jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thorbjørn Feyling

Thorbjørn Feyling (født 1907 i Egersund, død 1985 i Stavanger). Utdannet som keramiker før den andre verdenskrig og arbeidet ved AS Egersunds Fayancefabrik & Co til han i 1946 ble rekruttert til Stavanger Fajansefabrikk som da var stiftet og under oppbygging. Han ble bedriftens første kunstneriske leder og bygde opp designprogrammet til Stavanger Fajansefabrik, fra 1952 Stavangerflint fra grunnen av. Han var ved produksjonstarten i 1949 medlem av bedriftens lederteam. 
Feylings designer er preget av de smaksretninger som rådde omkring 1950 og bedriftens behov for å imøtekomme ulike kundegruppers ønsker. Hans mest kjente former er modell «Glatt», modell «Standard», modell «Skaugum» og modell «Bygdøy». Disse ble produsert i mange år utover på 1950-tallet og med et utall av ulike dekorer, tegnet av ham selv eller andre. Dekorene var enten sprøytemalte, håndmalte eller påført som skyvebilder innkjøpt fra utlandet. Finere serviser og dekorgjenstander kunne også bli påført gullstaffasje.
I samtiden fikk han god kritikk for de formene han skapte og enkelte av dekorene, men han understreket ofte at han ikke kunne følge sitt «hjertes språk» men måtte tilpasse arbeidene til det han karakteriserte som «kravene fra publikum i dårligste forstand, fordi det lønner seg best». Selv hadde han et sofistikert og bevisst syn på estetikk, noe vi ser ikke minst i dekoren «Grønn rand med sort linje» på modellen Glatt.
Fra 1955 ble Feyling avløst av Eystein Sandnes som kunstnerisk leder. Feyling fortsatte å arbeide for bedriften gjennom skiftende tider fram til 1977. Vi gjenfinner hans arbeider fra disse årene i første rekke som eksklusive gaveserier og enklere suvenirartikler. Feyling var en dyktig tegner og har laget bedriftsgaver, anledningsartikler og suvenirer for mange steder i Norge og i utlandet.


== Referanser ==


== Kilder ==
Stavangerflints arkiv på Figgjo
Produktbrosjyre fra Stavangerflint 1954
Jan Gjerde: «Fra Kvaleberg til cyberspace», ISBN 978-82-303-0998-8
http://gratisnettside.no/stavangerflinthistorie/ Arkivert 29. september 2008 hos Wayback Machine.
Presseklipp fra 1950-tallet
Bjørn Feylings privatarkiv
Kari Nyquist

Kari Nyquist (tidligere Kari Stoesen; født 17. oktober 1918 i Oslo, død 20. april 2011) var en norsk keramiker.


== Utdannelse og karriere ==
Hun utdannet seg ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i perioden 1934–1938. Deretter fikk hun ansettelse ved verkstedene til etablerte keramikere som Eilif Whist og William Knutzen. Hun var tilknyttet bedriften Åros Keramikk og sammenslutningen Schneider og Knutzen AS (sistnevnte var drevet av William Knutzen og Andreas Schneider). 
I 1942 startet Nyquist sitt eget keramikkverksted i Oslo i 1942. På midten av 1950-tallet hyret bedriften Stavangerflint henne inn som frilans-designer. Hun beholdt sin base i Oslo, men dro periodevis til Stavanger for å arbeide ved Stavangerflint. Der tegnet hun dekorer for serviser, barneserviser, pyntegjenstander og andre enkeltstående artikler, samt suvenirer. Nyquists tegnede forelegg ble overført til godset med metoden som kalles silketrykk. De fleste dekorene ble realisert i blått på en lys blå bunn, men også andre fargekombinasjoner ble produsert.


== Museer og utstillinger ==
Allerede tidlig i Nyquists karriere hos Stavangerflint fikk en av dekorene hennes et internasjonalt gjennombrudd. Det skjedde da Victoria and Albert Museum i London rundt 1955 kjøpte inn et teservise der modellen «Utstein», som var formgitt av Eystein Sandnes, hadde dekor av Kari Nyquist.  
Hun ble også innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Oslo, som nå (2017) er en del av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. 
I løpet av hennes lange karriere ble keramikken hennes også vist på en rekke temporære utstillinger såvel i Norge som utenlands.  


