jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Calle Hellevang-Larsen

Carl Fredrik «Calle» Hellevang-Larsen (født 18. august 1977 i Bergen) er en norsk komiker, TV-personlighet og skuespiller.
I 2003 startet han humortrioen Raske Menn sammen med Øyvind Rafto og Anders Hoff. Han har medvirket i TV-programmer som I kveld med Ylvis, Mandagsklubben, 'Praktisk info med Jon Almaas (TV Norge) og Kongen Befaler, og spilte rollen som Trixter i NRKs julekalender Snøfall fra 2016. I 2022 spilte han hovedrollen i TV-serien Calles gale verden på TVNorge som er en dramaserie som bruker skjult kamera.Hellevang Larsen er utdannet marintelegrafist fra Sjøforsvaret, og innen fjernsynsproduksjon fra Universitetet i Bergen. Han er sønn av tidligere fotballspiller i Brann, Frode Larsen.


== Priser og utmerkelser ==
Komiprisen 2005: Raske Menn kåret til beste nykommer
Se & Hør 2007: Raske Menn kåret til beste TV-nykommer
Komiprisen 2010: Raske menn vant publikumsprisen årets morsomste for Show 2 & 3
Nominert til Komiprisen 2015 i klassen beste årets mannlige scenekomiker for 90 minutter på 80 minutter (Raske menn)
Komiprisen 2016: I kveld med Ylvis kåret til årets humorprogram
Vinner av Ikke lov å le på hytta 2022, VGTV
Nominert til Humorprisen 2022 i klassen morsomste på TV for Calles gale verden og Ikke lov å le på hytta


== Filmografi ==


=== Filmer ===
2005: Kalde Føtter – Lasse
2006: Elias og Kongeskipet – Papparazzibåt
2011: Hopp – Knut
2013: Turbo – Speedy
2016: Angry Birds – Chuck
2019: Angry Birds 2 – Chuck


=== TV ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Calle Hellevang-Larsen på Internet Movie Database 
(en) Calle Hellevang-Larsen hos The Movie Database
Vannforsyning og behandling av avløpsvannet i Oslo

Vannforsyning og behandling av avløpsvannet i Oslo ligger under administrasjon fra Vann- og avløpsetaten (VAV) i Oslo kommune. Anna Maria Aursund er etatens direktør.


== Drikkevannskilder ==
Maridalsvannet
Holsfjorden
Nord- og Sør-Elvåga


=== Historikk ===
Festningsledningen var en treledning som ble lagt etter bybrannen i 1624. Den gikk fra Akerselva ved Nedre Vøien Mølle til Akershus festning. Ledningsnettet ble med årene utvidet. Slottet fikk den siste hovedledningen av tre i 1845. I 1866 ble Oset i Maridalen hovedinntak, og Maridalsvannet ble regulert til drikkevannforsyning. Det første renseanlegget ble tatt i bruk i 1924. Det er nå utbedret til reserveanlegg. Det nye Oset vannrenseanlegg stod ferdig i 1971.


== Vannrenseanlegg ==
Oset i Maridalen
Langlia i Sørkedalen
Alnsjøen i Lillomarka
Skullerud i Østmarka


== Behandling av avløpsvannet ==
Avløpsvannet føres til renseanlegg.


=== Renseanlegg ===
Kommunen har flere renseanlegg.

VEAS i Slemmestad, Røyken for rensing.
Bekkelaget
Ciutadans

Ciutadans – Partit de la Ciutadania på katalansk, også kalt Ciudadanos – Partido de la Ciudadanía på spansk (C's, «Borgere») er et spansk/katalansk parti. Det ledes av advokaten Albert Rivera. Ideologisk er det et sosialliberalt parti som er medlem av Alliansen av liberale og demokrater for Europa.Ciutadans er kjent som motstander av den katalanske nasjonalismen, som av partiet beskrives som overveldende på den politiske arena. De støtter folkeopinionen i at Catalonia er en del av den spanske nasjonen og forsvarer bruken av både det spanske og katalanske språket. Dette innebærer blant annet at de er uenige i den katalanske regjeringens språkpolitikk som partiet mener prioriterer katalansk framfor spansk.
Ved valget på det katalanske parlamentet i 2006 vant partiet 3,04 % av stemmene og fikk dermed tre mandater i parlamentet. Ved valget til det katalanske parlamentet 2012 fikk Ciutadans 7,6 % av stemmene og ni mandater i parlamentet, mens det gikk fram til 17,9 % og 25 mandater ved valget til det katalanske parlamentet i 2015.Ved valget til Europaparlamentet 2014 fikk det 3,16 % av stemmene og to mandater.
Selv om partiet ble grunnlagt i Catalonia som et svar på den katalanske nasjonalismen, har lokale lag sprunget ut også andre steder i Spania. Ciudadanos har blitt et nasjonal parti for hele Spania.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ciudadanos-Partido de la Ciudadanía – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.alde.eu
Hans-Jürgen Papier

