jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bellingham gasskraftverk

Belingham gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Massachusetts i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 570 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens sjette største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass. Kraftverket opereres av American National Power.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in Massachusetts.
Blackstone gasskraftverk

Blackstone gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Massachusetts i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 570 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Dette er delstatens sjette største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass. Kraftverket opereres av American National Power.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in Massachusetts.
Stony Brook kraftverk

Stony Brook kraftverk er et gasskraftverk med noe oljefyring i delstaten Massachusetts i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 520 MW, fordelt på 3 blokker / 4+1 turbiner. Dette er delstatens åttende største termiske kraftverk målt etter installert produksjonseffekt.
Anlegget ble påbegynt omkring 1980 og stod ferdig i 1982. Brenselkilden er naturgass og olje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in Massachusetts.
Vitenskapsåret 1918

Vitenskapsåret 1918 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1918.


== Hendelser ==


=== Astronomi ===
Kiyotsugu Hirayama identifierte mange grupper av asteroider som nå blir kalt Hirayamafamiliene.
Harlow Shapley viste at en kulehop kan arrangeres i en rotasjonsellipsoide med galaksens sentrum som sentrum.
Max Wolf oppdaget stjernen Wolf 359.


=== Biologi ===
Ronald Fisher publiserer The Correlation Between Relatives on the Supposition of Mendelian Inheritance.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: Hendrik Lorentz, nederlandsk matematiker og fysiker.
Darwinmedaljen: Henry Fairfield Osborn
Nobelpriser:
Fysikk: Max Planck, tysk fysiker.
Kjemi: Fritz Haber, tysk kjemiker.
Fysiologi/medisin: Ingen pris ble utdelt.
Wollastonmedaljen: Charles Doolittle Walcott, amerikansk paleontolog.


== Fødsler ==
11. mai – Richard P Feynman, amerikansk fysiker (død 1988)
22. august – Martin Pope, kjemiker fra USA
5. september – Otto Bastiansen, norsk kjemiker, professor i kjemi ved Universitetet i Oslo (død 1995)
18. september – Carl-Gustav Esseen, svensk matematiker med sannsynlighetsteorisom spesialfelt (død 2001)


== Dødsfall ==
27. juli – Hans Jacob Sparre Schneider, norsk entomolog (født 1853)
7. september – Ludwig Sylow, norsk matematiker (født 1832)


== Referanser ==
Interstellar Overdrive

«Interstellar Overdrive» er en psykedelisk rock instrumental-låt av Pink Floyd fra gruppens debutalbum The Piper at the Gates of Dawn, utgitt i 1967. Melodien er skrevet av Syd Barrett, Nick Mason, Roger Waters og Richard Wright og er albumets lengste låt med sine 9 minutter og 41 sekunder.


== Struktur ==
Dette var et av de første innspillingene av instrumental improvisasjon innenfor rock-sjangeren, og er sammen med «Astronomy Domine» et av Pink Floyds bidrag til undersjangeren space rock. Instrumentalen gir et godt bilde av hva man kunne forvente av Pink Floyd under en konsert, men skiller seg likevel ut fra resten av låtene på albumet med sin frie form og jam session-lignende struktur.Et synkende gitarriff åpner låten, og resten av instrumentene kommer gradvis med. Riffet går over i improvisasjoner i forskjellige modalskalaer og raske toner fra orgelet. Etter et rolig mellomspill går låten over i et mindre strukturert og meget fritt parti, der tempoet varierer. Helt på slutten av låten kommer åpningsriffet tilbake, og spilles i gradvis synkende tempo før låten avsluttes.


== Konsertfremføringer ==
Konsertversjoner av «Interstellar Overdrive» varte ofte i over 20 minutter, og Pink Floyd spilte låten regelmessig frem til november 1970. En nesten 17 minutter lang versjon av låten ble innspilt i januar 1967, og utgitt i redigert versjon på albumet Tonite Let's All Make Love In London i 1968. Da en nyutgivelse av albumet kom i 1990, var innspillingen i sin fulle lengde inkludert.