== Referanser ==


== Kilder ==
Aschehoug og Gyldendals Store norske leksikon
Olsen/Andersen: Moderne Antikviteter, Lunde 2000, ISBN 82-520-3279-6
Jan Gjerde: Fra Kvaleberg til cyberspace, ISBN 978-82-303-0998-8
http://gratisnettside.no/stavangerflinthistorie/ Arkivert 29. september 2008 hos Wayback Machine.
Sophus Pihl

Sophus Theodor Pihl (født 23. mars 1840 i Nykøbing på Sjælland i Danmark, død 17. april 1888 i Bergen) var dansk snekkersvenn og agitator. Han ble en av pionerene i norsk arbeiderbevegelse, og var sammen med Carl Jeppesen den som mest aktivt arbeidet for å spre sosialismen i starten i Norge. 
Han forlot Danmark etter blant annet å ha blitt dømt til åtte måneders fengsel (og sonet elleve) fordi han forsøkte å organisere sosialister. Han hadde bodd sju år i eksil i Sør-Afrika før han kom til Bergen i 1885. I juni samme år startet han Bergens første sosialdemokratiske avis, Arbeidervennen og deretter Den demokratiske Arbeiderforening. Pihl regnes som grunnleggeren av den sosialdemokratiske avisen, arbeiderbevegelsen og av boligsamvirket i Bergen. 
Det er reist en bauta over ham på Møllendal gravplass, og en av byens gater har fått hans navn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Sophus Pihl i Norsk biografisk leksikon
Burjater

Burjatene (burjatisk: Буряад, Buryaad; mongolsk: Буриад, Buriad) er et østlig mongolfolk med cirka 461 389 innbyggere bosatte hovedsakelig i det sørlige Sibir, primært i området omkring Bajkalsjøen i Burjatia ved grensen mot Mongolia samt langs elvene Jenisej, Lena og Angara. Burjatene utgjør det største minoritetsfolket i det russiske Sibir og de taler tradisjonelt burjatisk, men ofte også russisk. Burjaterna var tradisjonelt nomader. Fremdeles er det nomader blant dem, selv om majoriteten av burjatene i dag lever i byen Ulan-Ude eller i andre større byer. Det bor også 45 087 i Mongolia og rundt 8 000 i Kina. De er den største undergruppe av mongolene.Burjaterne deler mange skikker med andre mongoler, inkludert nomadisk gjeting av flokkdyr, og reise jurter for midlertidige bosteder. I dag bor de fleste i eller rundt Ulan-Ude, hovedstaden i republikken Burjatia i Russland, skjønt mange lever på tradisjonelt liv utenfor det urbane sentrum. De snakker en sentralmongolsk språk som kalles burjatisk. I henhold til UNESCOs utgave fra 2010 av Atlas for verdens språk i fare, er burjatisk klassifisert som i stor fare.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Republic of Buryatia
Ethnic groups — Buryats
Magnus Berg

Magnus Berg (født 28. november 1666 i Sel i Gudbrandsdalen, død 31. mars 1739 i København) er kjent som treskjærer og maler, men først og fremst som elfenbensskjærer ved Det kongelige hoff i København på 1700-tallet. 


== Biografi ==
Som ung mann ble Berg hentet til København. Som kunstner lønnet av kongen fikk han gjennomføre en lang studiereise i Europa, blant annet til Italia og Paris. 
Berg var en av Europas fremste til å skjære miniatyrrelieffer i elfenben. Hans verker er få og utsøkte. De fleste ble ervervet av den danske kongefamilien og er i dag å se på Rosenborg slott i København, og der er det også oppbevart et selvportrett. 
Magnus Berg er representert i samlingene på Rosenborg slott i København, Statens Museum for Kunst, København; Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg Slot, Hillerød; Museum für Kunst und Gewerbe, Hamburg; Nationalmuseum, Stockholm; Kunsthistorisches Museum, Wien; Aust-Agder-museet, Arendal Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Oslo og Norsk Folkemuseum, Oslo.


