jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Buten

Buten eller butylen er alkener med samme molekylformelen C4H8 (molar masse 56,1 g/mol), som inneholder en dobbeltbindning. Det er fire isomerer av buten. Disse fire hydrokarboner har til felles at de har fire karbonatomer og én dobbeltbinding, men de har ulike strukturformler.  IUPAC og trivialnavn, henholdsvis, samt forskjellige framstillinger av disse kjemisk forbindelser:  

De små blå tallene i strukturbildene ovenfor er nummerering av atomene i hovedkjeden til molekylene. 
Andre organiske forbindelser som har formel C4H8, er syklobutan og metylsyklopropan, men de er ikke alkener. Det finnes også fire-karbon sykliske alkener som syklobuten og metylsyklopropener, men de har ikke formel C4H8 og er heller ikke beskrevet her.  
Disse gassene er fargeløse, svært brennbare og har hver sin typiske lukt. De finnes i liten konsentrasjon i råolje, men kan dannes ved petrokjemiske prosesser som katalytisk cracking av petroleum. Alle fire isomerene av buten er gass ved romtemperatur og trykk,  men ved øket trykk og/eller lav temperatur fortettes gassen til væske. I likhet med LPG, (flytende petroleumsgass, på engelsk liquefied petroleum gas) fraktes disse gassene også med spesialskip.
Disse fire karbon gassene er kjemisk stabile, men vil kunne delta i mange kjemiske reaksjoner. Blant annet kan de delta i polymerisering, der lange kjeder dannes av enklere molekyler. De kan derfor brukes i produksjon av syntetisk gummi.
But-1-en er en lineær eller normal alfa-olefin og isobuten er en forgreinet alfa-olefin. Med en lavere prosentandel er but-1-en brukt som en av tilleggs-monomerene, sammen med andre alfa-olefiner, i produksjon av HDPE og lineær lavtetthets polyetylen. Butylgummi er laget ved kationisk polymerisering av isobutylen med rundt 2 – 7% isopren. Isobutylen er også brukt for  produksjon av metyl tertiær-butyl eter (MTBE) og isooktan, begge forbedrer forbrenningen av bensin.


== Eksterne lenker ==
MSDS for isobutene
Indisk mat

Indisk mat er et samlebegrep for mat og matkultur fra de ulike kulturene på Det indiske subkontinent. Felles for de fleste typene indisk mat er den utstrakte bruken av sauser som er smakssatt med sterke og/eller søte krydder.
Av de ulike typene indisk mat kan nevnes nordindisk mat (inkludert panjabisk mat), bengalsk mat og sørindisk mat (inkludert tamilsk mat).
Hovedingrediensen i nordindisk mat er hvete, mens ris brukes i sørindisk og bengalsk mat. Det brukes minst 60 forskjellige belgfrukter, mest bønner og linser.
Viktige kryddere er chili, sorte sennepskorn, karve, gurkemeie, dyvelsdrek, bukkehornkløver, ingefær og koriander. I søte retter brukes det kardemomme, kanel, muskatnøtter og rose-essens.


== Indisk mat i utlandet ==
Storbritannia har en sterke tradisjoner med indisk mat som følge av det britiske kolonistyret i India. På 1900-tallet kom det dessuten mange fremmedarbeidere fra Bangladesh. Gaten Brick Lane i London er kjent for sine mange indiske (bengalske) restauranter.
Hollyoaks

Hollyoaks er en britisk såpeserie som har gått på Channel 4 siden 1995. Serien handler noen om britiske ungdommer som bor på den lille plassen Hollyoaks i Chester. Spiseforstyrrelser, familieproblemer og seksualitet er bare noen av utfordringene de har.I Norge har den siden 2007 vært å se på TV 2 Zebra.


== Referanser ==
Bojert

Bojert er et mindre fartøy som ble brukt til kystfart i den nordlige Europa siden 1400-tallet. Det er en nederlandsk kystbåt under navnet boeier som fikk sitt størst utbredelse i 1600-tallet i Nordsjøen og Østersjøen. Den er nå en seilførende lystbåt.