Hans-Jürgen Papier (født 6. juli 1943 i Berlin) er en tysk jurist. Fra april 2002 til 16. mars 2010 var han president for Bundesverfassungsgericht.


== Liv ==
Papiers familie er trolig av fransk hugenottisk opprinnelse. Han tok den første juridiske statseksamen i 1967, og i 1970 tok han doktorgraden ved Freie Universität Berlin med avhandlingen Die Forderungsverletzung im öffentlichen Recht. Tre år senere ble han habilitert med avhandlingen Die finanzrechtlichen Gesetzesvorbehalte und das grundgesetzliche Demokratieprinzip: zugleich ein Beitrag zur Lehre von den Rechtsformen der Grundrechtseingriffe. Han ble professor i statsrett ved Universität Bielefeld i 1974. I Bielefeld deltok han også i grunnleggelsen av, og ble første bestyrer for, instittuttet for miljørett. Papier arbeidet ved universitetet i Bielefeld frem til 1992, da han ble utnevnt til professor i tysk og bayersk stats- og forfatningsrett samt offentlig sosialrett ved Ludwig-Maximilians-Universität i München. Fra 1977 til 1987 var han også ansatt i annenstilling som dommer ved Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen. 
Ved siden av sin akademiske virksomhet var Papier fra 1991 til 1998 også formann for kommisjonen som gjennomgikk formuene til partier og masseorganisasjoner i det tidligere DDR. Fra 1996 til 1998 var han nestformann for den bayerske legeforeningens etikkutvalg.
I februar 1998 ble Papier, som er medlem av CSU, utnevnt til dommer i den tyske forfatningsdomstolen. I 2002 etterfulgte han Jutta Limbach som domstolens president.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans-Jürgen Papier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Havniøye

Havniøye (Petromyzon marinus) er en kjeveløs fiskeart i gruppen niøyer. Den blir inntil 90 cm lang og 2,5 kg tung. Havniøye lever av blod og kroppsvæske fra andre fisker som den suger seg fast til. Den er en anadrom art.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Havniøye – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Havniøye i Encyclopedia of Life 
(en) Havniøye i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havniøye hos Artsdatabanken 
(sv) Havniøye hos Dyntaxa 
(en) Havniøye hos Fauna Europaea 
(en) Havniøye hos FishBase 
(en) Havniøye hos ITIS 
(en) Havniøye hos NCBI 
(en) Kategori:Petromyzon marinus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Petromyzon marinus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Harstad Damefotball

Harstad Damefotball er en fotballklubb som holder til i Harstad i Troms. Klubben ble stiftet 11. februar 1997. Klubbens hjemmebane er Harstad stadion. Draktfargene er blått og mørkeblått.
Harstad Damefotballs seniorlag debuterte i serien i 2007 med sisteplass i 2. divisjon avdeling 8. I august 2008 trakk klubben seniorlaget fra 2. divisjon på grunn av stort frafall av spillere. Klubben har også lag i aldersbestemte klasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Harstad Damefotball Arkivert 18. november 2007 hos Wayback Machine.
Klubben Online: Harstad Damefotball
Norges Fotballforbund: Harstad Damefotball
Beretta 87 Target

Beretta 87 Target er en italiensk semi-automatisk pistol.
Pistolen ble introdusert av den italienske våpenprodusenten Beretta i år 2000. Den er i kaliber .22 Long Rifle og er tiltenkt sportsskyting og treningsformål. 


== Design ==
Pistolen har fester til utstyr (kikkertsikte, rødpunktsikte, laser eller annet) på Weaverskinne oppå løpet, samt feste til tilleggsutstyr i spor under løpet. Rammen er av spesialbehandlet zirkonium-aluminium for stor styrke og lavere vekt. Sikringen er dobbeltsidig for både høyre og links skyttere. Den har fullt justerbart baksikte og mulighet for å bytte forsikte i forskjellige bredder.


