jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jean-Claude Pascal

Jean-Claude Pascal (født Jean-Claude Villeminot; 24. oktober 1927 i Paris i Frankrike, død 5. mai 1992 i Clichy) var en fransk musiker og skuespiller.
Etter å ha bodd i Strasbourg under andre verdenskrig, begynte Pascal å studere ved universitetet i Sorbonne og arbeidet senere innen motedesign for Christian Dior. Mens han jobbet med kostymer til teaterstykket «Don Juan», ble han kjent med skuespilleryrket og gjorde sin første opptreden i kinofilmen Quattro rose rosse i 1949. Mange filmer fulgte, blant dem Baronessen danser (sammen med Romy Schneider) og Angelique og sultanen, hvor han spilte mot Michèle Mercier.
Pascal vant Eurovision Song Contest 1961 for Luxembourg med sangen «Nous les amoureux», (vi, de elskende) komponert av Jacques Datin og med tekst skrevet av Maurice Vidalin. Han representerte Luxembourg igjen i konkurransen i 1981 og ble nummer 11 av 20 med sangen «C'est peut-être pas l'Amérique» (det er kanskje ikke Amerika) med musikk og tekst av Sophie Makhno og Jean-Claude Petit.


== Sangografi ==
«Lili Marleen»
«Nous les amoureux»
«C'est peut-être pas l'Amérique»


== Filmografi  i utvalg ==
1953 Alarm i syd (Alerte au Sud)
1954 Høyt spill om en kvinne (Le Grand jeu)
1959 Baronessen danser
1967 Angelique og sultanen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jean-Claude Pascal Myspace : http://www.myspace.com/jeanclaudepascal
(en) Jean-Claude Pascal på Internet Movie Database 
(sv) Jean-Claude Pascal i Svensk Filmdatabas 
(fr) Jean-Claude Pascal på Allociné 
(en) Jean-Claude Pascal på AllMovie 
(en) Jean-Claude Pascal hos The Movie Database
Tim Sylvia

Timothy Deane Sylvia (født 5. mars 1976) er en amerikansk profesjonell MMA-utøver. Han har holdt UFC's tungvektstittel to ganger, og har per 6. juli en merittliste på 24 seire og seks tap.


== MMA-historikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tim Sylvia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tim Sylvia – Sherdog
Dana Stubblefield

Dana William Stubblefield (født 14. november 1970 i Cleves i Ohio) er en tidligere amerikansk fotball defensive tackle som spilte i National Football League (NFL). Etter å ha blitt uteksaminert fra Taylor High School i North Bend, Ohio, gikk Stubblefield på University of Kansas.


== Profesjonell karriere ==
Stubblefield ble draftet i første runde (#26 totalt) i NFL Draft 1993 av San Francisco 49ers, som byttet til et 4–3 forsvar i begynnelsen av sesongen. I sitt nykommerår ledet Stubblefield 49ers med 10,5 sacks (som tjente ham tittelen som NFL Defensive Rookie of the Year), og hadde 8,5 året etter. Han ble utvalgt til Pro Bowl i 1994 og 1995. Han hadde mindre suksess i 1996, men med 15 sacks i 1997 ble han utnevnt til NFL Defensive Player of the Year av Associated Press.
Etter 1997-sesongen ble han en unrestricted free agent, og signerte med Washington Redskins, hvor han presterte svakere til tross for å spille med Dan Wilkinson. Han returnerte til San Francisco for 2001- og 2002-sesongene, og gikk til Oakland Raiders som en free agent i 2003. I 2004 ble han signert av New England Patriots, men ble skadet og frigitt før sesongstart.


=== BALCO-skandalen ===
Stubblefields navn var sammen med flere lagkamerater fra Oakland Raiders vunnet på listen over klienter for Bay Area Laboratory Co-operative som hadde gitt prestasjonsfremmende preparater til Marion Jones og andre. Stubblefield løy først til FBI om bruk av EPO og THG, men samarbeidet med både etterforskere fra FBI og NFL etter å ha blitt siktet den 18. januar 2008, og gav opp navnene til spillere, agenter og trenere han trodde brukte rusmidler.Som et resultat av å ha samarbeidet med etterforskerne fikk han en lettere dom etter å ha innrømmet skyld for å ha løyet til føderale etterforskere den 6. februar 2009. Han fikk to års betinget fengsel.


