jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Verksbatteriet

Verksbatteriet, opprinnelig navn Verkshöiden batteri (lokalt: Verket batteriplass)  ble etablert på Verkshøiden i Moss til understøttelse av Bjørnåsbatteriet. Anlegget hadde en utstrekning på ca. 3 da fjellterreng og var anlagt på privat grunn. Anlegget var en forberedt feltstilling med egen batterivei og standplasser for 6 kanoner anlagt mellom fjellrabbene på en linje vest-sørvest - øst-nordøst.  Grunnerverv ble aldri gjennomført, men kartverk datert 1908 er merket med "statens veier anlagt uten kompensasjon til grunneier". Verksbatteriet er i sin planlegging imidlertid interessant idet dette anlegget skiller seg fra samtlige av de øvrige batteriene anlagt rundt 1902 ved at alle de 6 kanonene var fordelt i terrenget. Ingen enkelttreffer ville kunne sette mer enn en kanon ut av spill. Mange av de øvrige batteriene var en mer eller mindre rett linje med samtlige kanoner oppstilt på linje, jfr Høgaasbatteriet mens andre var mer oppdelt med korte traverser, jfr. Braarudaasbatteriet
Oppgitte koordinater er av orienterende art. Trolig angir posisjonen søndre vestre standplass. De øvrige lå på linje mot NØ


== Området i dag ==
Området der Verksbatteriet lå er i dag friområde nord for Moss sentrum.  
Deler av den gamle batteriveien fra nord er i bruk som spasersti. Selve batteriomådet ble oppfylt og avrettet av Peterson a/s på 1960-70 tallet, og anvendt som tømmerlagringsplass. Kun østre fløystandplass med stillingsgang og en sprengt grop for ildleder og signalist er urørt, og ligger fremdeles i terrenget, men er sterkt overgrodd, 


== Kilder ==
B.B.Blindheim: Befestninger i Øsfold. Fredrikstad : FAØ1, 1965. 10 s., 14 vedlegg (Forsvarsmuseets bibliotek)
Batteribok for Bjørnaasbatteriet, side 78-90 (Forsvarsmuseets bibliotek, sak 623.19481 Pos I)


== Eksterne lenker ==
Flyfoto. de lyse feltene er muligens spor etter standplasser.
Domingos de Sousa

Domingos António de Sousa Coutinho, Marquês do Funchal (født 19. oktober 1896, død 27. september 1984) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
De Sousa vant en olympisk bronsemedalje i hestesport i OL 1936 i Berlin. Med hesten «Merle Blanc» var han med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Tyskland og Nederland. De andre på laget var José Beltrão på «Biscuit» og Luís Mena e Silva på «Fossette». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom han på 16.-plass.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Bronse i hestesport, sprangridning, lag  Portugal


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Domingos de Sousa – Olympedia 
(en) Domingos de Sousa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Domingos de Sousa – databaseOlympics.com (arkivert)
HLS

HLS kan vise til:

Huntingdon Life Sciences
Harvard Law School
Cinerama.no

Cinerama.no (tidligere kjent som DVDnett) er en norsk nettside for DVD-filmer som har eksistert siden 1998. Nettstedet anmelder ferske DVD-utgivelser og bedømmer både filmen i seg selv og DVD-versjonen. Kriteriene for DVD er bilde- og lyd-kvalitet samt eventuell ekstamateriale. CINERAMA gir to terningkast per film: En for selve filmen og en for selve DVD-utgaven.
I 2007 skiftet de navn fra DVDnett til CINERAMA.
Siden ble lansert i 1998 og har flere fellestrekk med DVDarkivet. 


== Statistikk ==
CINERAMA var i oktober 2009 ranger som nummer 1 220 099 på Alexa Internet over de mest besøkte nettsidene i verden. Den var nummer 10 213 over mest besøkte norske nettsteder. Tallene viste at 79% av nettsidens brukere kom fra Norge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Bolsjaja Rogovaja

Bolsjaja Rogovaja (russisk: Большая Роговая) er ei elv i Nenetsk og Komi i Russland. Den er ei høyre sideelv til elva Usa, og er 311 km lang med et nedbørfelt på 7 290 km². 
Elvas utspring er i området ved Padimejty-sjøene på Bolsjezemelskaja Tundra, og den renner i sørvestlig retning til den munner ut i Usa. Elva er frosset over fra oktober/november til mai/juni.
Områdene ved Bolsjaja Rogovaja er nå stort sett ubebodd, og den eneste landsbyen er Sjavta lengst nord i nedslagsfeltet.