== Se også ==
Beretta 80-serien


== Eksterne lenker ==
Beretta 87 Target (italiensk)
Beretta 87 Target (engelsk)
Buena Vista Motion Pictures Group

Buena Vista Motion Pictures Group er en samling av produksjonsselskaper og trykkerier som er eid av The Walt Disney Company. Den inkluderer Walt Disney Pictures and Television (Walt Disney Pictures, Touchstone Pictures og Hollywood Pictures), Miramax Films, Walt Disney Animation Studios og Pixar Animation Studios.
Cacique (rom)

Cacique er en venezuelansk rom. Den kom på markedet i 1959 og er veldig populær i Venezuela og Spania. Cacique-produktene er eid av Diageo. Ordet «cacique» kommer fra taíno eller arawak og betyr «stammeleder».


== Eksterne lenker ==
Informasjon om Cacique fra Diageo
Papercut

«Papercut» er den tredje singelen fra det amerikanske bandet Linkin Parks debutalbum Hybrid Theory fra 2001. Mike Shinoda rapper gjennom hele sangen med bare litt hjelp fra Chester Bennington. 
På Linkin Parks andre album Reanimation (2002) finnes en remixversjon av sangen under tittelen «Ppr:Kut», spilt inn sammen med rapperen Cheapshot. 


== Sporliste ==
«Papercut»
«Points of Authority» (konsertopptak)
«Papercut» (konsertopptak fra Docklands Arena, London)


=== Bonusspor ===
«Papercut» (musikkvideo)


== Eksterne lenker ==
«Papercut» offisiell sangtekst
Studia

Studia er en fagbokhandelkjede med i alt fem bokhandler tilknyttet Universitetet i Bergen, Høgskolen i Bergen og Norges Handelshøyskole.
Studia ble etablert i 1967 og er i dag et heleiet aksjeselskap av Studentsamskipnaden i Bergen (SiB). Overskuddet i Studia går til å finansiere deler av SiBs øvrige velferdstilbud for studenter. Anne Storjohann Posner, administrerende direktør


== Eksterne lenker ==
Studias hjemmeside
Valverde del Fresno

Valverde del Fresno er en kommune i provinsen Cáceres i Extremadura i Spania. Ifølge tall fra 2006 (INE) har kommunen 2576 innbyggere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Valverde del Fresno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Browning Hi-Power

Browning Hi-Power er en semi-automatisk pistol i kaliber 9 x 19 mm Luger oppfunnet av John Moses Browning og ferdigdesignet av belgieren Dieudonne Saive etter Brownings død. Den er en av de mest brukte pistoler i verdenshistorien.


== Historie ==
Pistolen ble introdusert av den belgiske fabrikken Fabrique Nationale (FN) i 1935. Den var hovedsakelig laget for det franske forsvar, derav det opprinnelige franske navnet Grande Puissance (Hi-Power) 35 (GP-35). Bakgrunnen for navnet var magasinkapasiteten som da var på 13 patroner, noe som var et høyt antall på den tiden. Franskmennene valgte derimot den franske Pistol Modele 1935.  Hi-Powern var meget populær blant både militære og spesialstyrker innen politiet og ble brukt i over 50 land på grunn av den høey magasinkapasitet og gode driftsikkerheten. På 1980- og 1990-tallet begynte den å bli utdatert i forhold til nyere moderne pistoler med høyere magasinkapasitet.


== Produksjon ==


=== Belgia ===
Pistolen ble produsert av Fabrique Nationale i Belgia fra 1935 frem til 1940, og igjen fra 1945 og utover.


=== Tyskland ===
Under andre verdenskrig tok tyskerne over produksjonen på fabrikken i Belgia, og våpnene havnet på den tyske side i Wehrmacht sine hender. Disse pistolene fikk waffenamtkode WaA613, WaA103, og WaA140. Pistolene fikk det tyske betegnelsen P640(b) (P = Pistole, (b) = Belgique). Totalproduksjonen under krigen av tyskerne var på 319 000 eksemplarer.


=== Canada ===
På Ingles-fabrikken i Canada ble det satt opp en parallell produksjon til den tyske i 1942, hovedsakelig for produksjon til Kina men også til eget og britisk bruk. 151 816 pistoler ble produsert i Canada fra februar 1944 til september 1945.
Fire varianter ble produsert:

No 1 MK 1 – Kinesisk modell med justerbart baksikte for 500 meter og feste til skulderstokk (merket med CH)
No 1 MK 1* – Kinesisk modell med modifisert utstøter, utdrager, hane og modifisert baksikte (merket med CH)
No 2 MK 1  – Canadisk og britisk modell med fast baksikte, uten feste til skulderstokk (merket med T)
No 2 MK 1* – Canadisk og britisk modell med modifisert utstøter, utdrager og hane (merket med T)


=== Annet ===
Etter andre verdenskrig har det blitt produsert kloner flere steder i verden. Pistolen har blitt forbedret og kommet i flere utgaver, men produseres fremdeles av FN (2007).


