jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Knut Rumohr

Knut Lindstrøm Rumohr (født 21. desember 1916 i Leikanger (Lærdal), død 31. oktober 2002 i Oslo) var en norsk kunstner kjent som en av nestorene innen norsk grafisk kunst, mest kjent for sine abstrakte malerier med utgangspunkt i naturinntrykk. 
Etter skolegang hjemme og i Bergen gikk han i 1934 ett år ved Bergen Kunsthåndverkskole før han fra 1935 til 1938 var elev i Kristiania ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole der han fikk lære en del hos Per Krohg før han fra 1938 til 1941 lærte hos Jean Heiberg og Georg Jacobsen ved Statens kunstakademi. Knut Rumohr debuterte som grafiker på Høstutstillingen i 1939 med fargetresnittet Fanter. Debututstillingen separatisert ved Kunstnerforbundet ble avholdt i 1943.  Samarbeid med tekstilkunstneren Annelise Knudtzon ble det også. At han fra 1958 til 1964 satt i innkjøpskomitéen for Nasjonalgalleriet, er verdt å merke seg.
Hans abstrakte bilder er preget av det ornamentale i norsk folkekunst, så vel som folkelig kunst fra land i det nordlige Afrika, der Knut Rumohr foretok reiser. Malingen tempera, basert på emulgerende bindemidler, laget han selv. Rumohr var aktiv maler frem til 1998 da helsen satte stopp.Han var altså født på Frønningen-godset, en av de største skogseiendommene på Vestlandet som hadde vært i familiens eie siden 1651. Foreldrene var godseier Johan Rumohr (1886–1981) og Liv Lindstrøm (1887–1919).  Knut ble i 1958 gift med kunstnerdatteren Aagot Dorenfeldt Holwech (født 1928). Sønnen Vilhelm Rumohr overtok godset.
Se også Lem (slekt)


== Utgivelser ==
Knut Rumohr (1998). Knut Rumohr, Håvard Vikhagen: malerier : 12. september-1. november 1998 : Hennie Onstad kunstsenter. Høvikodden: Kunstsenteret. ISBN 8290955340. 
Knut Rumohr (1966). Knut Rumohr: Kunstnernes hus, Oslo 15. januar-6. februar 1966. Palle Pernevi : Kunstnernes hus, Oslo 15. januar-6. februar 1966. Oslo: Kunstnernes hus. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ingrid Norum, Knut Rumohr. TEMPERAment, Skald forlag, Leikanger, 2014.
Anny Fremmerlid, Oda Wildhagen Gjessing og Aagot Rumohr, Knut Rumohr. Tresnitt og xylografi, 2007.
Jan Askeland og Halvdan Ljøsne (2000). Knut Rumohr. Bergen: Nord 4. ISBN 8273260607. 


== Eksterne lenker ==
(no) Knut Rumohr hos Sceneweb
Thor Myklebust

Thor Myklebust (født 30. juni 1908 i Kvinnherad, død 11. januar 1989) var en norsk journalist og politiker for Venstre og seinere Det nye folkepartiet (seinere Det Liberale Folkepartiet).
Myklebust var gardbruker i Uskedalen fra 1933, da faren døde, og til han blei fast stortingsrepresentant i 1965. Han hadde utdannelse fra Bladmannskulen (1927) og var redaktør for bladet Folgefonn fra 1939 til 1941. Han hadde stilling som journalist i Bergens Tidende fra 1947 fram til han gikk av med pensjon i 1978. 
Myklebust blei innvalgt på Stortinget fra Hordaland i 1965 og gjenvalgt fire år etter. I desember 1972 gikk han over til Det liberale folkepartiet, som splitta ut fra Venstre på grunn av uenighet om norsk medlemskap i EEC. Han var medlem av kommunalkomiteen, seinere kommunal- og miljøvernkomiteen.
Han var også vararepresentant i periodene 1954–1957, 1961–1965 og 1973–1977.
Myklebust hadde ymse kommunale verv i Kvinnherad fra 1945 til 1963. Han formann i Hordaland Venstrelag fra 1956 til 1958 og hadde også andre verv i partiet.
Han var aktiv i ungdomslagsbevegelsen i Uskedal og Hordaland, og han var med i styret i Noregs Ungdomslag fra 1946 til 1956, det meste av tida som varaformann.
Myklebust har skrevet en del jubileumsskrifter og annen lokalhistorisk litteratur. Han fikk Norges Vels medalje i 1977.