== Personell ==
Syd Barrett: gitar
Roger Waters: bass
Richard Wright: orgel
Nick Mason: trommer og perkusjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Interstellar Overdrive på Discogs 
(en) Interstellar Overdrive på MusicBrainz 
(en) Interstellar Overdrive på MusicBrainz
Kristi Yamaguchi

Kristine Tsuya «Kristi» Yamaguchi-Hedican (født 12. juli 1971) er en amerikansk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville.
Yamaguchi ble olympisk mester i kunstløp under vinter-OL 1992 i Albertville. Hun vant konkurransen single for damer foran Midori Itō fra Japan og Nancy Kerrigan fra USA.
Hun ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1991 og 1992, begge i single for damer.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Gull i kunstløp, single damer  USA


== VM-medaljer ==
VM 1991 –  Gull i kunstløp, single damer
VM 1992 –  Gull i kunstløp, single damer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristi Yamaguchi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kristi Yamaguchi på Internet Movie Database 
(en) Kristi Yamaguchi hos The Movie Database 
(de) Kristi Yamaguchi – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kristi Yamaguchi – Olympics.com 
(en) Kristi Yamaguchi – Olympic.org 
(en) Kristi Yamaguchi – Olympedia 
(en) Kristi Yamaguchi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kristi Yamaguchi på Twitter
Gerundiv

Gerundiv er en type verbform innen språk, men begrepet brukes ulikt om ulike språk. Gerundiv kan være for eksempel verbaladjektiv (gående, brukbar) eller finitte verb. Det fins også språk som ikke har gerundiv.


== Latin ==
På latin er gerundiv infinitte verbaladjaktiv, som brukes til å vise at et substantiv må være objektet i handlinger. Dersom norsk hadde hatt gerundiv av samme type som latin og «mat-endus» var gerundivforma av verbet «å mate», ville setninga «Katten er mat-endus» bety «Katten bør bli mata». I engelsk kan «The cat is to be fed» brukes isteden.


== Klassisk gresk ==
I gammalgresk grammatikk er gerundiv verbaladjektiv og virker på liknende måte som i latin.
Midori Itō

Midori Itō (født 13. august 1969 i Nagoya) er en japansk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary og 1992 i Albertville.
Itō vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 1992 i Albertville. Hun kom på andreplass i konkurransen single for damer, bak Kristi Yamaguchi fra USA.
Itō tente den olympiske ild 1998 i Nagano.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Sølv i kunstløp, single damer  Japan


== VM-medaljer ==
VM 1990 –  Sølv i kunstløp, single damer


== Se også ==
Liste over personer som har tent den olympiske ild


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Midori Ito – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Midori Itō på Internet Movie Database 
(de) Midori Itō – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Midori Itō – Olympedia 
(en) Midori Itō – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Vitenskapsåret 1919

Vitenskapsåret 1919 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1919.


== Hendelser ==
16. mai – Alcock og Brown gjennomfører den første transatlantiske flygningen, fra Newfoundland via Azorene til Lisboa. Flybåten av modell Curtiss NC-4 tilhører USAs marine.
29. mai – Arthur Eddingtons observasjoner ved solformørkelse-ekspedisjonen til Principe bekrefter den generelle relativitetsteorien.
14. juni – Alcock og Brown gjennomfører den første transatlantiske flygningen uten mellomlandning, fra Newfoundland til Irland. Flyet er en Vickers Vimy.
6. juli – Den første transatlantiske flygningen vestover, fra England til New York, gjennomføres med britiske marinen luftskip R-34.
24. oktober – Kungliga Ingenjörsvetenskapsakademien konstitueres.
1. desember – Den første rundradiostasjonen i Nord-Amerika begynner sine sendninger, nemlig anropssignalet XWA (seinere CFCF og CINW) i Montréal.


== Pristagare ==
Bigsbymedaljen: Douglas Mawson
Copleymedaljen: William M. Bayliss
Nobelpriser:
Fysikk: Johannes Stark
Kjemi: Inget pris utdelades
Fysiologi/medisin: Jules Bordet
Sylvestermedaljen: Percy MacMahon
Wollastonmedaljen: Aubrey Strahan


== Fødsler ==
23. januar – Hans Hass, østerriksk zoolog og oseanograf
10. mai – Daniel Bell, amerikansk sosiolog (død 2011)
22. juni – Henri Tajfel, polskfødt britisk sosialpsykolog (død 1982)
6. september – Wilson Greatbatch, amerikansk ingeniør (biomedisin) og oppfinner (død 2011)


== Dødsfall ==
19. februar – Frederick DuCane Godman, engelsk entomolog og ornitolog (født 1834).
4. april – William Crookes, engelsk kjemiker og fysiker (født 1832).
30. juni – Lord Rayleigh, britisk fysiker, nobelprisvinner (født 1842).
21. juli – Gustaf Retzius, svensk anatom (født 1842).
8. august – Ernst Haeckel, tysk zoolog (født 1834).
10. desember – Franz Steindachner, østerriksk zoolog (født 1834)
Echoes

«Echoes» er en episk komposisjon av Pink Floyd fra deres album Meddle, utgitt i 1971. Komponister er David Gilmour, Nick Mason, Roger Waters og Richard Wright, og med sine 23 minutter og 31 sekunder er det bandets tredje lengste komposisjon, etter «Shine on You Crazy Diamond» og «Atom Heart Mother». På den originale utgivelsen opptok komposisjonen hele side 2 av LP-en.