== Navn ==
Pistolen omtales med mange navn, Browning eller FN (Fabrique Nationale) fulgt av:

P-35 (Pistole 1935)
HP-35 (Hi-Power 1935)
GP-35 (Grande Puissance 1935)
Hi-Power
High-Power


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Browning HP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Browning HP – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
MaK G 1206

MaK G 1206 er et tyskprodusert, dieselhydraulisk lokomotiv som til nå har blitt bygget i underkant av 170 eksemplarer av Maschinenbau Kiel (MaK) fra 1997. Lokomotivtypen er en direkte etterfølger av MaK G 1205, men er tyngre og har en kraftigere motor. Motoren er en Caterpillar på 1 570 kW (2105 hk), og denne typen blir brukt til å trekke godstog på lengre strekninger, samt til skifting.


== G 1206 DLL ==

DLL står for diesellinjelok og er det svenske Banverket sitt generelle litra for diesellok. De kjøpte sine første to diesellokomotiver fra MaK/Siemens standardmodell MaK G 1205 i 1995 og etter nøye vurdering av disse kjøpte man på slutten av 1990-tallet inn ytterligere seks lokomotiver av den noe sterkere utgaven G 1206.
Disse lokomotivene brukes som trekklokomotiver til banearbeidstog og er multippelkjørbare med både hverandre og mot de svenskproduserte motpartene T43, T44 og Tb. DLL brukes flittig til ballastutkjøring siden det har fast hastighetsregulering.


== Litteratur ==
Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och motorvagnar 2006. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
DLL (Sverige) / 275 (Tyskland) / BB 61000 (Frankrike) – Jernbane.net
(sv) Lokguide - Diesellok 942/G 1206/DLL (omhandler også G 1205) – järnväg.net
(de) MaK G 1206 – loks-aus-kiel.de
Halvor Stenstadvold

Halvor Stenstadvold (født 6. april 1944 i Sarpsborg) er en norsk næringslivsleder og politiker (H). 


== Bakgrunn og virke ==
Stenstadvold er utdannet ved Universitetet i Oslo og School of International Affairs ved Columbia University i New York. Han tok magistergraden i statsvitenskap i 1971. I studietiden var han blant annet formann i Det Norske Studentersamfund i 1969.
Stenstadvold var statssekretær i Forbruker- og administrasjonsdepartementet under Astrid Gjertsen 1981–1984. Han har også vært aktiv i kommunepolitikken for Høyre i Bærum, og var kommunens ordfører 1978–1979.
Stenstadvold var informasjonssjef i Norges Industriforbund 1972–1979, før han gikk over til stillingen som banksjef i Kreditkassen. I 1988 ble han ansatt som direktør i Orkla, der han blant annet arbeidet med mediasaker. Stenstadvold var styreformann i NRK 1986–1990 og i TVNorge 1991–1993. Har også hatt en rekke andre styreverv i norsk nærings- og samfunnsliv. Fra 2008 er han styreleder ved Henie-Onstad kunstsenter.
I 2014 ble Stenstadvold utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for allsidig samfunnsgagnlig virksomhet.»Halvor Stenstadvold er sønn av Håkon Stenstadvold.


== Bibliografi ==
Halvor Stenstadvold: Håkon Stenstadvold – far, kunstner. 1994.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hoemsnes, Ole N. «Halvor Stenstadvold», i Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
(no) Halvor Stenstadvold hos Norsk senter for forskningsdata
T43

T43 er et svensk dieselelektrisk lokomotiv som ble bygget av NOHAB mellom 1961 og 1963. Dieselmotoren i en T43 er av typen EMD 12-567C, som er en totaktsmotor produsert av amerikanske General Motors. Åtte av de 50 opprinnelige lokomotivene er utrustet med GMs multippelutrustning og kan derfor kjøres sammen med opp til tre andre GM–lok. Flere lokomotiver av denne typen har tidligere vært utleid til NSB fra SJ i perioder med mangler på lokomotiver.