== Eksterne lenker ==
(en) Thor Myklebust – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Thor Myklebust hos Stortinget 
(no) Thor Myklebust hos Norsk senter for forskningsdata
Hjortahammar

Hjortahammar er et stort gravfelt på en odde på fastlandet like innenfor Hasslö i Karlskrona kommune i Blekinge i Sverige.

De eldste gravene ligger under en gruppe rundstrukturer og firkanter i rundstein fra romersk jernalder (0-400 e.Kr) i nord. De nyeste gravene ligger under reiste stener og skipssetninger fra vikingtiden (800-1050) i sør. Utgravingene har pågått siden 1800-årene, og området er i dag fredet.
I vikingtiden var det havn ved Hjortahammar, og funn av Blekinge-gjenstander sør for Østersjøen vitner om livlig handel med Tyskland og Polen. På denne tiden ble de døde her oftest kremert sammen med personlige eiendeler i graven. Det antas at gravene var knyttet til en bosetning som nå er borte.
På Hjortahammar var det bondehavn på 1600-tallet, og et steinkapell – trolig for sjøreisende – var synlig så sent som på 1700-tallet.
Kronobiologi

Kronobiologi er et vitenskapelig felt som studerer periodiske (sykliske) fenomener i levende organismer og deres tilpasning til sol- og måne-relaterte rytmer. Disse syklusene er kjent som biologiske rytmer.
Kronobiologiske studier omfatter, men er ikke begrenset til, komparativ anatomi, fysiologi, genetikk, molekylærbiologi og organismers adferd.
Den viktigste rytmen i kronobiologi er døgnrytmen, en syklus på ca. 24 timer som viser seg i fysiologiske prosesser i planter og dyr. Andre rytmer, som tidevannsrytmen, spiller også en viktig rolle hos mange organismer.


== Bakgrunn ==
I 1960 det 25. årlige seminaret i kvantitativ biologi ved Cold Spring Harbor Laboratory i New York handlet om biologiske klokker.  I tiåra før hadde mange forskere oppdaget døgnrytmer uavhengig av hverandre.  Deltakerne var botanikere, entomologer (insektforskere), fysiologerer, økologer, mikrobiologer og atferdsbiologer, evolusjonære biologer og medisinere. Dette møtet grunnla feltet kronobiologi; det var her disse vitenskapskvinner og -menn skjønte at de alle studerte det samme fenomenet.  Terminologi og metoder ble heretter samkjørte. De neste åra utviklet det seg to faksjoner, èn ledet av Franz Halberg som ville se på feltet fra en medisinsk synsvinkel og én ledet av Colin Pittendrigh som hadde sin bakgrunn i evolusjonær og økologisk biologi.  Pittendrigh ble valgt til leder av Society for Research in Biological Rhythms og grunnforskning på allslags organismer, planter som dyr, fulgte.


== Referanser ==
Geelmuyden Kiese

Geelmuyden Kiese AS er et norsk PR-byrå og kommunikasjonsrådgivningsselskap. 
Det ble grunnlagt av Hans Geelmuyden og Jo Kiese i Oslo i 1989, og har senere etablert kontorer i Stockholm, Brussel og København. I 2006 inngikk Geelmuyden Kiese en allianse med et av verdens største PR-byråer, Ketchum, som har hovedkontor i New York. I 2006 solgte medgrunnlegger Jo Kiese seg ut av selskapet rett før han fylte 70, sammen med Morits Skaugen jr., Jens Ulltveit-Moe og Christian Ringnes.
Selskapet rekrutterer i stor grad blant nyutdannede studenter, og var i 2015 største PR-byrå i Norge. The Holmes Report kåret i 2015 Geelmuyden Kiese til «Nordic Consultancy of the Year».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Severodvinsk

Severodvinsk (russisk: Северодви́нск) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland, beliggende i deltaet til elva Nordre Dvina, 35 km vest for Arkhangelsk.