== Kilder ==
Dietrichson, L. (1912): Den norske elfenbensskjærer Magnus Berg.Kristiania og København.
Paulsen, Åshild (1989): Magnus Berg en kunstner ved kongens hoff. Oslo. ISBN 82-09-10580-0 
Prehn, N. H. (1745): Den berømte Kunstners Magnus Bergs Levnets Lob. (Artikkel i Danske Magazin 1745 s. 226-243.) 
[Stor kunst – sterkt skjelvande hender (NRK) NRK På livet laus]
Selhistorie


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Se arbeider av Magnus Berg i DigitaltMuseum
Kileflekkrasbora

Kileflekkrasbora er en art i karpefamilien. Det er en liten fisk som lever i ferskvann.
Epitetet heteromorpha er fra gresk og kan bli oversatt til «annerledes formet». Dette kommer av at kroppsformen til kileflekkrasboraen skiller seg fra de andre medlemmene i slekten Rasbora. Som en konsekvens av dette, samt andre faktorer som en annen yngleteknikk, ble fisken flyttet til en egen slekt, Trigonostigma.
Dette er en populær akvariefisk, og kanskje den best kjente av alle rasboraene. Den har vært i akvariehandelen siden 1934.


== Eksterne lenker ==
(en) Kileflekkrasbora – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kileflekkrasbora i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kileflekkrasbora hos FishBase 
(en) Kileflekkrasbora hos ITIS 
(en) Kileflekkrasbora hos NCBI 
(en) Kategori:Trigonostigma heteromorpha – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Trigonostigma heteromorpha – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Trigonostigma heteromorpha – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Trigonostigma heteromorpha Kileflekkrasbora - FishBase
Oversikt over flest vunne gullmedaljer i ett og samme OL

Dette er en liste over de utøverne som har vunnet flest gullmedaljer i ett og samme OL. Medaljer som er vunnet i 1906 er ikke medregnet. Den inkluderer topp tre-plasseringer i 1896 og 1900, før medaljer ble utdelt for topp tre-plasseringer.
Stafetter og lagmedaljer er medregnet.


== Liste over flest vunne gullmedaljer i ett og samme OL ==

Utøvere som har tatt flere gull i samme OL flere ganger er merket med stjerne (*)

Utøvere som har tatt flere gull i samme OL flere ganger er merket med stjerne (*)
Suldal Reiselivslag

Suldal Reiselivslag er en medlemsorganisasjon for virksomheter og enkeltpersoner som er tilknyttet eller har av interesse av reiselivet i Suldal kommune. Organisasjonen ble stiftet i 1995 og har en fast ansatt. 
Suldal Reiselivslag driver også turistkontor for kommunen, og har ansvar for den daglige driften av Laksestudio i Sandsfossen.


== Eksterne lenker ==
Suldal Reiselivslag og Turistkontor
Suldal kommune
Eystein Sandnes

Eystein Sandnes (født 7. november 1924 på Røros, død 14. november 2006 i Porsgrunn) var en norsk keramiker og glasskunstner, utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i årene 1945–1949.
Han var fra 1951 ansatt som glasskunstner ved Norsk Glassverk på Magnor, hvor han oppnådde høy faglig og kunstnerisk anerkjennelse. Han fikk Statens brukskunstnerstipend for 1954/55. Fra 1955 ble han ansatt som kunstnerisk leder ved Stavangerflint hvor han var til 1958. Der utviklet han nye former for bedriftens produkter, blant annet servisene «Utstein» og «Ledaal». Disse ble produsert i mange år både med ensfargede dekorer som gjorde at servisene kunne settes sammen i flere ulike kombinasjoner, men også med dekorer av andre kunstnere ved bedriften.
Brukskunstnerne Inger Waage, Anne Lofthus og Kari Nyquist har laget mange av sine mest kjente dekorer på former designet av Sandnes. Et teservise med form av Eystein Sandnes og dekor av Kari Nyquist ble midt på 1950-tallet innkjøpt av Victoria and Albert Museum i London. Det var Sandnes som introduserte prinsippene bak begrepet Scandinavian design ved Stavangerflint.
I 1958 ble Sandnes ansatt ved Porsgrunds Porselænsfabrik. Her ble han designsjef i 1959.
Han har mottatt Norsk Designråds priser for God design i 1965, 1969 og 1971. I 1960 fikk han sølvmedalje ved den 12. Triennalen i Milano for et mokkaservise i porselen. Sandnes har deltatt på mange utstillinger i Norge og i utlandet og er representert i mange samlinger, blant annet Kunstindustrimuseet i Oslo og Victoria and Albert Museum i London. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Utdypende artikkel om Sandnes i Norsk biografisk leksikon, skrevet av Inger Helene Stemshaug.
Norsk Designråd
Andersen/Olsen: Moderne antikviteter II,  Lunde 2002 ISBN 82-520-3560-4
Jan Gjerde: «Fra Kvaleberg til cyberspace», ISBN 978-82-303-0998-8
http://gratisnettside.no/stavangerflinthistorie/ Arkivert 29. september 2008 hos Wayback Machine.
Presseklipp fra 1954.
Gro Pedersen Claussen

