jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Slaget om Paraceløyene

Slaget om Paraceløyene fant sted mot slutten av Vietnamkrigen, da Folkerepublikken Kina gikk til et overraskende angrep på den sørvietnamesiske garnisonen i øygruppen Paraceløyene. Det hele begynte med at kinesiske militser satte opp et kinesisk flagg på en av øyene, beskyttet av to krigsskip og to mineryddere. De første skuddene ble avfyrt av kineserne da sørvietnamesiske soldater gikk i land på øya for å fjerne flagget. Tre vietnamesere ble drept og ytterligere to ble skadet, og sørvietnameserne trakk seg ut før man fikk oppnådd målet om å ta bort flagget. Den korte trefningen ble fulgt av at begge siders skip begynte å skyte på hverandre, og eskalerte idet Kina benyttet seg av flyvåpenet sitt og bombet tre av øyene. Like etter gikk kinesiske amfibiesoldater i land og erobret den sørvietnamesiske garnisonen, og med det hadde de plutselig overtatt hele øygruppen da vietnameserne overgav seg.
Selv om Kina hadde fungert som en alliert for Nord-Vietnam helt til 1970, og Vietnamkrigen mellom Nord-Vietnam og Sør-Vietnam hadde pågått i over 15 år, reagerte Nord-Vietnam med å ytre bekymring til det[hva?] som hadde hendt. Som et resultat ble forholdet mellom Hanoi og Beijing noe kjøligere, og i 1976, et år etter at krigen endte med en gjenforening av Vietnam, ble kravet om øygruppen fornyet av Hanoi-regimet. Kina kontrollerer fremdeles øyene, men Taiwan og Vietnam gjør også krav på dem.


== Se også ==
Liste over kriger Vietnam har deltatt i etter 1945
Liste over kriger Sør-Vietnam har deltatt i
Liste over kriger Kina har deltatt i
Johnson South Reef-trefningen
Vietnamkrigen
Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland

Føderasjonen Rhodesia og Nyasaland, også kalt Den sentralafrikanske føderasjon var en føderasjon i det sørlige Afrika som eksisterte fra 1. august 1953 til 31. desember 1963. Den bestod av de britiske koloniene Nyasaland (dagens Malawi), Nord-Rhodesia (dagens Zambia) og Sør-Rhodesia (dagens Zimbabwe). 
Fra å være britiske kolonier, og dermed helt styrt av Storbritannia, fikk føderasjonen et visst indre selvstyre. Nyasaland forlot føderasjonen i 1962, deretter Nord-Rhodesia i 1963, og føderasjonen ble oppløst. 


== Generalguvernører ==
Følgende fungerte som generalguvernører:

John Jestyn Llewellin (4. september 1953 – 24. januar 1957)
Robert Clarkson Tredgold (fungerende; 24. januar 1957 – februar 1957)
William Murphy (fungerende; februar 1957 – 8. oktober 1957)
Simon Ramsay (8. oktober 1957 – mai 1963)
Humphrey Vicary Gibbs (mai 1963 – 31. desember 1963)


== Kilder ==
ThoughtCo.: What was the Federation of Rhodesia and Nyasaland? (av Alistair Boddy-Evans, oppdatert februar 2017) Besøkt 21. november 2017
Ménage à trois

Ménage à trois er et fransk uttrykk som betegner et langvarig kjærlighets-eller seksuelt forhold som involverer tre personer, ofte et ektepar og en ekstra elskerinne. Direkte oversatt betyr Ménage à trois «En husholdning på tre». Noen ganger blir betegnelsen «trekant» benyttet dersom det utelukkende hentydes til et enkelt seksuelt forhold på tre personer.


== Eksempler ==
Emma Hamilton, hennes ektefelle William Hamilton og  Horatio Nelson.