== Personlig liv ==
Han var defensive line coach ved Valley Christian High School i San Jose, California.Den 12. oktober 2010 nevnte tidligere agent i NFL Josh Luchs i en artikkel for Sports Illustrated at han hadde tilbudt Stubblefield $10 000 i kontanter mens han spilte amerikansk fotball ved University of Kansas, men Stubblefield hadde takket nei.Stubblefield ble dømt til 90 dager i fengsel av distriktsdommer Susan Illston for å ha stjålet sin tidligere kjærestes post ved å forfalske en flyttemelding.Den 2. mai 2016 ble han siktet for overgrep mot en 31 år gammel funksjonshemmet kvinne. Hendelsen skjedde 9. april 2015, og Stubblefield hadde først fått kontakt med kvinnen gjennom en nettside for barnevakter. Kausjon ble satt til $250 000. Den 27. juli 2020 ble Stubblefield dømt skyldig i voldtekt, og han ble den 22. oktober 2020 for dette idømt en straff av fengsel i en varighet av fra 15 år, opp til livstid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dana Stubblefield på Internet Movie Database 
(en) Dana Stubblefield hos The Movie Database
Adventus regis

Adventus regis (lat: Kongens ankomst) er et hilsingsritualene i samspillet mellom verdslige og geistlige ledere.
I praksis foregår hilsningen ved såkalt rituell intimitet, dvs. kyss og prosesjonell leiing. Senere ble det en gestus og et bilde på underkastelse at også tjenere og undersåtter kysset føtter og hånd til den høyverdige person, noe som ofte ble parodiert i 1700-tallets komedier og farser, hvor en gjerne moret seg over gjester som tok feil av tjenerskap og standspersoners verdighet. Ludvig Holberg spiller også på slike virkemidler i det han lar den døddrukne Jeppe paa Bjerget våkne opp i grevens seng og bli oppvartet som husets herre.


== Kulturkollisjon og kulturmøter ==
Skiftende moralkodekser i tid og rom forteller hva som i en hver situasjon fortoner seg som sømmelig og rett atferd. Inderlige kyss mellom mannlige, russiske kommunistledere og deres østeuropeiske presidentkolleger skapte forundring i moderne vestlige nyhetsmedier, men slike ritualer hørte for noen århundrer siden også hjemme i våre egne forfedres moralkodeks.


== Smiger og overdrivelser ==
Ved for eksempel kongebesøk kunne allmuen gi inntrykk for ekstatisk glede gjennom kyssing og leiing for å oppnå goder. Under kong Christian VIs Norgesreise i 1733 ble bønnene på Sunnmøre innprentet av amtmannen at de skulle male kors på husene og sukke høylytt når majesteten passerte for å imøtekomme kongehuset som gjennom dronningen, Sophie Magdalene, var sterkt influert av tysk pietistisme. At slik hengivenhet i gitte situasjon kun var en illusjon er hevet over tvil. Dermed kan historien også vise til tallrike eksempler på at regenten har nektet å motta æresbevisninger.


== Litteratur ==
Kipling, Gordon. Enter the King: Theatre, Liturgy, and Ritual in the Medieval Civic Triumph (Oxford: Clarendon Press, 1998).
Bryant, L.M. The King and the City in the Parisian Royal Entry Ceremony: Politics, Ritual and Art in the Renaissance (Geneva) 1986.
Wisch, Barbara, and Susan Scott Munshower, eds. "All the world's a stage...": Art and pageantry in the Renaissance and Baroque. Part I, Triumphal Celebrations and the Rituals of Statecraft.  (Pennsylvania State University) 1990. Essays presented at a conference.
Mitchell, Bonner. The Majesty of the State: Triumphal Progresses of Foreign Sovereigns in Renaissance Italy (1494–1600 (Florence: Olschki) 1986.
British Library – short Bibliography and a series of short articles.
Chartrou-Charbonnel, J., Les Entrées solennelles et triomphales à la Renaissance, 1484–1551 (Paris, 1928).
Konigson, E., L’Espace théâtral médiéval (Paris, 1975).
Jacquot, J., Les fêtes de la Renaissance (Paris, 1956–1975).
Wintroub, M., A Savage Mirror: Power, Identity and Knowledge in Early Modern France (Stanford, 2006).
Roy Strong, Art and Power; Renaissance Festivals 1450–1650, 1984, The Boydell Press;ISBN 0-85115-200-7
R.H. Wilenski, Dutch Painting, "Prologue" pp. 27–43, 1945, Faber, London
Eskil Pedersen