Gro Ingunn Pedersen Claussen (født 1. oktober 1941 i Stavanger) er en norsk designer og kunstner, bosatt i Bærum.


== Bakgrunn ==
Hun utdannet seg til grafisk formgiver ved Stavanger Yrkesskoler i årene 1958–1961. Før det hadde hun hatt undervisning i tegning ved Stavanger Tegneskole. Senere tok hun utdannelse ved Studieatelieret i Stavanger (Forløperen til Rogaland Kunsthøgskole) og deretter studier i keramikk ved keramikeren Magne Kvilstad og Studio Concetto.
Hun arbeidet som designer ved Stavangerflint i årene 1963-1967. Hennes mest kjente arbeider er gaveseriene «Per Spelemann», 8 forskjellige krus og fjøler og «Ut etter øl», 6 forskjellige fat, krus og fjeler. Hun laget også barneservisene «Bæ, bæ, lille lam», bestående av krus, fat og skål, og «Venner», også krus, fat og skål. Av servisedekorer laget hun «Martello», te-, kaffe- og frokostservise etter formgivning av Kåre Berven Fjeldsaa. I tillegg deltok Gro Pedersen Claussen i bedriftens omfattende produksjon av anlednings-, gave- og suvenirartikler. Det er blant annet tale om motiver fra Norge, Danmark, Færøyene og Kanariøyene utført som platter, krus, fjeler i ulike utførelser og størrelser. Gro Pedersen Claussen flyttet i 1967 til Østlandet, men fortsatte som frilanstegner for Stavangerflint og Figgjo Fajanse – Stavangerflint til ca. 1975.
1977 ble Gro Pedersen Claussen ansatt som designer ved Sandvika Veveri i Bærum, hvor hun var ansatt i 29 år til 2006. Her laget hun design til dekorer som ble trykket på jute, lin og bomull. Metervare utgjorde den største delen av produksjonen, ofte med underleveranser til annen industri. Det ble også laget stoffer som passet til hjemmeinnredningsprodukter som puter, brikker, duker. Enkelte sørget også for å få motivene innrammet for utsmykningsformål. Bedriften kunstnersignerte som regel ikke sine produkter, men mange av Gro Pedersen Claussens design som tekstilkunstner er kjente gjennom brosjyrer og omtale i media.
Gro Pedersen Claussen har også arbeidet som keramiker og billedkunstner og har deltatt på flere utstillinger i Stavanger og Oslo-området. I 1992 utarbeidet hun i samarbeid med Riksantikvaren designet til teppet i Audienssalen i Eidsvollsbygningen.


== Litteratur ==
Gjerde, Jan (2007): Fra Kvaleberg til cyberspace. Glimt fra Stavangerflints historie Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. (PDF), ISBN 978-82-303-0998-8
Waage, Inger: De som skapte formene og dekorene Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine., artikkel «Gro Pedersen Claussen» Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. (PDF)
Stavangerflints arkiver på Figgjo AS
Le Mans

For billøpet kjent under samme navn, se 24-timersløpet på Le Mans.Le Mans er en by og kommune i departementet Sarthe i regionen Pays de la Loire nordvest i Frankrike. Le Mans er den største byen og hovedstad i departementet Sarthe. Byen er mest kjent for racerbilbanen rett utenfor byen der 24-timersløpet arrangeres årlig. I tilknytning til dette ligger det også et bilmuseum.
Biskopene i Le Mans skrev i middelalderen en rekke korte biografier på latin kjent som Actus pontificum Cenomannis.
Byen har også et fotballlag Le Mans FC.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Le Mans