== Litteratur ==
Barbara Foster, Michael Foster, Letha Hadady. Three in Love: Ménages à trois from Ancient to Modern Times. ISBN 0-595-00807-0
Vicki Vantock. The Threesome Handbook: A Practical Guide to sleeping with three. ISBN 1-56858-333-8


== Se også ==
Polyamori
Polygami


== Referanser ==
Zipcar

Zipcar er et kommersielt, medlemsbasert bilkollektiv, grunnlagt i Cambridge i USA av Robin Chase og Antje Danielson. Selskapet tilbyr bilutleie til sine medlemmer, regnet per time eller dag. Etter at det fusjonerte med konkurrenten Flexcar i 2007 er Zipcar verdens største bilkollektiv, med 6 000 biler og 275 000 sjåfører i 67 byer i USA, Canada og Storbritannia.
Tilsvarende i Norge er andelseide organisasjoner som samarbeider, De har ca. 4000 sjåfører og ca. 200 biler. Disse er:
Andelslaget Bilkollektivet (Oslo Kristiansand og Stavanger), Andelslaget BilDeleRingen (Bergen) og Trondheim Bilkollektiv.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Zipcar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Peter Andreas Jensen

Peter Andreas Jensen (født 22. desember 1812 i Bergen, død 15. juni 1867 i Christiania) var en norsk forfatter og prest.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Peter Andreas Jensen var sønn av en høker i Bergen. 
Peter Andreas Jensen kom i 1824 inn på Bergens kathedralskole og ble der elev av Lyder Sagen, slik Johan Sebastian Welhaven hadde vært noen år før ham. Han ble student i 1831, og kom midt opp i «Stumpefeiden» mellom Welhaven og Wergeland. I denne striden opptrådte han på Welhavens side. 


=== Lærer, prest ===
Etter å ha blitt cand. theol. i 1836 slo han seg ned som lærer i hjembyen Bergen. Senere ble han kapellan i en bygd på Vestlandet. I 1848 ble han forflyttet til Aker utenfor Christiania, og ble i 1859 forfremmet til stiftsprost. P. A. Jensen var kjent for sin veltalenhet, og ble et fremtredende medlem av Christianias selskapsverden.


=== Forfatterskap ===
I tiden som lærer utga P. A. Jensen en diktsamling, Et Snees Digtninger (1838). I 1849 kom en ny diktsamling, Blade af min Mappe. P. A. Jensens dikt var skrevet i tidens stil og uten særpreg, men vant en viss popularitet i samtiden. Han skrev også en mengde leilighetsdikt. På 1850-tallet forsøkte han seg som dramatisk dikter med Kong Gorm, Huldrens Hjem og Olaf i Verden, og han skrev religiøs poesi i diktsamlingene Freidighed i Herren (1855) og Kirkeaaret (1861).
P. A. Jensen spilte også en stor rolle som utgiver av lesebøker for skolen. Hans første Læsebog (1843) ble mye brukt. Læsebog for Folkeskolen og Folkehjemmet (1863) utkom på offentlig foranstaltning i 1863 og utmerket seg med en frisk tone i forhold til hva tiden var vant til. Derfor ble leseboken møtt med motstand fra pietistisk hold. Fremdeles blir hans Kua mi jeg takker deg (Koen min jeg takker dig) brukt som bordvers i barnehager.
I 1863 utkom en serie «Autobiografiske meddelelser» av P. A. Jensen i Illustreret Nyhedsblad. Disse meddelelsene er interessante som historiske kilder.


== Verker ==


=== Diktsamlinger ===
Et Snees Digtninger (1838)
Blade af min Mappe (1849)
Freidighed i Herren (1855)
Kirkeaaret (1861)


=== Skuespill ===
Dramatiske Digtninger (1852)


== Referanser ==


== Kilder ==
Christopher Brinchmann: «Jensen, Peter Andreas», i Salmonsens konversationsleksikon, 1. utg., IX bind, sp. 870–71. Kjøbenhavn: Brødrene Salmonsen, 1899.
Einar Skavlan: «Jensen, Peter Andreas», i Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind XII, s. 886. Kjøbenhavn: J. H. Schultz, 1922.


== Eksterne lenker ==
(no) Peter Andreas Jensen hos Sceneweb 
(no) Kildenett – Kampen om P. A. Jensens lesebok
Viasat Plus

Må ikke forveksles med Viasats kanalpakke som gikk under benevnelsene Viasat Pluss, og heller ikke med Viasat Plus HD som er en satellitt-mottaker for HD-TVViasat Plus var en norsk reklamefinansiert riksdekkende TV-kanal som eksisterte fra 2000 til 2001. Den var en søsterkanal og avlastningskanal til TV3 og var, i likhet med den, eid av Viasat. Viasat Plus var en underholdningskanal som tilbød et variert utvalg av filmer, serier, barne-TV og sportsevenement. Innen sport la de forholdsvis stor vekt på golf og tysk Bundesliga. Den hadde ingen egenproduksjoner, bortsett fra åpningsshowet som ble ledet av Elisa Røtterud. Målgruppen var personer fra 3 til 35 år.Mette Throndsen var kanalsjef.