== Struktur ==
«Echoes» åpner med en «ping»-lyd spilt på orgel, som gradvis utvikles til et tema. Resten av instrumentene kommer forsiktig og gradvis inn. Et tema på gitar spilles før det første verset synges. Etter verset kommer et lengre instrumentalt tema, som ebber ut i gitarlyder som minner om hvalsang. Instrumentene kommer gradvis tilbake med et tema i noe høyere tempo, før temaet fra før første vers er tilbake, nå som forspill til andre vers. Komposisjonen ender med lett improvisasjon av det nevnte temaet.


== Konsertfremføringer ==
Komposisjonen ble fremført regelmessig fra utgivelsen i 1971 til og med Wish You Were Here-turneen i 1975, samt under enkelte konserter i 1987. En versjon av «Echoes» finnes på filmen Live at Pompeii fra 1972, men som del en ved åpningen av filmen og del to som avslutning. Denne versjonen er ellers nær identisk med albumversjonen.


== Personell ==
David Gilmour: gitar og vokalist
Roger Waters: bass, lydeffekter
Richard Wright: orgel, piano og støttevokalist
Nick Mason: trommer og perkusjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Echoes på MusicBrainz
Harry & Charles

Harry & Charles er en norsk historisk dramaserie i tre deler som gikk på NRK1 i 2009. Serien er fritt basert på livene til kong Haakon VII og dronning Maud i tiden rett før de ble konge og dronning av Norge. «Harry» og «Charles» var prinseparets tilnavn. Manuskriptet er skrevet av Jonas Cornell. Teaterregissøren Marit Moum Aune hadde sin debut som TV-regissør med denne serien. Produsent var Anne Birte Brunvold Tørstad.
Serien følger daværende prins Carl av Danmark («Charles») (Jakob Cedergren), hans hustru Maud («Harry») (Maria Bonnevie), sønnen Alexander (Viktor Andersen) og hoffdamen Tulle Carstensen (Laura Bro) i tiden forut for, under og etter Unionsoppløsningen med Sverige i 1905. Andre historiske personer opptrer også: som statsminister Christian Michelsen (Randolf Walderhaug), polarforsker Fridtjof Nansen (Hallvard Holmen) og kong Oscar II. Bjørn Sundquist spilte den republikanske stortingsrepresentanten for Arbeiderpartiet, Alfred Eriksen.
Serien skildrer blant annet baron Fritz Wedel Jarlsbergs og Fridtjof Nansens bestrebelser med å få prins Carl til å akseptere den norske tronen etter at kong Oscar II har nektet å la sin sønn, prins Carl, å bli konge av Norge. Prins Carl svarte til slutt at han var villig til å bli norsk konge hvis folket støttet det i en folkeavstemning, noe det gjorde. Vi fikk vite at han tok navnet Haakon VII og at prins Alexander ble kronprins Olav. Valgspråket ble «Alt for Norge». Tredje og siste avsnitt ble avsluttet med at Heimdal ankom Oslo med Norges nye kongefamilie om bord 25. november 1905.
Serien vant hele seks priser under Gullruten 2010; selve serien ble kåret til beste TV-drama mens Maria Bonnevie ble kåret til beste kvinnelige skuespiller. I tillegg fikk serien fire fagpriser: beste foto enkamera (Lars Vestergaard), beste manus drama (Jonas Cornell), beste lysdesign/scenografi (Siri Langdalen og Per Borge) og beste kostyme/sminke (Marit Sæthren, Siw Järbyn og Inger Fjellkleiv).


== Kritikk ==
Jonas Cornell skal ha uttalt at dramaserien er «90 prosent fiksjon», men likevel ble dramaserien kritisert for sine historiske unøyaktigheter. Carl-Erik Grimstad anmeldte dramaserien og gikk gjennom både store og små feil. Forfatter Tor Bomann-Larsen, som har skrevet en biografi om kong Haakon VII og dronning Maud, var kritisk innstilt til omgangen med fakta i TV-serien. Han uttalte: «I TV-serien «Harry og Charles» er det historiske bare staffasje».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harry & Charles på Internet Movie Database 
(no) Harry & Charles på NRK TV
Geir Angell Øygarden