Eskil Pedersen (født 6. mars 1984 i Skien) er en norsk kommunikasjonsdirektør og tidligere politiker (Ap). Han var leder i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF) fra 17. oktober 2010 til 19. oktober 2014. Fra 2020 er han kommunikasjonsdirektør for Santander i Norden.Høsten 2014 ble han ansatt som informasjonssjef i samvirkeselskapet Nortura, hvor han jobbet med merkevarene Gilde og Prior.Han var leder i AUF i Telemark 2001–2004, leder i AUF i Oslo i 2006 og nestleder i AUF 2006–2010. Pedersen var medlem av Telemark fylkesting 2003–2007 og var da medlem av hovedutvalget for kompetanse. Han har også vært styremedlem i Telemark Nei til EU, nestleder i Skien AUF, politisk rådgiver i AUF med ansvar for valgkamp og miljøpolitikk og var i 2007-2011 varamedlem til Oslo bystyre. Han er den første åpent homofile lederen av AUF.Pedersen har et påbegynt bachelorstudium i statsvitenskap og emner i europeiske og amerikanske studier ved Universitetet i Oslo.
Han tapte en kampvotering om 3.-plassen på stortingslista på nominasjonsmøtet i Telemark Arbeiderparti høsten 2012, mot Christian Tynning Bjørnø. Pedersen ble valgt inn på 7.-plass.


== Angrepet på Utøya ==

I 2011 var Pedersen AUF-leder under den årlige sommerleiren på Utøya i Tyrifjorden i Buskerud. Den 22. juli 2011 ble sommerleiren utsatt for en massakre av Anders Behring Breivik. Pedersen klarte å flykte ved at han sammen med åtte andre personer kom seg ombord i ferga MS «Thorbjørn» som lå ved Utøya og som brakte dem 2,7 km nordover til Bråtan på fastlandet. Pedersen haiket deretter sammen med fem andre til Hønefoss politikammer.Pedersens handlemåte 22. juli har avfødt debatt i norsk offentlighet, deriblant i Bergens Tidende. Nettavisen publiserte en kritisk belysning den 23. juli, men ble møtt med sterke reaksjoner, noe som ledet til at de så fjernet historien. Redaktør Gunnar Stavrum uttalte at press «fra sentrale personer i Arbeiderpartiet» var foranledningen til dette. Flere direkte rammede personer har uttalt seg kritisk, inkludert i en utgitt bok. Forfatteren hevdet at AUF prøvde å blokkere boken, noe organisasjonen nektet for. Hendelsene rundt MS «Thorbjørn» ble undersøkt som en del av den bredere granskningen til 22. juli-kommisjonen.Pedersen har på grunn av trusler og hets vært nødt til å gå med voldsalarm etter 22. juli.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eskil Pedersen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Eskil Pedersen hos Stortinget 
(no) Eskil Pedersen hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Eskil Pedersen på Internet Movie Database
Petr Vlček