== Eksterne lenker ==
CARBO-North – bilder fra Rogovaja (under «Images»)
Oleg Jankovskij

Oleg Ivanovitsj Jankovskij (Оле́г Ива́нович Янко́вский) (født 23. februar 1944 Dzjezkazgan i Kasakhstan i Sovjetunionen, død 20. mai 2009 i Moskva i Russland) var en sovjetisk/russisk skuespiller. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Oleg Yankovsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Oleg Jankovskij på Internet Movie Database 
(sv) Oleg Jankovskij i Svensk Filmdatabas 
(da) Oleg Jankovskij på Filmdatabasen 
(da) Oleg Jankovskij på Scope 
(fr) Oleg Jankovskij på Allociné 
(fr) Oleg Jankovskij på Allociné 
(en) Oleg Jankovskij på AllMovie 
(en) Oleg Jankovskij hos Turner Classic Movies 
(en) Oleg Jankovskij hos Turner Classic Movies 
(en) Oleg Jankovskij hos Rotten Tomatoes 
(en) Oleg Jankovskij hos Rotten Tomatoes
Georg Anton Krohg (offiser)

Georg Anton Krohg (skrev seg selv Krogh) (født 1. november 1734 i Gjerdrum, død 12. august 1797) var en norsk veiingeniør og en yngre bror av Nicolai Frederik Krohg. 
Krohg ble født på gården Niteberg i Gjerdrum, som han senere overtok. Han ble 1757 sekondløytnant ved 1. søndenfjeldske dragonregiment, premierløytnant 1758 og kaptein 1763. 1761–63 tjenestegjorde han i Holsten og i 1770 oppnådde han oberstløytnants grad. I 1767 ble han for to år konstituert som veimester sønnenfjells og han fikk senere bestalling som generalveimester. Han virket i dette embedet med samme nidkjærhet som broren Nicolai gjorde i det nordenfjellske. I 1786 gikk han av med pensjon. Etter denne tid levde han på Niteberg inntil sin død.
Krohgs innsats som generalveimester var meget betydelig. Sammen med broren og Peder Anker gis han gjerne æren for å ha skapt det norske veinettet.
Krohg ektet 29. januar 1776 Maren Hofgaard (1751–1821), datter av kjøpmann Jens Hofgaard på Bragernes. Georg Krohg var far til stortingsrepresentanten Christian Krohg, farfar til statstjenestemannen Georg Anton Krohg og oldefar til maleren Christian Krohg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dansk Biografisk Leksikon
Dzjezkazgan

Dzjezkazgan (kasakhisk Жезқазған, russisk Джезказган) er en by i Kasakhstan i Karaganda oblast med cirka 100 000 innbyggere. Den ligger ved et vannreservoar i elven Kara-Kengir. 
55 prosent av innbyggerne er kasakhstanere, 30 prosent russere og resten ukrainere, tyskere, tsjetsjenere og koreanere.
Byen ble grunnlagt i 1938 for å utnytte de rike kobberforekomstene i området. I 1973 ble et stort metallurgikompleks bygget sørøst for byen for å smelte kopper. Av andre naturressurser i området finner man mangan, jern og gull.
Kosmodrom Bajkonur ligger 400 km sørvest for byen. Det har blitt en tradisjon at hver eneste kosmonaut planter et tre i Sejfulin-gaten i Zjezkazgan som et symbol på at han eller henne skal komme tryggt hjem igjen. 
Byen har jernbaneforbindelse til Karaganda og flyforbindelse til Almaty.