Geir Angell Øygarden (født 25. mars 1968 i Dalen i Telemark) er en norsk forfatter oppvokst på Hisøy og bosatt i Sverige. Hans doktorgrad, Den brukne neses estetikk, som han skrev etter å ha bokset i tre år i en bokseklubb i Stockholm, er utgitt på Solum Forlag.
Angell Øygarden var i Bagdad som levende skjold under den USA-ledede invasjonen av Irak i 2003. Han har skrevet en bok om aksjonen, Bagdad Indigo, som ble utgitt i 2011 på Pelikanen forlag. Geir Angell Øygarden var flere ganger involvert som utøver i forskningsprosjektet "outposts of resistance" av Sebastian Hirn og Lisa Hörstmann om Irak-krigen. Det ble vist i videoinstallasjonen i Kunstquartier Bethanien i Berlin, i Tabacalera i Madrid og i Lothringer 13 i München. Intervjuer med Geir Angell Øygarden ble vist som en del av utstillingen "forlatte stillinger" i Kunstraum München og i Kunstraum Nestroyhof i Wien.


== Bøker ==
Den brukne neses estetikk (2001) Solum Forlag. ISBN 9788256012992
Bagdad Indigo (2011) Pelikanen Forlag. ISBN 9788230316689
Odyssevs åre (2017) Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 9788205505995Apestreker – eller kunsten å gjenta seg selv når man ikke lenger er i humør til det (2021) Flamme Forlag. ISBN 978-82-8288-445-7


== Kilder ==
Presentasjon av Geir Angell Øygarden i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Longyear Energiverk

Longyear Energiverk er Norges eneste kullkraftverk i drift, et såkalt kraftvarmeverk, og ligger i Longyearbyen på Svalbard. Kraftverket ligger i den gamle bydelen «Sjøområdet» like nedenfor kontoret til Sysselmesteren på Skjæringa. Anlegget får kull fra Gruve 7, øst for tettstedet, og bruker om lag en tredjedel av de 80 000 tonn med kull som årlig brytes i gruva. Forbruk i snitt pr. år er 25 000 til 28 000 tonn kull. Resten eksporteres hovedsakelig til metallurgisk industri i Tyskland. Kraftverket forsyner hele Longyearbyen med elektrisk kraft, inklusive Gruve 7, sykehuset, SvalSat og fasilitetene på Hotellneset.
Total effekt er maksimalt 28 MW, hvorav 12 MW til elektrisk kraftproduksjon og 16 MW til fjernvarme. Årsproduksjonen er 108 GWh (0,108 TWh), fordelt på 55 GWh kraft og 53 GWh fjernvarme. Som nødkraft finnes det 5 400 kW (6 000 kVA) i "Svenskehuset" ved UNIS-krysset, rett ved siden av Fyrhus 2 (FH2). "Svenskehuset" består av 3x Caterpillar på ca. 1 800 kW (2 000 kVA) hver.

Før hadde Energiverket ett reservekraftanlegget med fire Bergen Diesel dieselaggregater som ytte inntil 4,35 MW. Sommeren 2018 ble den siste operative dieselgeneratoren i reservekraftanlegget tatt ut av drift. Et nytt reserveanlegg sto klart i november 2020. Det nye anlegget består av tre dieselgeneratorer på totalt 6 MW og bruker omtrentlig 1 500 liter med diesel i timen for å drifte Longyearbyen og lokale bedrifter med strøm og fjernvarme.Energiforsyningen i Longyearbyen ble stabil da den første kulldrevne kraftstasjonen ble etablert i 1920. Denne ble i 1982 erstattet av det mer moderne kullkraftverket Longyear Energiverk, sammen med et fjernvarmenett på 3,4 km som forsyner hele tettstedet med fjernvarme. Det gamle og det nye anlegget ligger vegg-i-vegg under Skjæringa. Anlegget har 1 600 kunder, og fikk heldigitalisert drift i 2003. Longyear Energiverk har 16 ansatte, derav 12 i døgnkontinuerlig drift.
Operatør er selskapet Bydrift Longyearbyen AS, som eies av Longyearbyen lokalstyre.
Regjeringen har besluttet at kullkraftverket skal legges ned. En ny energiplan for Longyearbyen skal legges fram i statsbudsjettet for 2022.