== Historie ==
Bosetningen på stedet hvor den nåværende byen Severodvinsk ligger ble først nevnt i 1419, da svenskene seilte inn i bukta og brente ned klosteret Nikolo-Korelskij som lå ved bredden. Dette klosteret antas å ha blitt grunnlagt av St. Euphemius, en ortodoks misjonær i de karelske land. Klosteret lå i ruiner til 1471, da to sønner av Marfa Boretskaja ble drept under en forrykende storm, og likene deres ble funnet på stranden nær klosteret tolv dager senere. Etter overtalelser fra Boretskaya ble klosteret gjenoppbygd og hennes sønner gravlagt der.
Klosteret blomstret etter etableringen av det engelske Muscovy Company, ettersom mesteparten av selskapets handel gikk gjennom den lokale havna. De nåværende bygningene på klosteret ble bygget på slutten av denne perioden. St. Nikolas-katedralen, med sine fem kupler, ble bygget 1670-74. Flere tiår senere ble veggene og tårnene bygget i tømmer, og de best bevarte av disse tårnene ble i Sovjet-tiden fraktet til Kolomenskoje i Moskva, hvor de kan ses i dag.


== Nåtidens by ==
Den nåværende byen Severodvinsk ble utbygget i Sovjetperioden. Den fikk bystatus i 1938. I perioden 1938–1957 ble den kalt Molotovsk (russisk: Мо́лотовск), etter Vjatsjeslav Molotov.
Under andre verdenskrig var Severodvinsk stedet hvor en betydelig del av materialene som ble levert til Sovjetunionen via de arktiske konvoiene til Murmansk og Arkhangelsk faktisk ble losset.
Byen er hovedbasen for de russiske atomubåtene, og har også store verft for bygging og reparasjon av ubåter. Bygningene fra 1600-tallet på Nikolo-Korelskijklosteret ble tilpasset og brukes fremdeles til skipsbyggingsformål.Byen er endepunkt for den føderale hovedveien M8, som går fra Moskva.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Vennskapsbyer ==
 Tiraspol, Moldova
 Brjansk, Russland
 Mazyr, Hviterussland
 Sumy, Ukraina
 Portsmouth, USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Severodvinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Северодвинск – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Rex Linn

Rex Maynard Linn (født 13. november 1956 i Spearman i Texas) er en amerikansk skuespiller. Han har en bachelorgrad i radio, TV og film fra Oklahoma State University. Da han var 32 år, og visepresident i en Oklahoma-bank, valgte han å dra til Los Angeles og satse på en skuespillerkarriere.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter utdannelsen forsøkte Linn en karriere i bank og arbeidet seg opp til visepresident ved Lakeshore Bank inntil han gikk av den 5. juli 1982 da banken ble nedlagt for insolvens. Linn klarte å overbevise en agent å ta sjansen på ham og representere ham i Oklahoma. På samme tid aksepterte han en jobb i et oljeselskap hvor han overvåket feltarbeidet i vestlige Oklahoma. 
Samtidig bedrev han prøvespill for reklameinnslag for film og fjernsyn. 


=== Skuespiller ===
Til slutt fikk han en del mindre roller i ulike prosjekter før han fikk sjansen til å spille i sin første film, Dark Before Dawn, som ble produsert av hans beste venn, Edward K. Gaylord II. Enda viktigere var det at han også var assosiert produsent for samme film. Dette ga ham innsyn i den kreative prosessen i å lage film samtidig som han fikk sjansen til å være skuespiller.
I 1989 fikk Rex Linn spille i sin første betydelige rolle, da som seriemorderen Floyd Epps i Night Game hvor også Roy Scheider hadde en hovedrolle. Etter denne filmen og en rolle som sheriff i TV-serien Young Riders, besluttet han å dra vestover. Han solgte huset, lastet alt han eide i en bil og den 5. februar 1990 dro han til Los Angeles. I de første tre årene studerte han skuespill med Silvana Gallardo i Studio City og arbeidet med en nær venn og en annen kjempende skuespiller, Robert Knott, som arbeider ved ulike byggejobber.
Gradvis fikk Linn roller, småroller i filmer som My Heroes Have Always Been Cowboys (1991), Thunderheart (1992), og Sniper (1993), og gjesteroller i TV-serier som Northern Exposure, Raven og The Adventures of Brisco County Jr. I april 1992 fikk han sitt første gjennombrudd da han fikk rollen som Richard Travers i spillefilmen Cliffhanger. Denne filmen viste seg å være vesentlig for å gi ham den eksponering han trengte for å nå neste nivå.Etter Cliffhanger har Linn opptrådt i 35 filmer med et økende antall årlig. Linns nyeste arbeider er blant annet en uavhengig produksjon, Cockfight (også kalt The Round and Round), som ble utgitt i 2004. Deretter Zodiac i 2005 og Abominable i 2006. Han har også hatt periodiske roller i flere TV-serier, mest nylig som sersjant Frank Tripp i CSI: Miami, en rolle som han i henhold til en artikkel i avisen Oklahoman (27. desember 2004) ble lurt til å lese for, men som han siden har hatt.