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Le Mans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Le Mans – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Melkesyra

Melkesyra er et norsk skøytecountry-band fra Arendal.
I bandet er Bård Torstensen, kjent som gitarist i bandet Clawfinger, Inge Ellingsen på bassgitar, Tarjei Tverråen på banjo og Arne Henry Kristiansen på akustisk gitar. Bandet fikk sin oppstart ved åpningen av kunstisbanen på Myra ved Arendal i 2004. Bandet har opptrådt på NM på skøyter 2006, og EM i skøyter i Vikingskipet i 2006, og har flere ganger toppet Sørlandstoppen med «Sangen om Øystein Grødum». De spilte også på Allround-VM på skøyter 2009, og har opptrådt på NRK.


== Medlemmer ==
Bård Torstensen (elektrisk gitar, mandolin og vokal)
Inge Ellingsen  (bassgitar)
Tarjei Tverråen (banjo og vokal)
Arne Henry Kristiansen (akustisk gitar og vokal)
Svein Tore Olsen (trommer)


== Diskografi ==
Hurtigløpskøntri (2006)
Melkesyra går allround (2009)
Rett fram og til venstre (2018)


=== Deltar på ===
2 indre og vekk me'n (2007) Skøyter, samle-CD.
Park CD-N – «Park eller stål og betong» (2009) (dobbelt samlealbum med artister for park i Barbu)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Melkesyra - Trikot (musikkvideo)
Agderposten – Alt for lite skøytecountry
(en) Melkesyra på MySpace
Melkesyra på Facebook
Thorir Hergeirsson

Thorir Hergeirsson (Þórir Hergeirsson; født 27. april 1964 på Island) er en islandsk håndballtrener som er trener for Norges kvinnelandslag i håndball. Han tok over etter Marit Breivik i 2009, etter å ha vært assistenttrener siden sommeren 2001.
Hergeirsson vokste opp i tettstedet Selfoss på Sør-Island og flyttet til Norge i 1986 for å studere ved Norges idrettshøgskole. Han begynte karrieren sin som juniortrener i Fredensborg/Ski Håndballklubb. Gjennom Elverum Håndball samt Gjerpen Idrettsforening kom han til Norges Håndballforbund som juniorlandslagets trener.
I 2012 ble han av International Handball Federation kåret til beste kvinnetrener i verden for 2011. Denne utmerkelsen fikk han også for 2012, 2014 og 2015.Hergeirsson bor på Klepp på Jæren.


== Meritter (som landslagssjef) ==
VM 2009 – Bronse
EM 2010 – Gull
VM 2011 – Gull
OL 2012 – Gull
EM 2012 – Sølv
EM 2014 – Gull
VM 2015 – Gull
OL 2016 – Bronse
EM 2016 – Gull
VM 2017 – Sølv
EM 2020 - Gull
Sommer-OL 2020 - Bronse
VM 2021 - Gull
EM 2022 - Gull


== Referanser ==
Deanna Troi

Deanna Troi er en fiktiv figur fra Star Trek-universet - mest kjent fra Star Trek: The Next Generation som ble laget for TV i 7 sesonger fra medio 1986 til 1993 i tillegg til flere påfølgende filmer. "Deanna Troi" er halvt betazoid etter sin mor Lwaxana Troi (spilt av opphavsmann Gene Roddenberry sin kone Majel Barrett. "Deanna Troi" er rådgiver på skipet USS Enterprise. Senere flyttes hun til USS Titan, der hennes mann William T. Riker er kaptein.
Oppsal Janitsjar

Oppsal Janitsjar er et janitsjarkorps fra Oppsal i Oslo. Korpset ble stiftet den 5. september 1963, og Richard Johnsen har vært musikalsk leder og dirigent siden 1995.


== Historie ==
Oppsal Janitsjar ble stiftet den 5. september 1963 av tidligere medlemmer av Oppsal skoles musikkorps.