== Bojert som fraktfartøy ==
I et kopperstikk fra 1586 er et klinkbygd skip med baugspyd, en mast forut på skroget og en lite mesanmast avbildet som en norsk bojert med et råtoppseil ovenfor sprisseilen på masten. Bojertene var rundgattet og hadde en liten bakk oppbygget forut samt et overbygg akter.
De største norske bojertene som seilte over Nordsjøen, hadde en mindre mast med et latinerseil som på bojerten på kobberstikket fra 1586, de andre bare hadde én mast som førte sprisseil.
De ble senere kravellbygd og rigget med smakkeseil (gaffelrigg) istedenfor toppseil og sprisseil.
De nederlandske boeierne var et grunngående farkost med store sidekjøl (lebord) som kan senkes ned i vannet for å redustere avdriften. En nær slektning av bojertene er den nederlandske boyer. De var populært som kystfarere for frakt og mye annet inkludert å opprettholde kommunikasjonene langs sjøvegene.
Bojertene kunne også benyttes som vaktskip med bestykning ombord, også benyttet som rekognoseringsfartøyer i sjøstridighetene i 1600-tallet. En typisk bestykket bojert hadde mellom 6 og 10 kanoner ombord. Som et krigsskip ble denne skipstypen hyppige benyttet på Østersjøen i krigene mellom Danmark-Norge og Sverige.


== Bojert som lystbåt ==
Som skipstype for frakt gikk bojerten av bruk i slutten av 1600-tallet. Skipstypen ble gradvis forvandret til lystbåter for personlige bruk av velstående personer i 1700-tallet på flere lander deriblant Sverige der den er kjent som boyert.
Denne båttypen som en rundgattet fritidsbåt med høy fribord, rett baugspyd og en mast med smakkeseil på et bredt og kort skrog er populært i 1900-tallet, de er nå allment kjent som boeierer med hytte midtskips bak masten. De har store sidekjøler, svære bord som senkes ned i vannet.


== Litteratur ==
Norsk Sjøfart Bind 1 Kapittel Norsk Sjøfart på 1600-tallet, Svein Molaug 1989 ISBN 82-09-10545-0
Skeppet, Björn Landström 1961 ISBN 91-37-10287-7


== Eksterne lenker ==
Fartyg på Vasens tid
Maritim ordliste
Fra hollenderveldet til Napoleonskrigene, Boierten
Båtskip

Båtskip er det norske navnet på den nederlandske skipsbetegnelse «bootschip», et skip som var utviklet fra de mindre farkostene med fellesbetegnelsen «boot», men som overtok fløytens rolle som hvalfangstfartøy på 1700-tallet.
Helt siden begynnelsen av 1600-tallet hadde nederlenderne drevet hvalfangst i Nordishavet med store skip som sendte ut et stort antall fangstbåter utstyrt med harpun mot hvalene.
De mer rommelige båtskipene ble særlig populære fordi de var bygd med en svær bjelke tverrskips over hytten på det høye akterskipet. Bjelken raget langt utenfor skipssidene og ble brukt som davit for fangstbåtene. Et båtskip kunne føre med seg 6 til 8 fangstbåter. De største båtskipene kunne ha opptil 12 fangstbåter med seg.
Båtskipet hadde stort sett det samme skroget som galioten som er et rundbygget fartøy, men noe større med et høyt akterskip med et bredt akterspeil og riggingen med tre master, antagelig samme rigg som på en fregatt. Akterspeilet var dekorert med ornamenter mellom glassvinduene.
Båtskipet hadde en lengde på 100 til 200 fot, en bredde på 26-30 fot og et deplasement på 50 til 150 lester.
Båtskipene fikk et dobbelt lag planker under vannlinjen, en såkalt ishud, samt ekstra dekksbjelker og forsterkning mellom spantene og ytterst ut i baugskipet for å tåle seilas i Nordishavet med mye is som forårsaket et sterkt press og store påkjenninger på skipsskroget. Skipsbyggere måtte gjør de sårbare båtskipene mye mer robuste enn normalt, men det synes å ha lykkes, for ifølge statistikk fra 1700-tallet ble bare 4 % av hvalfangstskipene utsatt for forlis.
Som moderskip førte de med seg fra 4, 6 eller 8 opptil 12 fangstbåter, også kalt hvalbåter og slupper til Nordishavet. Hvalfangerne måtte ro ute i det kalde været selv i kraftig sjø med rundt 50 harpuner, 50 lanser og 60 tau. En slik hvalbåt var ca. 20 fot langt med plass for 6 mann, hvorav 4 roere samt harpunéren og styremann.