== Opptredener (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rex Linn på Internet Movie Database 
(sv) Rex Linn i Svensk Filmdatabas 
(da) Rex Linn på Scope 
(fr) Rex Linn på Allociné 
(en) Rex Linn på AllMovie 
(en) Rex Linn hos The Movie Database
Novodvinsk

Novodvinsk (russisk: Новодви́нск) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Nordre Dvina, 20 km sør for Arkhangelsk.
Byen ble grunnlagt i 1936 som bosetningen Vorosjilovskij, for å betjene en tremasse- og papirfabrikk. I 1957 ble den omdøpt til Pervomajskij. I 1977 fikk den bystatus og ble igjen omdøpt, til sitt nåværende navn, Novodvinsk. 


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Novodvinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Magnus Takvam

Magnus Takvam (født 26. juni 1952) er en norsk politisk journalist og forfatter. Han var kommentator i politisk avdeling i NRK frem til 2022. I 2022 ble han ansatt i Altinget.no.Han har ex.phil. fra Universitetet i Bergen, mellomfag i spansk fra Universitetet i Oslo, 1980, samfunnskunnskap grunnfag ved Universitetet i Bergen og Norsk Journalisthøgskole 1981-83.Takvam arbeidet i NRK fra 1983 til 2022. Han er sønn av lyrikeren Marie Takvam.


== Publikasjoner ==
Arbeiderpartiets fall, Tiden (2002) ISBN 9788210046582
Hun skrev for å kunne leve - min mor, Marie Takvam, Kagge (2021) ISBN 9788248928409


== Referanser ==
Oslo krets

Oslo krets dekket på sitt største Gamlebyen, Ekebergskrenten, Ekebergskråninga, Grønnlia, Kongshavn, «Øyene», Tøyen, Grønland, Galgeberg,  Vålerenga og Lodalen – det vil si det området som var definert innenfor Oslo kaupstads grenser i middelalderen hvor Magnus Lagabøtes bylov gjaldt. Området for Oslo krets på sitt største tilsvarer området for dagens Bydel Gamle Oslo.
Mölnlycke

Mölnlycke er et tettsted i Härryda og Mölndal kommuner i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det er Härryda kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 15 608 innbyggere, hvorav 15 497 i Härryda kommune og 111 i Mölndal.Mölnlycke ligger omkring en mil sørøst for Göteborg sentrum. En stor del av innbyggerne pendler til arbeidsplasser i Göteborg, og Mölnlycke er preget av å være forstad til Göteborg. Bebyggelsen består hovedsakelig av eneboliger og rekkehus. Tross den tette bebyggelsen har Mölnlycke mange grøntområder, blant annet Rådasjöns naturreservat og Finnsjöns friluftsområde. Gjennom sentrum renner Mölndalsån, på vei fra Landvettersjön til Rådasjön.


== Referanser ==
Sylvi Inez Liljegren

Sylvi Inez Liljegren (født 1. januar 1954 i Narvik) er en norsk journalist og forfatter.Liljegren har vært ansatt i NRK fra 1979 som journalist og TV-produsent., har jobbet ved Universitetet i Tromsø som informasjonsdirektør og som prosjektkoordinator for Verdens miljøverndag 2007.Hun er cand. mag. fra Universitetet i Tromsø og har gjennomført videregående forfatterkurs ved Universitetet i Tromsø.Liljegren var styreleder i Nordnorsk forfatterlag fra 2017–2020 og var det også i perioden 2002–2006. 
Hun har også vært leder av Troms Journalistlag.