Petr Vlček (født 18. oktober 1973 i Mariánské Lázně) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller i forsvar for 1. FC Bad Kötzting. 
Han har spilt 18 kamper for landslaget og deltok i EM i 2000. 
Han begynte karrieren i Lokomotiva Mariánské Lázně, og etter dette fulgte opphold i klubbene Škoda Pilsen, Sokol Svéradice og VTJ Karlovy Vary. I 1996 returnerte han til Škoda Pilsen som på denne tiden skiftet navn til FC Viktoria Plzeň. Her spilte han i fire sesonger. Etter dette fulgte fire sesonger i Slavia Praha. I 2000 forlot han landet og tsjekkisk fotball, og reiste til Belgia for å spille i Standard Liège. Et år senere gikk han inn i en fireårskontrakt med Panionios NFC Athens i Hellas. 
I 2005/2006-sesongen gikk han til klubben Ethnikos Achna på Kypros, før han reiste hjem til Tsjekkia og til gamleklubben Viktoria. I 2007 gikk han til den tyske klubben 1. FC Bad Kötzting som spiller i Oberliga Bayern. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Petr Vlček – FIFA 
(en) Petr Vlček – Transfermarkt 
(en) Petr Vlček – national-football-teams.com 
(en) Petr Vlček – FootballDatabase.eu 
(en) Petr Vlček – Soccerway 
(en) Petr Vlček – EU-Football.info 
(en) Petr Vlček – FAČR 
(en) Petr Vlček – FBref 
(cs) Petr Vlček på FAČRs offisielle hjemmeside
Danubio FC

Danubio Fútbol Club er en uruguayansk fotballklubb i Montevideo. 


== Historie ==
Klubben ble grunnlagt av de to Bulgarsk-fødte brødrene, Miguel og Juan Lazaroff, 1. mars 1932 sammen med andre ungdommer fra en skole i Montevideo. Klubbnavnet er en referanse til elven Donau som renner gjennom Bulgaria. 
Danubio har vunnet den nasjonale serien i Uruguay tre ganger, senest i 2007, og nådde semi-finalen i Copa Libertadores i 1989.


== Berømte spillere ==
Kjente spillere fra klubben inkluderer Álvaro Recoba, Ruben Sosa, Marcelo Zalayeta, Ruben Olivera, Ruben "Polillita" Da Silva, Javier Chevantón, Fabian Carini, Richard Nuñez, Walter Gargano, Carlos Grossmüller, Ignacio González, Edinson Cavani og Christian Stuani.
Likskjending

Likskjending er ulike former for vanhelligelse av den avdødes kropp. Slik behandling bærer gjerne i seg et element av rituell utslettelse av minnet (damnatio memoriae).
Ved å grave opp lik, trekke det gjennom gatene og dumpe kroppen i en sump eller på en søppelfylling, skulle det vise klart og tydelig tegn på at personen var ført ut av fellesskapet og hadde tapt sin verdighet og frelse.
Vi finner motivet behandlet litterært i eventyret om Følgesvenden (AT 507A), hos Peter Christen Asbjørnsen, hvor en skinndød person for sin ugudelighets skyld står plassert i en diger isklump utenfor kirkedøren.
Et talende eksempel fra nyere tid er den offentlige avstraffelsen av Benito Mussolini, hans elskerinne og fem medlemmer av hans fascistregjering. Etter at de alle ved utløpet av andre verdenskrig var henrettet, ble deres lik hengt etter beina ned fra en jernbjelke på en bensinstasjon på Piazzale Loreto slik at folkemengden fritt kunne få gi utløp for sin avsky mot dem, deres styresett og handlinger i levende live.
Hornborg

For den middelalderlige festningen i Tanum kommune i Bohuslen, se Karlsborg (Bohuslen).Hornborg er en borg/festning i Tolkiens litterære verden.
Hornborg var den sterkeste festningen i Rohan. De som hadde forsvart borgen hadde aldri tapt et slag der.
Den lå i Helmsdypet. Grunnen til at den ble kalt Hornborg var at viss en person blåste i et horn der ble lyden slengt mellom fjellsidene til det ble en utrolig høy lyd.
Perfect Symmetry

Perfect Symmetry er et studioalbum fra det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.
Albumet ble utgitt på Metal Blade Records i 1989. Det var det første albumet til Fates Warning med Mark Zonder som trommeslager. De ble utgitt på nytt 10. juni 2008 med en bonusdisk med studio-demoer og en DVD av konsertopptredener fra 1989-1990 Perfect Symmetry World Tour. 