== Tjenestegjøring ==
T43 ble den typen som muliggjorde avviklingen av damplokomotiver i Sverige. Som et resultat av T43 var det etter 1963 ingen damplokomotiver i ordinær rutemessig trafikk. Frem til midten av 1980-tallet ble lokomotivet anvendt i linjetjeneste for både passasjer– og godstrafikk, og først og fremst på Blekingekustbana ble typen brukt i passasjertog. T43 har blitt brukt i godstogstjeneste over store deler av Sverige, og mot slutten av 1980-tallet tok etterfølgeren T44 over mer og mer av T43'ens bruksområder. SJ avviklet loktypen på 1990-tallet og overførte de til selskapene Banverket og TGOJ. Herfra har disse i flere omganger blitt solgt videre igjen til ulike private selskaper hvor de har blitt brukt utelukkende til godstrafikk og skifting.


=== Fargesetting ===
T43 er ett av de lokomotivene på det svenske jernbanenettet som har hatt flest fargesammensettinger. Opprinnelig var lokomotivene malt i rødt, hvitt og blått, men denne fargen ble på 1970-tallet byttet mot oransje og mørkeblå, i samme mønster som den senere T44. Denne fargesammensettingen var også den samme som på de lokomotivene som tjenestegjorde på lån hos NSB. Når Banverket tok over en del av lokomotivene ble flere av disse malt i lysegul farge med delvis blå hytte og tak samt en blå linje på sidene. TGOJ malte sine lokomotiver i grønt med blå linjer. Da lokomotivene ble solgt til private jernbaneselskaper oppstod det flere fargesammensetninger, og da jernbanen i Sverige hadde sitt 150–årsjubileum malte Inlandsbanan AB et eksemplar i den opprinnelige leveringsfargen.


=== Miljølokomotiv ===
To T43–lokomotiver har også byttet motor, hvor T43 nummer 257a har fått en miljøvennlig motor, bedre lyddempere og nyere elektronikk. Nummer 215 har blitt ombygd til et hybridlok med kombinert diesel– og batteridrift med vesentlig lavere drivstofforbruk som følge.


== Litteratur ==
Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och motorvagnar 2006. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
T43 – NJK Materielldatabasen
T43 – Jernbane.net
(sv) Järnväg.net > Lokguide > Diesellok T43/841
Instituto Nacional de Estadística

Spanias statistiske sentralbyrå (Instituto Nacional de Estadística på spansk) er Spanias offisielle sentralbyrå for statistikk om demografi, økonomi og det spanske samfunnet. Byrået foretar en nasjonal folketelling hvert tiende år. Forrige folketelling fant sted i 2011.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) National Statistics Institute of Spain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
T44

T44, i Norge også kjent som Di 7, er et svensk dieselelektrisk lokomotiv som ble bygget av NOHAB og Kalmar Verkstad mellom 1968 og 1987. Denne typen var etterfølgeren til T43 og blir brukt til trekkraft i godstog i både Sverige og Israel samt til skifting og terminalarbeid. T44 er det mest vanlige diesellokomotivet i Sverige, med statseide Green Cargo som største operatør. Flere lokomotiver av denne typen har også tidligere vært utleid til NSB fra SJ i perioder med mangler på lokomotiver, samt to lokomotiver er nå er i eie hos LKABs datterselskap LKAB Malmtrafikk til skifting av malmvogner i Narvik.


== Lokomotivets historie ==

Lokomotivtypen har først og fremst blitt benyttet til å trekke godstog samt til skifting, men den har også trukket persontog. På 1970-tallet ble denne typen satt opp i persontrafikk på den uelektrifiserte jernbanestrekningen Borlänge–Mora, mens den på 1990-tallet ble prukt til persontrafikk på Inlandsbanan. I forhold til sin forgjenger T43 er T44 noe sterkere og førerhytten er modernisert og har bedre lydisolering, men lokomotivet har ellers mange likheter med T43. Utseendemessig skiller T44 seg ut ved at den i større grad har mer kantete former. Opp til tre T44 kan multippelkjøres. 
Denne typen er dieselelektrisk, som vil si at det blir drevet av elektriske banemotorene, som blir matet med strøm fra en generator, som igjen er koblet til en tolvsylindret totaktsmotor produsert av amerikanske General Motors. Flere lokomotiver har også blitt utrustet med radiostyring, noe som skal gjøre skifting lettere, og dette kan igjennkjennes ved at disse har antenner på taket og et bredt, rødmalt bånd på siden. 
Da SJ ble splittet opp i 2001 overtok Green Cargo de resterende lokomotivene, men også fire lokomotiver ble solgt til det svenske selskapet TGOJ.
I 2009–2011 hadde Green Cargo 62 av lokomotivene inne til en total renovering hos Bombardier Transportation i Randers, Danmark. De renoverte lokene fik ny litra Td. Green Cargo brukte T44 i Norge i godstog på Raumabanen, men dette ble det slutt på I 2016. Nå brukes de som skiftelok og i vognlast-toget mellom Alnabru (Oslo) og Follum (Hønefoss).