== Bibliografi ==
Forfatter avArktis utfordrer: folk og fakta om miljøet i nord. Stamsund: Orkana. 2006. ISBN 9788281040434. 
En vegetarisk kokebok. Oslo: Gyldendal. 1978. ISBN 8205111642. 
Amiras palestinske kjøkken. Tromsø: Margbok forlag. 2014 
Redaktør/medforfatter avKvinne i et nordlig landskap. [Nordfold]: Forl. Nora, Kvinneuniversitetet Nord. 1999. ISBN 8292038000. 
Woman in a northern landscape. [Nordfold]: Forlaget Nora, Kvinneuniversitet Nord. 1999. ISBN 8292038019. 
Nordnorsk forfatterlags antologi Helt øverst bak havet. Tromsø: Nordnorsk forfatterlag. 2007. ISBN 9788299763905. 
Isen smelter, etikk i Arktis [1] Arkivert 14. mars 2018 hos Wayback Machine. Fagbokforlaget 2015 ISBN 9788245017946
The Ice is Melting [2] Arkivert 14. mars 2018 hos Wayback Machine. – Fagbokforlaget 2015, ISBN 9788245018431.
Vårt frosne vann – Fagbokforlaget 2020


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sylvi Inez Liljegren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lenke til Sylvi Inez Liljegrens blogg.
MT «Navion Britannia»

MT «Navion Britannia» var et tankskip som ble brukt til bøyelasting (shuttle tanker). Skipet ble bygget i 1998 ved Astillero La Naval Sestao i Spania.
Statoil eide og drev tidligere sine egne tankskip gjennom rederiet Navion. Disse skipene ble solgt til canadiske Teekay Shipping i 2002.Skipet var sentralt i oljeutslippet fra Statfjord desember 2007. Skipet ble hogd opp i India i 2018. Da var det Panama-registrert, tidligere var det Bahamas-registrert.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 9145188 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MT «Navion Britannia» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
The Road to Hell

The Road to Hell er et studioalbum av Chris Rea, utgitt i 1989, og er et av Reas mest berømte album. Andre del av det todelte tittelsporet, «The Road to Hell (Pt. 2)», er også blant Reas mest berømte sanger. Den vellagde «Texas» er spilt i alle år på Classic Rock/AOR radiostasjoner i Lone Star State og er enkelte ganger spilt som bakgrunnsmusikk før Texas Rangers baseball games på Ameriquest Field.


== Sporliste ==
Alle sanger av Chris Rea.

«The Road to Hell (Pt. 1)» – 4:52
«The Road to Hell (Pt. 2)» – 4:30
«You Must Be Evil» – 4:20
«Texas» – 5:09
«Looking for a Rainbow» – 8:20
«Your Warm and Tender Love» – 4:32
«Daytona» – 5:04
«That's What They Always Say» – 4:27
«I Just Wanna Be With You» – 3:39
«Tell Me There's a Heaven» – 6:00


== Personell ==
Musikere

Chris Rea – sang, keyboard, gitar
Kevin Leach – keyboard
Max Middleton – piano, Fender Rhodes, strykerarrangement
Robert Ahwai – gitar
Eoghan O'Neill – bassgitar
Martin Ditcham – trommer, percussion
Gavyn Wright – konsertmester og dirigent
Karen Boddington – bakgrunnssang
Carol Kenyon – bakgrunnssang
Linda Taylor – bakgrunnssangProduksjon

Chris Rea – producent
Jon Kelly – producent
Neil Amor – lydtekniker
Diane BJ Koné – lydtekniker
Willie Grimston – koordinator
The Leisure Process – omslagsdesign og –kunst
Jim Beach – manager
John Knowles – manager
Paul Lilly – manager


== Eksterne lenker ==
(en) The Road to Hell på Discogs 
(en) The Road to Hell på MusicBrainz 
(en) The Road to Hell på AllMusic
The Spectator (1711)