== Sporliste ==
«Part of the Machine» (Matheos) – 6:16
«Through Different Eyes» (Matheos) – 4:22
«Static Acts» (Aresti) – 4:28
«A World Apart» (Aresti) – 5:03
«At Fates Hands» (Aresti/DiBiase/Matheos) – 6:59
«The Arena» (Aresti) – 3:19
«Chasing Time» (Matheos) – 3:38
«Nothing Left to Say» (Matheos) – 8:00Bonus-CD – Studio-demoer (2008)

«Part of the Machine»
«Through Different Eyes»
«Static Acts»
«A World Apart»
«At Fates Hands»
«The Arena»
«Chasing Time»
«Nothing Left to Say»
«Part of the Machine»
«Nothing Left to Say»Bonus-DVD (2008)

Allentown, PA, 2. desember 1989:«Fata Morgana»
«Part of the Machine»
«Silent Cries»
«Static Acts»
«Through Different Eyes»Houston, TX, 26. april 1990:«Fata Morgana»
«Static Acts»
«Anarchy Divine»
«Silent Cries»
«Nothing Left to Say»
«Quietus»
«Damnation»Amsterdam, Nederland, 16. desember 1989:«Fata Morgana»
«Part of the Machine»
«Silent Cries»
«The Apparition»
«Through Different Eyes»
«Nothing Left to Say»Philadelphia, PA, 27. mars 1990:«The Arena»New Haven, CT, 11. desember 1989:«Through Different Eyes»
«The Apparition»
«Damnation»
«Exodus»
Trommesolo
«Nothing Left to Say»
«The Ivory Gate of Dreams»Musikkvideo: «Through Different Eyes»


== Personell ==
Frank Aresti – Gitar
Ray Alder – Vokal
Joe DiBiase – Bassgitar
Mark Zonder – Slagverk
Jim Matheos – Gitar


== Gjestemusikere ==
Kevin Moore – Keyboard
Faith Fraeoli – Fiolin


== Eksterne lenker ==
(en) Perfect Symmetry på Discogs 
(en) Perfect Symmetry på MusicBrainz 
(en) Perfect Symmetry på Encyclopaedia Metallum
Parallels

Parallels er det sjette studioalbumet fra det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.
Albumet ble utgitt på Metal Blade Records i 1991 og utgitt på nytt i 1998. James LaBrie fra  Dream Theater er gjestevokalist på  «Life in Still Water».


== Sporliste ==
«Leave the Past Behind» – 6:13
«Life in Still Water» – 5:44
«Eye to Eye» – 4:05
«The Eleventh Hour» – 8:11
«Point of View» – 5:07
«We Only Say Goodbye» – 4:55
«Don't Follow Me» – 4:42
«The Road Goes on Forever» – 6:28


== Personell ==
Ray Alder – Vokal
Jim Matheos – Gitar
Frank Aresti – Gitar
Joe DiBiase – Bassgitar
Mark Zonder – Slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) Parallels på MusicBrainz 
(en) Parallels på Encyclopaedia Metallum 
(en) Parallels på AllMusic
Inside Out (Fates Warning)

Inside Out er det syvende studioalbumet fra det amerikanske bandet Fates Warning.
Albumet ble utgitt i 1994 av Metal Blade Records, og var det siste med gitarist Frank Aresti og bassist Joe DiBiase, som begge sluttet rett etter utgivelsen.


== Sporliste ==
«Outside Looking In» (Matheos) – 4:50
«Pale Fire» (Matheos) – 4:17
«The Strand» (Aresti/Matheos) – 5:29
«Shelter Me» (Matheos) – 4:45
«Island in the Stream» (Matheos) – 6:30
«Down to the Wire» (Alder/Matheos) – 4:30
«Face the Fear» (Matheos) – 5:37
«Inward Bound» [instrumental] (Matheos) – 2:34
«Monument» (Matheos) – 6:34
«Afterglow» (Matheos) – 3:26


== Personell ==
Ray Alder – Vokal
Jim Matheos – Gitar
Frank Aresti – Gitar
Joe DiBiase – Bassgitar
Mark Zonder – Slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) Inside Out på MusicBrainz 
(en) Inside Out på Encyclopaedia Metallum 
(en) Inside Out på AllMusic
Verdensmesterskapet i seiling