=== NSB Di 7 ===
I 1993 kjøpte NSB lok nummer 276 av SJ, som fikk norsk litra og nummer Di 7.634, for å brukes i Narvik, da den eldre typen Di 2 ble for svak for den tunge skiftetjenesten. Loket ble da malt om i NSBs gule og røde skiftelokfarger. Da LKABs datterselskap MTAS (i dag LKAB Malmtrafikk) overtok malmtrafikken på Ofotbanen ble loket med over dit og ble igjen regnet som T44, men med nytt nummer 6, og fikk en lys blå farge og hvite striper. LKAB Malmtrafikk har også lok nummer 5, tidligere nummer 283, som er rødt med hvite striper.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och motorvagnar 2006. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
T44 – NJK Materielldatabasen
T44 / Di 7 – Jernbane.net
(sv) Järnväg.net > Lokguide > Diesellok T44
(sv) Järnväg.net > Lokguide > Diesellok Td
V5

V5 er et svensk dieselhydraulisk lokomotiv produsert for Statens Järnvägar av tyske Henschel i perioden 1975 til 1978. Denne typen er en modifisering av V4–serien som ble levert i 1972–1973 og skulle med sitt store antall erstatte lokomotivene av typen V3 fra 1950-tallet.
V5 har store likheter med V4, men har utseendemessig en mer kantete form. Typenavnet kommer av den svenske hovedliteraen V, som betyr treakslet diesellokomotiv for skifting, og underliteraet 5, som betyr at lokomotivet var den femte i serien av denne hovedliteraen.
Ved oppdelingen av SJ på 1990-tallet havnet alle V5 hos det svenske transportselskapet Green Cargo. De fleste av disse fikk SJs nyere blåfarge, mens enkelte fortsatt har den gamle oransje og mørkeblå fargesammensetningen til SJ. V5 har helt siden innkjøpsfasen vært brukt til skifting, og kan radiostyres av en lokfører. Opp til tre lokomotiver av denne typen kan multippelkjøres.


== Litteratur ==
Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och motorvagnar 2006. Göteborg: Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(sv) järnväg.net > Lokguide > Diesellok V5
(de) rangierdiesel.net > Henschel - DHG 625 C
Jernbane.net – Bilder av lokomotivtypen
Z67

Z67 (også kalt DAL) er et svensk dieselhydraulisk lokomotiv som ble til etter en oppgradering av ulike skiftelokomotiver bygget av Kockums, Hägglund & Söner og Nohab mellom 1956 og 1958. 
Lokomotivet kom som en følge av en bestilling til flere produsenter fra SJ på et toakslet skiftelokomotiv som skulle utgjøre en ny standard og samtidig fornye lokomotivparken. Resultatet ble at SJ kjøpte inn tre mindre serier med literaene Z61 (fra Kockums), Z62 (fra Hägglund & Söner) og Z63 (fra Nohab). Disse hadde omtrent samme konstruksjon med mindre forskjeller avhengig av produsent.
Da SJ bestilte de neste store serien av skiftelokomotiver på 1960-tallet falt valget på en helt ny konstruksjon i Z65. Til tross for dette bestemte SJ likevel på å modernisere og standardisere Z61, Z62 og Z63, slik at de blant annet fikk samme motor. Disse oppgraderte skiftelokomotivene fikk benevnelsen Z67 og nye nummer. Z67 var plassert i Nord-Sverige hos SJ før de fleste på 1990-tallet ble overført til Banverket, under benevnelsen DAL (dieselarbetslok), og hos ulike togselskaper som drev med godstransport.


== Litteratur ==
Diehl, Ulf; Nilsson, Lennart (2006). Svenska Lok och Motorvagnar 2006. Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. 


== Eksterne lenker ==
(sv) Järnväg.net > Lokguide > Lokomotor Z67/DAL
Jernbane.net – Bilder av lokomotivtypen