== Eksterne lenker ==
Bilde av byen
Wall of Sound

Wall of Sound «lydmuren» er en metode for produsering av pop- og rockemusikk som ble utviklet av produsenten Phil Spector i første halvdel av 1960-årene, særlig i samarbeidet med lydteknikeren Larry Levine. 
Denne består av et fortettet lydbilde i mange lag som ga en svært virkningfull og dramatisk effekt på den tids lydutstyr, som var dominert av mellombølge-radio og jukebokser som de viktigste kanaler for spredning av popmusikk. Disse teknologiene la i lydgjengivelsen vekt på tonene i mellomtoneregisteret, noe som gir et betydelig mer «avrundet» lydbilde enn de senere tiårenes teknologi, som i mye større grad er preget av klar og gjennomtrengende diskant. To av flere tydelige eksempler på sanger som er produsert på denne måten er blant andre «Da Doo Ron Ron» med The Crystals fra 1963 og «You've Lost That Lovin' Feelin'» med The Righteous Brothers fra 1964.Spector bygget opp «lydmuren» gjennom å ta i bruk store grupper av musikere på innspillingene, hvorav mange spilte de samme stemmer og toner samtidig i delvis orkestrerte arrangementer. Disse store musikergruppene, som besto av både orkesterinstrumenter som strykere og blåsere og typiske rockeband-instrumenter som elektriske gitarer, ble presset inn på et lite areal i Spectors Gold Star-studio, der romklangen som reflekterte fra veggene bidro til å fortette lyden og få klangen av de enkelte instrumentene til å smelte sammen til en helhet der det er vanskelig å skille dem fra hverandre. Spector brukte teknikken i produksjoner for over hundre musikere. Spectors stil har blitt mye kopiert blant annet av såkalt symfonisk rock. Med synthesizere ble det lettere å gjenskape effekten uten å bruke mange musikere.Dette tette lydbildet skilte seg ut fra den vanlige populærmusikken på den tiden som vektla en «ren og pen» vokal med et mer forsiktig og diskret akkompagnement, gjerne med klaver eller «lette» strykere. Spectors røffere arrangementer ble laget for de dengang nye bærbare transistorradioene, som ungdom begynte å ta med seg på gaten, i parken og på stranden og hvor hans musikk forble hørbar til tross for den etter vår tids oppfatning dårlige lydkvaliteten på disse radioene. Hans måte å lage musikk på, og det gjennomslaget den fikk, må derfor sees i sammenheng med de store ungdomskullene (babyboom etter krigen) og den nye ungdomskulturen som vokste fram på 1960-årene. Også den tidlige Elvis Presley kan sees som en del av den i denne sammenheng tradisjonelle populærmusikken, hans nyskaping i dette perspektivet var scenefremføringen og måten han brukte den «rene og pene» vokalen på. Tilsammen kan en si at Presley og Spector på hver sin måte har vært to viktige forutsetninger for musikkutviklingen utover på 1960-tallet og videre.


== Referanser ==
Tiedemanns

Tiedemanns er et varemerke som tilhører British American Tobacco Norway AS (tidligere JL Tiedemanns Tobakksfabrikk). 
Selskapet produserer flere typer tobakk under dette varemerke:

Sigaretter
Tiedemanns Rød
Røyketobakk
Tiedemanns Gul Mix 2
Tiedemanns Gul Mix 3
Tiedemanns Lys 2
Tiedemanns Rød Brun 3
Tiedemanns Rød Mix 2
Tiedemanns Rød Mix 3
Tiedemanns Mentolett 3
Snus
Tiedemanns Blå Snus
Scherrie Payne

Scherrie Payne (født 4. november 1944 i Detroit) var en soul-sanger fra USA, mest kjent som medlem av The Supremes i gruppas siste år.Før dette var Payne hovedsanger i gruppa The Glass House, som i perioden fra 1969 til 1972 gav ut to album og ni singler. De fikk en hit med «Crumbs Off the Table», som kom inn på topp 10 på Billboards rhythm-and-blues-liste. Gruppa blei oppløst i 1972.Payne kom inn i The Supremes i 1973 som ny hovedsanger etter at Jean Terrell, som hadde overtatt for Diana Ross, gikk ut. Interessen for gruppa var da fallende, både blant publikum og i plateselskapet Motown. Med Payne i front gikk The Supremes mer over til disco-musikk, og de fikk flere gode plasseringer på de spesialiserte sjangerlistene.I 1977 blei gruppa oppløst, da Mary Wilson ville forsøke seg på solokarriere. Payne og Susaye Greene ønska å fortsette, men Motown, som eide gruppas navn, sa nei. Payne og Green gav da ut albumet Partners under navnet Scherrie and Susaye.Fra 1986 har Payne deltatt i FLOS (The Former Ladies of the Supremes) og noen andre grupper som har tatt opp arven etter the Supremes. Hun deltok også i Diana Ross' forsøk på en gjenforeningsturne i 2000, Return to Love.Payne har videre en del soloutgivelser, og hun har vært aktiv som låtskriver, inkludert musikalen Ten Good Years.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Scherrie Payne på Internet Movie Database 
(en) Scherrie Payne på Discogs 
(en) Scherrie Payne på MusicBrainz 
(en) Scherrie Payne på Songkick 
(en) Scherrie Payne på Last.fm 
(en) Scherrie Payne på AllMusic
Vosso