== Seertall og opphør ==
Kanalen hadde lave seertall og ble registrert med en seerandel på bare 0,8% i 2001.De hadde sin siste sending den 31. desember 2001.
Sendefrekvensen til kanalen ble overtatt av ZTV Norge i 2002.


== Referanser ==
Joseph DePietro

Joseph Nicholas «Joe» DePietro (født 10. juni 1914 i Paterson i New Jersey, død 19. mars 1999 i Fair Lawn i New Jersey) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
DePietro ble olympisk mester i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. DePietro løftet sammenlagt 307,5 kilo, 10,0 kilo mer enn sølvvinneren Julian Creus fra Storbritannia. 


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i vektløfting, bantamvekt


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph DePietro – Olympedia 
(en) Joseph DePietro – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Stanley Stanczyk

Stanley Anthony Stanczyk (født 10. mai 1925, død 24. juni 1997) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Stanczyk ble olympisk mester i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Stanczyk løftet sammenlagt 417,5 kilo, 37,5 kilo mer enn sølvvinneren og landsmannen Harold Sakata.
Han vant en gullmedalje vektløfting i lett tungvekt under de første Panamerikanske leker 1951 i Buenos Aires i Argentina


== OL-medaljer ==
 1948  London - Gull i vektløfting, lett tungvekt  USA
 1952  Helsingfors - Sølv i vektløfting, lett tungvekt  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stanley Stanczyk – Olympedia 
(en) Stanley Stanczyk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Karl-Erik Nilsson (bryter)

Karl-Erik Nilsson (født 4. januar 1922 i Stehag i Eslövs kommun i Skåne i Sverige, død 14. desember 2017) var en svensk bryter som deltok i De olympiske leker i 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Nilsson ble olympisk mester i bryting under Sommer-OL i 1948 i London. Han vant den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 87,0 kg, i gresk-romersk stil. I finalen beseiret han Kelpo Gröndahl fra Finland.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil  Sverige
1952  Helsingfors -  Bronse i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil  Sverige
1956  Melbourne -  Bronse i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karl-Erik Nilsson – Olympics.com 
(en) Karl-Erik Nilsson – Olympic.org 
(en) Karl-Erik Nilsson – Olympedia 
(en) Karl-Erik Nilsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Karl-Erik Nilsson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Karl-Erik Nilsson – Sveriges olympiske komité 
(en) Karl-Erik Nilsson – FILA
Schaanning

Schaanning er en norsk-dansk slekt som stammer fra Thisted i Danmark.
Slekten kom fra Danmark til Norge i 1785/87. Med Peder Christian Schaanning, om hans slekt vet vi svært lite. Han er nevnt med patronymet Christensen ved ett tilfelle. Men hans far skal ha båret navnet Tolbøl(kan ha vært etternavnet), og var degn i Thisted. Ellers skal Peder også ha hatt en eneste bror, som etterlot seg datteren Caroline Tolbøl. Hun hadde to søskenbarn, som av familien ble kalt tante Anna og Stina. 


== Slekten i Norge ==


=== Peder Christian Christensen Schaanning (1769-1832) ===
han var født 7/10-1769 i 
Danmark han emigrete til Norge rundt 1785-1787 der han tok 
Dansk-juridisk embedseksamen ved Universitetet i København (før 1794). 
Han jobbet først på kontoret til Sorenskriver Wamberg i øvre Telemarken, deretter hos Sorenskriver Lange i Porsgrund, senere var han fullmektig hos sorenskriver Wessel ved Vestre Porsgrund. Så er han nevnt som «Constitueret Sorenskriver» i Øvre 
Telemarken-Procurator etter kongelig utnevnelse 
Giftet seg 20/3-1803 i Gjerpen kirke med Anne Cathrine Folkmand. Så ble han hentet inn av stattholder Harald Severin Løvenskiold med tittel av forvalter for å bestyre Løvenskiolds eiendom Fossum jernverk i nærheten av Skien. Denne stilling hadde han frem til sin død 29. desember 1832 kl 16:00. Etter hans død reiste Fossum jernverk et jernkors på hans grav i Gjerpen.