== Litteratur ==
Norsk Sjøfart Bind 1 Kapittel Norsk sjøfart på 1600-tallet, Svein Molaug, 1989 ISBN 82-09-10545-0
Skeppet, Björn Landström 1961 ISBN 91-37-10287-7


== Eksterne lenker ==
De Fluit en het Bootschip
Dansk hvalfangst i Nordatlanten 1771-1789
Vapor Vell

Vapor Vell var den første store fabrikken som bygd i bydelen Sants i distriktet Sants-Montjuïc i Barcelona. Bygginga starta i 1844. Den industrielle revolusjon samt det at det ikke kunne bygges i sentrum av Barcelona på grunn av byens forsvarsstrategi, gjorde at mange fabrikker etter hvert ble bygd i områder som Sants, hvor det var stor plass til videre utbygging av industri og boliger. Mannen som eide Vapor Vell, var den kjente industrigiganten Joan Güell, og produksjonen starta i 1846.

Den slutta å bli brukt som fabrikk i 1890, og ble siden brukt til flere forskjellige formål. 
16. juli 1986 erklærte Barcelonas bystyre deler av fabrikken for verneverdige. 28. februar 1998 starta bygginga av et distriktsbibliotek på andre deler av tomta til Vapor Vell.
Verdens Barn

Verdens Barn er en norsk organisasjon for utenlandsadopsjon. Foreningen ble stiftet i 1953 som Norsk Koreaforening, og er i dag en humanitær, livssynsnøytral og politisk uavhengig organisasjon basert på medlemskap. Organisasjonen er den eldste av de tre norske adopsjonsforeningene. De andre er Adopsjonsforum og InorAdopt.


== Historie ==
Det var personer ved det norske feltsykehuset som var stasjonert i Korea under Koreakrigen som stiftet foreningen for å hjelpe foreldreløse koreanske barn. De formidlet kontakt mellom nordmenn som ønsket barn og de ulike koreanske institusjoner som formidlet adopsjon til utlandet på 1950- og 1960-tallet. Norsk Koreaforening arbeidet også for bekjempelsen av tuberkulose i Korea. Foreningens engasjement og førte til at de i 1969 ble den første forening i Norge som fikk statlig bevilling for adopsjonsformidling fra Korea til Norge.
I 1978 ønsket foreningen å utvide adopsjonsvirksomheten til å omfatte flere land, og adopsjon og hjelpearbeid ble skilt ut i en egen avdeling i Koreaforeningen under navnet Verdens Barn. I 1989 ble avdelingen Verdens Barn hovedforeningen Norsk Koreaforening under navnet Verdens Barn.


== Adopsjonsland ==
Verdens Barn formidler adopsjon fra landene India, Kina, Sør-Korea, Thailand og Sør-Afrika. Kina er den største formidler av adopsjonsbarn. Hvert av landene har litt ulike kriterier for tildeling.


== Eksterne lenker ==
Verdens Barns nettsider
Curley Weaver

James «Curley» Weaver (født 25. mars 1906 i Newton County, Georgia, død 20. september 1962 i Almon, Georgia) var en amerikansk bluesgitarist og -sanger. Han gikk også under navnet Blind Curley Weaver. Han er særlig kjent for sitt slidegitarspill.
Weaver vokste opp på farmen til en slektning i nærheten av Porterdale i Georgia. Seinere flytta han med foreldrene til det nærliggende Almon. Mora Savannah spilte piano og gitar, og tok James i lære sammen med et par eldre gutter. Disse skulle seinere bli kjent som bluesmusikerne Barbecue Bob og Laughing Charlie Lincoln.
James Weaver lærte også fra andre musikere i det svært musikalske Newton og omegn. Nitten år gammel flytta han til Atlanta og påbegynte en musikalsk karriere. I 1925 kom de første innspillingene i stand, påskyndet av vennen Barbecue Bob. Her spilte han bl.a. en av sangene han hadde lært av mora, «No No Blues». Året etter reiste han til New York for nye innspillinger. I 1930 gjorde Columbia Records innspillinger med Weaver, Barbecue Bob og Buddy Moss som The Georgia Cotton Pickers. De følgende åra spilte han mest sammen med Blind Willie McTell og Buddy Moss. Han gjorde også soloinnspillinger for American Record Company. 
Weaver gjorde sine siste innspillinger før krigen i 1935. Deretter ble det ikke gjort nye opptak før i 1949, og disse skulle bli hans siste (etter manges mening også hans beste). I sine siste år mista Weaver synet, og gav opp spillinga på slutten av 1950-tallet. Han flytta tilbake til Almon og bodde der sammen med en halvbror til han døde i 1962.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Curley Weaver på Discogs 
(en) Curley Weaver på MusicBrainz 
(en) Curley Weaver på AllMusic 
allmusic.com - biografi og detaljert diskografi
Kort biografi med bibliografi (engelsk)
Kreiert