Vosso er en elv i Voss kommune i Vestland fylke (tidligere Hordaland). Elven renner 1,5 km fra Tvildemoen ved Vossevangen, der Strandaelvi og Raundalselvi møtes, gjennom Vangsvatnet og Evangervatnet før den munner ut i Bolstadfjorden ved Bolstadøyri. Mellom Vangsvatnet og Evangervatnet er elven 10 km lang. Mellom Evangervatnet og Bolstadfjorden blir den også kalt Bolstadelvi og er 3,5 km. Den anadrome strekningen er til sammen rundt 35 km og av dette utgjør innsjøene omkring halvparten. Nedenfor Vangsvatnet har Vosso tilførsel fra flere sideelver størst er Teigdalselva med et nedbørsfelt på 147 km2. Teigdalsvassdraget er regulert og Evanger kraftverk får dessuten overført vann fra øvre del av Eksingedalen og Modalen. Kraftverk har avløp til Evangervatnet. Elven har et nedbørfelt på 1 496,5 km². Vassdraget ble i 1986 vernet mot kraftutbygging i Verneplan III for vassdrag.Vossvassdraget er det største vassdraget i Hordaland.


== Fisk ==
Laks vandrer gjennom Bolstadfjorden til Vosso og Vangsvatnet. Laksen i Vosso er kjent for å særlig stor (med gjennomsnitt på over 10 kg og rekorder på over 30 kg) og laksefisket i elven er omtalt i dokumenter fra 1300 da fiskerettene ble omsatt. Fra 1860 leide engelske sportsfiskere fiskerettene i elven. Den engelske bryggerieieren Charington kjøpte et gårdsbruk på Bolstad og bodde der i lange perioder om sommeren. Laksen var en viktig ressurs og da de engelske sportsfiskerne var en viktig inntektskilden for elveeierne. Fra 1980 gikk laksestammen sterkt tilbake og det ble i 1992 innført fiskeforbud. Årsaken til tilbakegangen er usikker. Lakselus og rømt oppdrettslaks antas å være viktige årsaker. Vossolaksens tilbakegang falt i tid sammen med vekst i oppdrett, sjøfiske med drivgarn, sur nedbør, kraftutbygging, regulering av Vangsvatnet og veibygging. Laks av Vosso-stammen bevares for fremtiden i Direktoratet for naturforvaltnings anlegg i Simadalen. Inntil 2019 var det i alt brukt 200 millioner kroner på å få laksen tilbake uten særlig resultat.


== Referanser ==
Sabaudia

Denne artikkelen er om byen i Italia. For kommunen i Brasil, se Sabáudia.Sabaudia er en by i den italienske provinsen Latina i Lazio-regionen. Den er en kystby og turisme er byens hovednæringsvei.


== Historie ==
Sabaudia er en av flere byer som er bygget på tørrlagte sumpområder nær Roma. Sumpene ble drenert på ordre fra Mussolini, og byene ble bygget for at fascistregimet vise fram de drenerte sumpene og å sørge for boligområder til den stadig økende befolkningen i Italias storbyer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sabaudia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sabaudia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Sabaudia on-line
Samfundet Nordens Frihet

Samfundet Nordens Frihet var en svensk forening som ble dannet i 1939 for å presse for uavhengighet under Andre verdenskrig. I 1946 ble den oppløst.
Fellesskapet ble opprinnelig nært knyttet til Finlandskommittén, som jobbet for å hjelpe den finske militære korps av frivillige. Sigurd Curman var president i begynnelsen, og Harald Wigforss var redaktør av fellesskapets avis. Etter den tyske okkupasjonen av Norge og Danmark i 1940, ble samfunnet stadig mer innstilt på at Sverige bør gå inn i krigen.
Politisk ble Nordens Frihet nasjonale og demokratiske, mot nazisme og kommunisme. På de fleste, hadde de 250 medlemmer, blant dem flere prominente kulturelle. Nær 50 prosent av dens medlemmer ble nyutdannede i disiplinene historie, "kjernegruppen bestod av medlemmer av senior seminar i historie ved Stockholms universitet."Ledende skikkelse i samfunnet inkluderte historikeren Yngve Lorents, borgerrådet Yngve Larsson, Nils Ahnlund, Harald Hjarne, Eli Heckscher, Karl-Gustaf Hildebrand, Nils Herlitz, Stig Jägerskiöld, KG Westman, Adolf Schuck, Birger Steckzén og Andreas Lindblom. Larsson, Ahnlund og Lindbom, var medlemmer av styret i hele tiden samfunnet eksisterte.