=== Andre med etternavnet Schaanning ===
Per Schaanning
Folkman Schaanning
Espen Schaanning
Hans Thomas Lange Schaanning
Jens Christian Folkman Schaanning
Christian Schaanning
Christian Knudtzon Schaanning
Folkman Freck Schaanning
Jørgen Schaanning Vistung


== Litteratur ==
Schaanning, J.C.B.: Familien Schaanning, utgitt 1872.
Strøm, Gard: «Gamle Gjerpen», om Fossum Gård i Gjerpen kommune
Kelpo Gröndahl

Kelpo Gröndahl (født 28. mars 1920, død 2. august 1994) var en finsk bryter og politiker. Han deltok i de olympiske leker 1948 i  London og 1952 i  Helsingfors. 
Gröndahl vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den nest tyngste vektklassen, lett tungvekt opp til 87,0 kg, i gresk-romersk stil. Han tapte finalen til Karl-Erik Nilsson fra Sverige.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, ble han olympisk mester i bryting lett tungvekt i gresk-romersk stil. 
Fra 1962 til 1970 satt Gröndahl i den finske riksdagen, der han representerte Demokratiska Förbundet för Finlands Folk.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil
1948  London -  Sølv i bryting, lett tungvekt gresk-romersk stil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kelpo Gröndahl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Kelpo Gröndahl hos Finlands riksdag 
(en) Kelpo Gröndahl – Olympics.com 
(en) Kelpo Gröndahl – Olympic.org 
(en) Kelpo Gröndahl – Olympedia 
(en) Kelpo Gröndahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kelpo Gröndahl – FILA
Type 86 (motorvogn)

NSB type 86 er en dieselmotorvogn som tjenestegjorde i Norges Statsbaner i perioden mellom 1938 og 1996. Et antall av 38 motorvogner og 31 tilhengervogner ble bygget ved Strømmens Værksted mellom 1938 og 1954, inkludert seks undertyper med litra 6A til 6F.
I etterkrigstiden ble motorvognene av denne typen ensbetydende for begrepet «toget» i Norge, og disse ble satt inn på samtlige av landets banestrekninger som ikke var elektrifisert. Etter at elektrifiseringen av hovedlinjene ble fullført ble denne typen i større grad brukt på sidebanene, og utover 1980– og 1990-tallet etterhvert som disse sidebanene ble lagt ned, ble også type 86 faset ut hos NSB.
20 motorvogner har for øvrig blitt bevart for ettertiden, hvorav disse blant annet tilhører interesseorganisasjoner som Norsk Jernbaneklubb, Valdresbanen, Arendalsbanens venner, Nordisk Jernbaneklubb og Numedalsbanen.


== Eksterne lenker ==
Type 86 – NJK Materielldatabasen
Type 86 – Jernbane.net
Sevastjanovo

Sevastjanovo (russisk: Севастьяново, finsk: Kaukola) er et tettsted i Priozersk rajon i Leningrad oblast i Russland. Tettstedet ligger ved innsjøen Ladoga på Det karelske nes. Navnet Sevastjanovo ble tildelt i 1948.

Før 1944 var Kaukola en finsk kommune i Viborgs län. Kommunen hadde 4 201 innbyggere i 1939.


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Kaukola i Nordisk familjebok, bind 13, spalte 1324, 1910
Kart over Kaukola
Ivar Sjölin

Ivar Sven Lennart Sjölin (født 28. september 1918, død 10. september  1992) var en svensk bryter som deltok i de olympiske leker 1948 i  London. 
Sjölin vant en olympisk sølvmedalje i bryting i Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den tredje letteste vektklassen, fjærvekt opp til 62,0 kg, i fristil. Han tapte finalen for Gazanfer Bilge fra Tyrkia.


== OL-medaljer ==
1948  London –  Sølv i bryting, fjærvekt fristil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivar Sjölin – Olympedia 
(en) Ivar Sjölin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Ivar Sjölin – Sveriges olympiske komité 
(en) Ivar Sjölin – FILA
Glen Brand

Glen Brand (født 3. november 1923, død 15. november 2008 i Omaha i Nebraska) var en amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1948 i  London. 
Brand ble olympisk mester i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 79,0 kg, i fristil. I finalen beseiret han Adil Candemir fra Tyrkia.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i bryting, mellomvekt fristil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Glen Brand – Olympedia 
(en) Glen Brand – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Glen Brand – Iowa Sports Hall of Fame 
(en) Glen Brand – FILA
Mehmet Oktav