The Spectator var et tidsskrift som kom ut i London i åra 1711–1712. Tidsskriftet var viktig for framveksten av en borgerlig offentlighet i England på 1700-tallet, og ble et mønster for mange seinere tidsskrifter i opplysningstida.
The Spectator ble grunnlagt av skribentene Joseph Addison og Richard Steele, som også skrev det meste av stoffet. Bladet kom ut daglig unntatt søndag med til sammen 555 nummer i 1711 og 1712; hvert nummer var på ca. 2 500 ord. Addison forsøkte en kortvarig gjenoppliving av The Spectator i 1714, men forsøket ble avslutta etter et halvt år.
Addison og Steeles hensikt med publikasjonen var å bringe den filosofiske, moralske og politiske debatten ut av bibliotekene og lærestedene, til klubbene og kaffehusene. De anbefalte The Spectator som fast tilbehør til teen, og håpet på å forsyne leserne med allmenn dannelse og opplyste synspunkter på aktuelle spørsmål. Addisons essay og artikler behandler moralske og praktisk-filosofiske emner i moderne opplysningsfilosofers ånd, mens Steele er mer åpent politisk med sine artikler om bl.a. fattigdomsproblemet, der han også kommer med konkrete reformforslag. Sjøl om The Spectator erklærte seg politisk nøytralt, var det allment kjent at det fremma whig-partiets standpunkter.
The Spectator nådde ut til en stor leserkrets, enda opplaget ikke var større enn ca. 3 000. Addison sjøl anslo at så mange som 60 000 londonere (en tidel av befolkninga) leste The Spectator daglig. De fleste leserne var ikke sjøl abonnenter, men leste bladet på et av Londons mange kaffehus. Bladet henvendte seg primært til den gryende borgerstanden. Jürgen Habermas ser The Spectator som et medium for «den strukturelle omdanninga av den offentlige sfæren» som fant sted i England på 1700-tallet. Ifølge Habermas skjedde denne omdanninga som en følge av framveksten av borgerskapet, og i denne klassens interesse.
The Spectator fikk et etterliv seinere på 1700-tallet og på 1800-tallet i form av samleutgaver. Addison og Steeles forening av vidd og moralitet ble i lang tid sett på som forbilledlig innen engelsk sakprosa.


== Form ==
Et sentralt grep i The Spectator er bruken av den fiktive fortelleren, «Mr. Spectator». Første nummer er via hans livshistorie. Spectator deltar sjøl lite i den offentlige samtalen; derimot setter hans beskjedne framferd han i stand til å sirkulere vidt og bredt som tilskuer i det engelske samfunnet, og kommentere borgernes sosiale vaner og synspunkter.
Det andre nummeret av bladet introduserer medlemmene av «The Spectator Club», som er Mr. Spectators nære venner. Disse utgjør et tversnitt av engelsk overklasse og middelklasse, og tjener ytterligere til en gjennomlysning av sin tids engelske samfunnsformasjon.


== Eksterne lenker ==
Bind 1, 2 og 3 av samleutgaven – Project Gutenberg
Grenseveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Grenseveien.Grenseveien går fra Carl Berners plass til Strømsveien på Helsfyr, men ble i 1968 videreført i en 115 meter lang bro over Strømsveien og ble slik knyttet til Østensjøveien som ett gateløp.
Deler av dagens vei fikk dette navnet i 1926, men hele veien ble navnsatt i 1995.
Helsfyr gård lå i nr 92, og Grønvoll gård lå i nr 95. 


== Galleri ==

		


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Grenseveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 210. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Tomas Asklund

Tomas Asklund, også kjent under artistnavnet «Alzazmon», er en trommeslager som er best kjent for sin deltagelse i black metal/death metal band som Dissection, Dark Funeral, Infernal og Dawn, men som også har spilt i band/prosjekter innenfor et bredt spekter av musikkstiler, og som kontinuerlig skaper og spiller inn sine egne komposisjoner i sitt studio Monolith. I slutten av 2007 ble Asklund med som trommeslager i det norske black metal-bandet Gorgoroth.


== Aktuelle band ==
Gorgoroth (Norsk Black Metal)
Dawn (Melodisk Black/Death metal)
Head of War (Death Metal)


== Diskografi ==


=== Gorgoroth ===
Quantos Possunt ad Satanitatem Trahunt (2009)


=== Dissection ===
Reinkaos (2006)
Rebirth of Dissection (DVD) (2006)
Maha Kali (MCD) (2004)


=== Infernal ===
Summon Forth the Beast (MCD) (2002)


=== Necromicon ===
Peccata Mundi (2000)


=== Dark Funeral ===
Vobiscum Satanas (1998)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tomas Asklund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tomas Asklund på Discogs 
(en) Tomas Asklund på Encyclopaedia Metallum