== Se også ==
Svensk-norska föreningen


== Referanser ==


== Kilder ==
Tora Byström, "Striden om begreppen" (pdf)


== Eksterne lenker ==
(en) Samfundet Nordens Frihet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nesvík

Nesvík (IPA: [ˈneːsvʊik], dansk: Nesvig) er et sted på Færøyene. Nesvík ligger på østkysten av Streymoy, like i nærheten av der hvor Sundini mellom Streymoy og Eysturoy er på sitt smaleste. Nesvík ligger i Sunda kommuna, før 2005 en del av Hvalvíkar kommuna. Stedet ble grunnlagt som en niðursetubygd, men er strengt tatt ikke en bygd lenger, ettersom den dominerende bebyggelsen er et konferanse- og utdannelsessenter for Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum, åpnet i 1993.Den 1. januar 2014 var én person bosatt i Nesvík.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nesvík – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Nesvík» (dansk and engelsk og italiensk). faroeislands.dk.
Teatro de los Insurgentes

Teatro de los Insurgentes er et teater i Mexico by. Det ligger langs Avenida de los Insurgentes, som det har fått navnet sitt fra. Teateret er et av de viktigste i Mexico. Det ble bygd i 1953 som en del av president Miguel Alemáns byfornyingsprogram. Fasaden har en mural av Diego Rivera.
Under Sommer-OL 1968 ble teateret benytta som arena for vektløftingskonkurransene.
Arkitektur N

Arkitektur N er et norsk arkitekturfaglig tidsskrift og presentasjonsorgan for norske arkitekter, interiørarkitekter og landskapsarkitekter. Det utgis av Norske arkitekters landsforbund (NAL) og  har en samarbeidsavtale med Norske landskapsarkitekters forening, og Norske interiørarkitekters og møbeldesigneres landsforening (NIL) om redaksjonelt samarbeid med NALs tidsskrifter. Arkitektur N utkommer med seks utgaver i året i et opplag på rundt 6 700. Ingerid Helsing Almaas var redaktør fra 2004 til 2017. Nåværende redaktør er Gaute Brochmann.
Tidsskriftet har vært utgitt under navnet Byggekunst siden 1919, og skiftet navn til Arkitektur N i 2007. Det har som ambisjon «å fungere som arkitektfagets vindu mot omverden, som et registreringssted for arkitektonisk interessante byggverk og prosjekter, som et forum for arkitektfaglig utvikling og som en ressurs for det offentlige ordskiftet om arkitektur».Arkitektur N er godkjent som vitenskapelig publiseringskanal på nivå 1. Redaktørplakaten ligger til grunn for den redaksjonelle virksomheten. Arkitektur N er medlem av Fagpressen og Norsk Tidsskriftforening. 
Tidsskriftet fikk i 2019 Norsk Tidsskriftforenings pris Årets tidsskrift.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Architecture Norway
Norske arkitekters landsforbund
Norske interiørarkitekters og møbeldesigneres landsforening
Norske landskapsarkitekters forening
Theodor Kocher

Emil Theodor Kocher (født 25. august 1841 i Bern, død 27. juli 1917 samme sted) var en sveitsisk lege og medisinsk forsker. Han fikk Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1909 for sitt arbeid innen fysiologi, patologi og kirurgi av skjoldbruskkjertelen.Han studerte i Zürich, Berlin, London og Wien, og ble doctor medicinae i Bern i 1865. Noen av hans nye ideer angående skjoldbruskkjertelen var i utgangspunktet kontroversielle. Men hans vellykkede behandlinger av struma med svært få dødsfall som følge førte etter kort tid til at han fikk mye anerkjennelse. 
Kocher var medlem av Vetenskapssocieteten i Uppsala (1894) og av Vetenskapsakademien (1900).