Mehmet Oktav (født 1917 i Istanbul, død 1996) var en tyrkisk bryter som deltok i de olympiske leker 1948 i  London. 
Oktav ble olympisk mester i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han vant den tredje letteste vektklassen, fjærvekt opp til 62,0 kg, i gresk-romersk stil. I finalen beseiret han Olle Anderberg fra Sverige.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil  Tyrkia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mehmet Oktav – Olympedia 
(en) Mehmet Oktav – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mehmet Oktav – databaseOlympics.com (arkivert)
Olle Anderberg

Olle Henrik Martin Anderberg (født 13. september 1919 i Asmundtorp, død 26. september 2003 i Linköping) var en svensk bryter som deltok i de olympiske leker 1948 i  London og 1952 i  Helsingfors. 
Anderberg vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i den tredje letteste vektklassen, fjærvekt opp til 62,0 kg, i gresk-romersk stil. Han tapte finalen til Mehmet Oktav fra Tyrkia.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, ble Anderberg olympisk mester i bryting, han vant vektklassen lettvekt i fristil. 


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i bryting, lettvekt fristil  Sverige
1948  London -  Sølv i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Olle Anderberg – Olympedia 
(en) Olle Anderberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olle Anderberg – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Olle Anderberg – Sveriges olympiske komité 
(en) Olle Anderberg – FILA
Luis Fortuño

Luis Guillermo Fortuño Burset (født 31. oktober 1960 i San Juan i Puerto Rico) er en amerikansk politiker. Han var Puerto Ricos guvernør fra 2009 til 2013. Fortuño var også partileder for pro-delstatspartiet New Progressive Party of Puerto Rico (NPP, spansk: Partido Nuevo Progresista de Puerto Rico, PNP) fra 2008 til 2013 og er medlem av Det republikanske partiet i USA.
Fortuño studerte ved Marist College i Guaynabo, der han ble uteksaminert i 1978. Han mottok graden Bachelor of Science fra Georgetown University. Fortuño var allerede som ungdom aktiv innenfor det republikanske partiet.
Han er gift med advokat Luce Vela-Gutierrez, de har trilling-barna María Luisa, Luis Roberto og Guillermo (født i 1991) som var studenter ved forskjellige amerikanske universiteter. Fortuño ble i 1996 gitt tittelen Man of the Year of Caribbean Business.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luis Fortuño hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek
Lessing-Othmer

Lessing-Othmer er et romaniseringssystem for mandarin utviklet av Ferdinand Lessing (1882–1961) og Wilhelm Othmer (1882–1934). Sinologen Richard Wilhelm benyttet også Wilhelm-Lessing'sches System som navn på systemet.
De tyske handelsfolkene i den kinesiske byen Tsingtau (pinyin: Qingdao) ville få i gang kurs i kinesisk skriftspråk. Wilhelm Othmer og Ferdinand Lessing, som virket ved Den tysk-kinesiske høyskole i byen (åpnet oktober 1909) stod for ledelsen av kursene. De benyttet da ikke det britiske Wade-Giles-systemet i sin undervisning, men utviklet – slik også andre tyske sinologer gjorde det – et eget system som svarte bedre til tyskeres bruk. 
Tyske lærere i Kina vedtok i 1911 at Lessing-Othmer-systemet skulle være standards, og det ble dermed spredt og utbredt i Tyskland og i tysktalende kretser i Kina og annetsteds. Det kom i alminnelig bruk; for eksempel benyttet Hermann Bohner seg av Lessing-Othmer-systemet i sitt transkripsjonsarbeid. Senere gikk systemet ut av bruk.


== Litteratur ==
Ferdinand Lessing, Wilhelm Othmer: Lehrgang der nordchinesischen Umgangssprache. Teil 1 in 2 Bänden. Tsingtau: Deutsch-Chinesische Druckerei und Verlagsanstalt, 1912. (Engelsk versjon: Ferdinand Lessing, Wilhelm Othmer: Manual of the mandarin language. Shanghai [u.a.]: Kelly & Walsh, 1914)
Ching-yü Chow, Wilhelm Chan: Proben chinesischer Literatur- und Umgangssprache, im Orig. Text mit deutscher u. engl. Übers., sowie in Umschrift nach Lessing-Othmer u. d. System d. Association phonétique internationale auf Schallplatten gesprochen od. gesungen. Unter Leitg von Wilhelm Schüler. Sperlings Phonotek, Nr. 14055-14060, Stuttgart: O. Sperling, 1929