VM i seiling, verdensmesterskapet i seiling, er organisert av Det internasjonale seilforbundet siden 2003. Før dette ble verdensmesterskap i ulike klasser arrangert blant annet i Kiel og Melbourne.
VM i Cádiz i Spania 2003 var det største mesterskapet noensinne med alle OL-klassene samlet. Det var tredje gangen et liknende VM arrangert. Kiel var først, siden Melbourne og deretter Cádiz. Seilingene var samlet omkring Cádiz og Puerto Sherry i den nordre delen av bukten. VM i Cádiz var også en kvalifisering for sommer-OL 2004.


== Klasser ==
470 Herrer/Mix
470 Damer
49er Herrer/Mix
E-jolle Damer
Finnjolle Herrer/Mix
Laser Herrer/Mix
Mistral Herrer/Mix
Mistral Damer/Mix
Starbåt Herrer/Mix
Tornado Herrer/Mix
Yngling Damer


== Seilingsarenaer ==


== Medaljer Cascais 2007 ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Norges Seilforbund
Olympic Sailing World Championship 2003
Grethe Ingmann

Grethe Ingmann (født Grethe Clemmensen 17. juni 1938, død 18. august 1990) var en dansk sanger og musiker innen pop og jazz. Sammen med ektemannen Jørgen Ingmann vant hun Eurovision Song Contest i 1963 med sangen «Dansevise», en bragd ingen danske klarte å gjenta før Olsen Brothers vant i 2000 med «Fly on the Wings of Love».


== Bakgrunn ==
Hun ble oppdaget allerede som 17-åring, og kort etter ble hun sammen med jazzgitaristen Jørgen Ingmann, som hun giftet seg med i 1956. De to skapte seg snart et navn i Skandinavia. Hennes mann ble også internasjonalt kjent for instrumentalen «Apache», mens Grethe Ingmann selv kom inn på de tyske hitlistene med sangen «Hello Boy» i 1963. I midten av 1960-årene deltok hun på flere tyske sangfestivaler, men utenom «King of Soho» fikk hun ikke noe større gjennombrudd i nabolandet.En av sangene hun fremførte på disse festspillene, «Sommer Wind» (tekst: Hans Bradtke, musikk: Henry Mayer), gjorde liten suksess da hun ga den ut på tysk og dansk, men i 1966 ble den en verdenshit for Frank Sinatra med engelsk tekst av Johnny Mercer.I midten av 1970-årene havarerte ekteskapet med Jørgen, og de gikk hvert til sitt. Etter dette deltok hun flere ganger i Dansk Melodi Grand Prix, men hun ble ikke valgt ut til å representere landet i den internasjonale finalen. I 1980-årene fortsatte hun innenfor underholdningsbransjen og fant tilbake til Jørgen, før hun i slutten av 1980-årene fikk kreft, som hun også døde av i 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Grethe Ingmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Grethe Ingmann på Internet Movie Database 
(da) Grethe Ingmann på danskefilm.dk 
(en) Grethe Ingmann på Discogs 
(en) Grethe Ingmann på Discogs 
(en) Grethe Ingmann på MusicBrainz
Hiller X-18

Hiller X-18 var et propelldrevet V/STOL eksperimentfly bygget av Hiller Aircraft Corporation på oppdrag fra USAs flyvåpen USAF. 


== Historie ==
I 1957 tegnet USAF kontrakt med Hiller Helicopters om å bygge en prototype, og utarbeide et testprogram for et V/STOL transportfly. Kontrakten var på 4 millioner USD, og spesifiserte et vribart vinge-konsept med to motorer, toppfart på 640 km/t i horisontal flukt, og lastekapasitet på 4 tonn.
Det eneste eksemplaret ble ferdigstilt i 1958, og gjennomgikk grundige tester på bakken før det fløy første gang 20. november 1959. Det gjennomførte 20 testflyvninger, men på den siste flyvningen oppsto problemer med pitch-kontrollen på den en motoren. Dette gjorde at X-18 fikk flyforbud, og ble i stedet montert på en sokkel for videre testing. Det fløy aldri igjen, og etter et havari som følge av at sokkelen sviktet, ble testprogrammet avsluttet. Det antas at flyet ble skrapet på Edwards Air Force Base kort tid etter.


