Hans Egede etter Kåre Holts roman
De tre vise menn og deres fredsmisjon (produsert 1983)
Sin egen herre (produsert 1983, reprise 1983)
Hyrden som ikke ville til Betlehem (produsert 1982, reprise 1988)
Den røde fyrlykta (for ungdom) (fire deler) (produsert 1980, reprise 1980). Også utgitt som bok 1983
Boller med rosiner (produsert 1980, reprise 1980)
Utsikt fra verandaen (produsert 1980, reprise 1980)
Tilbake til vinden og havet (produsert 1979, reprise 1979)
Dragen Theodor og ridderne av det runde bord (tre deler) (for barn) produsert 1978)
Den som graver en grav for andre (fem deler) (produsert 1977, reprise 1977, 1984 og 1984)
Dundervikas svarte skrekk' (for barn) (tre deler) (produsert 1977)
Den som graver en grav for andre (fem deler) (produsert 1977, reprise 1977, 1984 og 1984)TVBlandt brødre (novellefilm om utroskap i kristne miljø) (NRK, 1980)
Nattsvermere (film for Fjernsynsteatret i regi av Per Bronken) (NRK, 1981)
Biskop for en dag (barnetv om helligtrekongersdag) (NRK, 1982)
Et personlig valg (En novellefilm om konfirmasjon) (NRK, 1984)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Hollen på Internet Movie Database 
John Hollen i Forfatterkatalogen.no, Norsk Forfattersentrum
John Hollen Arkivert 15. februar 2017 hos Wayback Machine. i manusbank.no, Dramatikerforbundet