== Eksterne lenker ==
Konverteringstabell mellom forskjellige romaniseringssystemer
Kimer, I klokker

«Kimer, I klokker» er en julesang skrevet av N.F.S. Grundtvig, trykket i Dansk kirketidende nr. 27, 1856. 
M.B. Landstad tok sangen nesten uforandret inn i sin kirkesalmebok (aut. 1869). Den eneste endringen han gjorde, var at ordene «Synger og danser» i tredje vers ble byttet ut med «Synger og leger». Den er også med i bokmålstillegget i Nynorsk Salmebok. I Norsk Salmebok (nr. 57) er innledningsordene endret til «Kim, alle klokker», og tredjeverset åpner «Kom, la oss synge og leke».
Melodien som blir mest benyttet i Norge er fra Stralsund 1654, Halle 1741, samme melodien som er brukt til 
«Lover den Herre». Det finnes flere norske folketonevarianter til denne melodien.


== Innspillinger (i utvalg) ==
Nationalteatrets kor (med orgel og klokker). Innspilt i Kristiania 1. september 1913. Utgitt på de akustiske 78-platene Gramophone 284760 og Gramophone X 1381.
Thyge Thygesen med orkester. Innspilt i København 17. juni 1929. Utgitt på 78-platene His Master's Voice X 3189, His Master's Voice A.L. 1203 og Victor V-15026.
Ragnvald Ilen med strykekvintett. Innspilt i oktober 1932. Utgitt på 78-platene Parlophon B 41155.
Sven-Olof Sandberg med orgel og kirkeklokker. Utgitt på 78-platen Odeon A 180325 D-4326.
Olav Werner med orkester. Arr.: Sverre Bergh. Innspilt 20. september 1952. Utgitt på 78-platen Odeon ND 7096, på singlen Odeon 45-ND 7096 og på EP-platen Odeon GEON 5.
Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Innspilt 27. september 1961. Utgitt på EP-platen Odeon GEON 55 og på LP-platen Glade jul (Odeon SMOCN 1001).


== Grammatikalsk tolkning av tittelen ==
Tittelen «Kimer, I klokker» betyr ikke at det kimer i klokker, det betyr noe slikt som «Kim, dere klokker» (eller «Kim, alle klokker»)

«Kimer» er en gammel imperativform, ikke vanlig presensform, av verbet. Tidligere ble verbene bøyd med entalls- og flertrallsform, også i imperativ.
«I» er den gamle nominativformen av «dere» (2. person flertall), ikke preposisjonen «i».Det samme gjelder for neste strofe, «Tindrer, I stjerner».


== Referanser ==


== Kilder ==
J.N. Skaar: Norsk Salmehistorie b. I og II, F. Beyers forlag, Bergen 1879-80


== Eksterne lenker ==
Om tittelen på sangen av Per Egil Hegge Arkivert 15. november 2007 hos Wayback Machine.
Cirata-demningen

Cirata-demningen er en demning med et vannkraftverk på elva Citarum (Tarum), på den vestlige delen av øya Java i Indonesia. Anlegget ligger like vest for Bandung nedstrøms i samme elva, om lag 100 km sørøst for Jakarta. Det har et totalt installert vannkraftpotensial på 1 008 MW. Årsproduksjonen er 1 426 GWh (1,426 TWh) årlig til Jararta-området, og skaper irrigasjon for landbruk i store områder øst for hovedstaden.
kraftverket ble anlagt i byggeperioden 1984–1988. Reservoaret er på 62 km² og 2 165 mill m³ volum, og flere landsbyer med i alt 7 626 familier måtte flyttes da anlegget ble demmet opp. Demningen er 125 meter høy og 453 meter lang, og er en steinfyllingsdam.


== Eksterne lenker ==
IEA – Cirata Dam case-study.
Power Generation Industry in indonesia – statlig nyhetsbrev juli 2008.
Dehar vannkraftverk

Dehar vannkraftverk er en demning med et vannkraftverk i delstaten Punjab i det nordvestlige India. Anlegget har et totalt installert vannkraftpotensial på 990 MW.


== Se også ==
Liste over verdens største vannkraftverk


== Eksterne lenker ==
An Energy Overview of India – Department of Energy, USA.