== Publikasjoner ==
Zur Lehre von den Schusswunden durch Kleinkalibergeschosse (1895)
Vorlesungen über chirurgische Infektionskrankheiten (1895)
Chirurgische Operationslehre (1906)
Hirnerschütterungen, Hirndruck und chirurgische Eingriffe bei Hirnkrankheit (1906)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1909 hos Nobelprize.org
(en) Theodor Kocher hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i fysiologi eller medisin 1909
Anillo Periférico

Anillo Periférico (spansk for «Ytre ringvei») er en motorvei som går i en sirkel langs ytterkanten av Mexico by.
Den opprinnelige Periférico ble planlagt allerede i 1925 av arkitekten Carlos Contreras, sammen med andre viktige trafikkårer, blant annet det som i dag er Viaducto Miguel Alemán. Deler av veistrekninga følger et tidligere elveløp, og elva er lagt i rør under veien.
På 2000-tallet beslutta ordføreren Andrés Manuel López Obrador at den sørlige delen av Periférico skulle bygges om til to etasjer, et prosjekt som fikk mye mediadekning. Det andre nivået sto ferdig i 2006.
Åpenhetsprisen

Åpenhetsprisen er en pris som hvert år fra 2004 deles ut av Mental Helse Norge på Verdensdagen for psykisk helse 10. oktober til en person eller grupper som har gjort en spesiell innsats innenfor synliggjøring av åpenhet om psykisk helse. Åpenhetsprisen består av et kunstverk samt en gavesjekk på 10 000 kroner som gis videre til et godt formål.


== Tildelinger ==

 
2004: Finn Abrahamsen
2005: Paal André Grinderud
2006: Simon Flem Devold
2007: Marco Elsafadi
2008: Sarita Skagnes
2009: Stig Inge Bjørnebye
2010: Arnhild Lauveng
2011: Fabian Stang
2012: Brede Bøe
2013: Cathrine Langfjell Torsvik
2014: Lene Marlin og Eline Medbøe
2015: Jan Erik Larssen
2016: Agnete Johnsen
2017: Steinar J. Olsen
2018: Else Kåss Furuseth
2019: Thomas Seltzer
2020: Marianne Mjaaland
2021: Lars Erik Lund 
2022: Abid Raja og Petter Nyquist


== Referanser ==
Tremelo

Tremelo er en by i provinsen Flamsk Brabant i Flandern i Belgia. Byen har 13 725 innbyggere (2006). Byen ligger i det administrative området Leuven, og er flamsktalende.
Byen er mest kjent som fødebyen til den hellige Damian de Veuster (1840 – 1889). Han virket som prest på Molokai på Hawaii, der han drev et leprasykehus. Han ble selv smittet av sykdommen, og døde av den 15. april 1889. Han ble saligkåret av pave Johannes Paul II i 1995 og helligkåret av pave Benedikt XVI 11. oktober 2009.


== Befolkningsutvikling ==

Kilde : DGS - Merk: 1806 til 1970 er tallene fra folketelling; fra 1971 er tallene innbyggere pr. 1. januar


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byens nettside
William Nordhaus

William Dawbney Nordhaus (født 31. mai 1941 i Albuquerque, New Mexico) er en amerikansk økonom.
Nordhaus studerte ved Yale University der han tok bachelorgrad (B.A.) i 1963 og deretter forsvarte han doktorgraden (Ph.D.) i økonomi ved Massachusetts Institute of Technology i 1967. Sidan 1967 har han hovedsakelig virket ved Yale University, fra 1973 som full professor.Han har drevet forskning innen energiøkonomi og miljøøkonomi, spesielt de økonomiske aspektene av redusert karbondioksidutslipp og klimaendringer.
I 1977-1979, i Jimmy Carters presidenttid, var Nordhaus medlem av Council of Economic Advisers, en gruppe på tre økonomiske rådgivere for USAs president.
Nordhaus er medlem av National Academy of Sciences og American Academy of Arts and Sciences.
I 2018 ble han sammen med Paul Romer tildelt Nobelprisen i økonomi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
William Nordhaus nettside ved Yale
A New Solution: The Climate Club 4.June,2015 issue of New York Review of Books regarding Climate Shock: the economic consequences of a hotter planet by Martin Weitzman and Gernot Wagner