=== 50 års-jubileum ===
I 2013 feiret korpset sitt 50-årsjubileum med utgivelse av CD-en On the sunny side samt en bok om Oppsal Janitsjars historie. Korpset holdt også en jubileumskonsert og dro på jubileumstur til Gdańsk i Polen sommeren 2014.Jubileums-CD-en inneholder blant annet korpsets kjenningsmelodi On the Sunny Side of the Street, Stevie Wonders Then and now, You'll Never Walk Alone og Bohemian Rhapsody.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oppsal Janitsjars hjemmeside
Erik Andreas Thomle

Erik Andreas Thomle jr. (født 16. april 1849 i Christiania, død 12. august 1936 i Oslo) var arkivar og genealog. Han var sønn av assessor August Thomle og hustru Helene Marie Fredrikke Binneballe.
Han var student med haud fra Nissens latin- og realskole i 1868, ex. philos. med haud i 1869 og cand. jur. med laud 19. desember 1873.
Thomle var ansatt i Riksarkivet fra 1879 til han ble pensjonert i 1921. Han var konstituert riksarkivar under flere vakanser, men fikk aldri den stillingen. I 1914 ble han imidlertid stiftsarkivar (fra 1919 statsarkivar) for Stiftsarkivene i Kristiania. I sin tid i Riksarkivet sørget Thomle blant annet for å få samlet inn landets kirkebøker.
Som genealog var Thomle en av stifterne av den norske avdelingen av Samfundet for dansk-norsk Genealogi og Personalhistorie i 1879. Han var styremedlem der helt til de norske medlemmene i 1926 dannet sin egen forening, Norsk Slektshistorisk Forening.
E. A. Thomle skrev en rekke monografier og tidsskriftartikler, og han var redaktør i Norsk tidsskrift for genealogi, personalhistorie, biografi og litteraturhistorie som kom ut med tilsammen 16 hefter fra 1906 til 1926. Han var også med på å utgi flere kildeskrifter, blant annet flere bind av Norske Rigs-Registranter og Norske Herredags-Dombøker.


== Utvalgt bibliografi ==
Borgermester Anders Jenssøn Helkands optegnelser (1891)
Biografiske Efterretninger om Studenterne fra Aaret 1868: samlede i Anledning af deres 25 Aars Studenter-Jubilæum (1893)
Hoved-register til Den norske turistforenings årbøger 1868-93 (1894)
Familien (von) Cappelen i Norge og Danmark (1896)
Fortegnelse over Regjeringsraadet og Rigsforsamlingens Medlemmer (1902)
Westye Egebergs slægt: genealogiske og personalhistoriske efterretninger (1910)
Familien Hofgaard i Norge: genealogiske og personalhistoriske oplysninger (1911)
En gren af Tordenskjolds-familien (1912)
Familien Thomle: genealogiske og personalhistoriske Oplysninger (1913)
Studenterne fra 1868: festskrift i anledning af deres femtiaars-jubilæum den 2. september 1918
Slegten Stenersen fra Vaalen i Gausdal samt andre slegtgrene fra Vaalen (1924)


== Referanser ==


== Kilder ==
BIBSYS Arkivert 3. desember 2017 hos Wayback Machine. – www.bibsys.no
Erik Andreas Thomle – lokalhistoriewiki.no
E. A. Thomle: «Studenterne fra 1868: festskrift i anledning af deres femtiaars-jubilæum den 2. september 1918»


== Eksterne lenker ==
Artikler av E. A. Thomle – www.wangensteen.net]
Kylie Wheeler

Kylie Wheeler (født 17. januar 1980 i Subiaco i Australia) er en australsk mangekjemper. 


== Karriere ==
Kylie Wheeler er australsk mester I sjukamp i 2003, 2004, 2005 og 2006. Hun vant også en sølvmedalje ved Samveldelekene i 2002 og kom først i sjukamp ved Universiade i friidrett 2003.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kylie Wheeler – Olympedia 
(en) Kylie Wheeler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kylie Wheeler – Australian Olympic Committee 
(en) Kylie Wheeler – Commonwealth Games Federation 
(en) Kylie Wheeler – World Athletics 
(en) Kylie Wheeler – Athletics Australia