== Formål ==
X-18-programmet skulle vurdere om flyvning med et stort V/STOL-fly med vribare vinger var praktisk gjennomførbart. Hovedformålet var å undersøke viktige problemer med det vribare vinge-konseptet og å fastslå kritereier for en mulig viderutvikling av lignende fly. Data fra X-18 ble brukt under design og utvikling av Vought XC-142 eksperimentelle transportfly tidlig på 60-tallet.


== Design ==
X-18 var ikke bygget helt fra grunnen av, men benyttet deler fra andre protoype-fly. Flykroppen var fra et Chase YC-122C transportfly-prototype. Motorene var to 5 850 hk Allison turboprop T40A-14s, hver med to kontraroterende 3-blads propeller. I tillegg hadde flyet en hekkmontert Westinghouse J34-WE turbojetmotor med skyvekraft 1 530 kg. Denne sørget for nødvendig balansekontroll (pitch-kontroll) av flyet under sveving. De to propellmotorene som ble brukt var overskudd fra marinens kansellerte VTOL-jager program (Lockheed XFV-1 og Convair XFY-1). 


== Spesifikasjoner ==

Dimensjoner

Mannskap: 2-3
Lengde: 19,2 meter
Vingespenn: 14,6 meter
Høyde: 7,5 meter
Vekt (tom): 12 150 kg
Maksimal startvekt: 14 970 kg
Motorer:
1 stk. Westinghouse J34 turbojet for pitch-kontroll, 15,2 kN skyvekraft
2 stk. Allison T40-A-14 turboprop , 5,850 hk (4,300 kW) hverYtelse

Oppnådd toppfart: 407 km/t
Høyeste flyvning: 10 800 meter (35 300 fot)


== Kilder ==
NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 25) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
Jørgen Ingmann

Jørgen Ingmann (født 26. april 1925 i København, død 21. mars 2015 i Holte) var en dansk gitarist. Han startet som jazzmusiker og spilte hos Svend Asmussen i 1940-årene. Sammen med sin kone fra 1956 til 1975, Grethe Ingmann, vant han den internasjonale finalen i Eurovision Song Contest i 1963 med sangen «Dansevise».


== Bakgrunn ==
Som den mellomste av tre sønner til en jernbanearbeider begynte Ingmann å spille fiolin da han var ti år gammel. Etter at han var ferdig på skolen, begynte han på en utdannelse innen trykkeribransjen. Han sparte en del av det han tjente for å kjøpe sin første gitar. Senere forlot han den trygge jobben og ble med i orkestrene til Roger Henrichsen og Bertrand Bech. Under andre verdenskrig begynte han et samarbeid med Svend Asmussen, en av de mest kjente skandinaviske jazzmusikerne på den tiden.På denne tiden ble Ingmann kjent med sangeren Grethe Clemmensen, som han giftet seg med i 1956. I slutten av 1950-årene opptrådte han først med Jørgen Ingmann-kvartetten og senere med sin kone.
I slutten av 1950-årene endret han artistnavet sitt til Jørgen Ingmann and his guitar. Under dette navnet spilte han inn «Apache» i 1961, som ble nummer fire på hitlistene i Canada og nummer to i USA. Hans egen versjon av Silvana Manganos «Anna» ga ham moderat suksess på listene i USA.
I 1975 ble Jørgen og kona Grethe skilt, men i slutten av 1980-årene fant de sammen igjen, før hun døde i 1990.
Han trakk seg tilbake som utøvende musiker i 1984.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jørgen Ingmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jørgen Ingmann på Internet Movie Database 
(da) Jørgen Ingmann på Filmdatabasen 
(da) Jørgen Ingmann på danskefilm.dk 
(en) Jørgen Ingmann på Discogs 
(en) Jørgen Ingmann på MusicBrainz 
(en) Jørgen Ingmann på AllMusic