== Forurensing ==
Sammen med kraftverket i Barentsburg slipper øyas to kullkraftverk ut 200 000 tonn CO2 årlig. Det er om lag halvparten av de om lag 450 000 tonn CO2 som slippes ut årlig på og rundt øygruppen. På hele øygruppen slippes det dessuten ut 1 250 tonn SO2 årlig, hvor kraftverkene står for drøye 90 prosent, og begge typer utslipp er økende.Kraftverket i Barentsburg bruker 30-45 000 tonn årlig eller nesten alt det lokalt produserte kullet, som utgjør mindre enn 50-100 000 tonn årlig.. Kraftverket i Longyearbyen bruker de resterende 25-28 000 tonn til kraftproduksjon. Kraftverkene i Ny-Ålesund og Svea er fyrt med diesel.


== Se også ==
Barentsburg kullkraftverk
Pyramiden kullkraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Longyear Energiverk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Lokalstyret - «Energiverket».
Nohant-Vic

Nohant-Vic er en kommune i departementet Indre i regionen Centre-Val de Loire sentralt i Frankrike. Kommunen har rundt 500 innbyggere. Stedet er særlig kjent for forfatterinnen George Sand som hadde et landsted der.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Nohant-Vic

Referanse:INSEE


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Nohant-Vic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Brandon Shores kraftverk

Brandon Shores kraftverk er et kullkraftverk i Anne Arundel County i den amerikanske delstaten Maryland. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1370 MW, fordelt på 2 like store blokker/turbiner.  
Anlegget ble påbegynt omkring 1984 og stod ferdig i 1991. Operatør er selskapet Constellation Energy.
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 8,0944 millioner tonn CO2.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Beskrivelse av anlegget - SourceWatch. Besøkt 4. juli 2010.
Industcards – Coal-Fired Plants in Maryland.
Plants – Constellation Energy. Besøkt 3. juli 2010.
Herbert A. Wagner kraftverk

Herbert A. Wagner kraftverk  er et kull-, olje- og gasskraftverk i Anne Arundel County, delstaten Maryland i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1040 MW, fordelt på 4 blokker / turbiner. 
Anlegget ble påbegynt omkring 1956 og stod ferdig i 1972. Brenselkilden er kull, naturgass og olje. Operatør er selskapet Constellation Energy.
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 3,673 millioner tonn CO2.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.
Beskrivelse av anlegget - SourceWatch. Besøkt 4. juli 2010.
Industcards – Coal-Fired Plants in Maryland.
Plants – Constellation Energy. Besøkt 3. juli 2010.
Rock Springs kraftverk

Rock Springs kraftverk er et varmekraftverk i delstaten Maryland i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 692 MW, fordelt på 4 like store blokker / turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 2000 og stod ferdig i 2003. Brenselkilden er naturgass og olje. Operatør er selskapet North American Energy Alliance.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Gas Turbine & Combined-Cycle Plants in Maryland.
Westbrook gasskraftverk

Westbrook gasskraftverk er et gasskraftverk i Westbrook i delstaten Maine i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1370 MW, fordelt på 1 blokk / 2+1 turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 1998 og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass fra Sable Island, som kommer fra gassfeltet der med rørledning. Operatør er selskapet Calpine Corp.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in New England.
Power Plants – Calpine Corp. Besøkt 2. juli 2010.
Newington Energy kraftverk

Newington Energy kraftverk er et varmekraftverk i delstaten New Hampshire i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 525 MW, fordelt på 1 blokk / 2+1 turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 2000 og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass og olje. Operatør er selskapet North American Energy Alliance.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in New England.
Rumford Power gasskraftverk

Rumford Power gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Maine i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 265 MW, fordelt på 1 blokk / 2+1 turbiner.
Rumford Cogeneration er en 103 MW-enhet med kogenerasjon som også kan brenne kull.
Anlegget ble påbegynt omkring 1998 og stod ferdig i 2000. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet Rumford Power Inc.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in New England.
[1] - SourceWatch.
Manchester Street gasskraftverk

Manchester Street gasskraftverk er et kullkraftverk i delstaten Rhode Island i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 426 MW, fordelt på 1 blokk / 1+1 turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 1945 og stod ferdig rehabilitert i 1996. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet Dominion Energy Inc.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – CCGT Plants in New England.
Dogwood gasskraftverk

Dodgwood gasskraftverk er et gasskraftverk i Cass County i delstaten Missouri i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 625 MW, fordelt på 1 blokk / 2+1 turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 2001 og stod ferdig i 2002. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet North American Energy Alliance.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in Missouri.
St. Francis gasskraftverk

St. Francis gasskraftverk er et gasskraftverk i delstaten Missouri i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 578 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner.
Anlegget ble påbegynt omkring 1999 og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er naturgass. Operatør er selskapet Associated Electric Corp.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – Gas Turbine and Combined-Cycle Power Plants in Missouri.