Kreiert var et havgående tremastet lasteskip.
Kreiert eller kreier kom i bruk på 1300-tallet i Europa, og er kjent i skriftlige kilder første gang i 1341. Første gang en kreiert omtales i Norge var i 1407. Den var et engelsk fartøy.Kreierten var et vanlig fartøy i Rogaland på 1600-tallet, med en lasteevne på 10 til 24 lester. Ellers i landet var den i bruk til inn på 1800-tallet og var opp til 60 lester. Det var den mest alminnelige fartøystypen på Østlandet og Sørlandet.Kreierter (engelsk crayer og tysk kraier) ble benyttet i Den engelske kanal som et enmastede fraktfartøy. De var kjent fra 1500-tallet som trelastskuter med stor lasteevne.
Kreierten har et likt utseende som pinassen, med høyt akterskip med vinduer på akterspeilet. Den var nokså bred i forhold til lengden med et butt skrog i forhold til pinassen. Den var rigget med tre master og var polakkrigget med pålemast uten mers så rærene kunne låres helt ned til dekket. De to forreste mastene førte råseil mens den aktre masten førte til å begynne med latinerseil. Den ble erstattet med gaffelseil. Senere ble polakkriggingen erstattet med en vanlig skipsrigging med mers på mastene som barker.


== Litteratur ==
Svein Molaug: Norsk Sjøfart, bind 1, kapittelet "Norsk sjøfart på 1600-tallet", 1989, ISBN 82-09-10545-0.


== Eksterne lenker ==
Fra Hollenderveldet til Napoleonskrigene


== Noter ==
Tony Almeida

Tony Almeida er en fiktiv person i den amerikanske tv-serien 24. Tony var gift med Michelle Dessler, en annen agent som tidligere jobbet sammen med ham. Han og kona jobbet for CTU (Counter Terrorist Unit), og Tony var med i de fem første sesongene, før han «døde» i serien. Senere kom det fram at han ikke var død allikevel, og han kom tilbake i sesong 7, som en undercover «bad-guy», siden han ville finne sjefen for «the bad-guys», Alan Wilson.


== Opptredener ==


=== Sesong 1 ===
I den første sesongen var han en tekniker som jobbet på CTU, der han hjalp Jack med å fange Ira Gaines, og deretter Drazen-familien.


=== Sesong 5 ===
I starten av denne sesongen hadde Tony og Michelle trukket seg tilbake fra CTU, for å få mer tid til hverandre. Men freden varte ikke lenge. For en dag da Michelle skulle sette seg inn i bilen, eksploderte en bombe i bilen. Tony løp ut, men det var for sent. Michelle døde i armene hans. Det kom en ny eksplosjon, og Tony ble bevisstløs, og brakt til sykestua på CTU. Der lå han lenge i koma før han våknet opp. Da han våknet, husket han ingen ting om ulykken. Da han sa at han ville se Michelle, sa alle at hun bare var på en annen sykestue. Men han trodde ikke på noen, derfor listet han seg ut til en PC der han sjekket profilen til Michelle. Da han så ordet DECEASED knakk han sammen. Så ville han ha hevn, og han som hadde drept kona het Christopher Henderson, og lå i sammen sykestue, i koma.
Tony fant fram en dødelig sprøyte og hadde tenkt å gi Henderson et shot. Men så kom Jack stormende inn og beordret Tony til å stoppe. Akkurat samtidig våknet Henderson opp fra koma og tok sprøyten Tony hadde og stakk den i han. Tony ble forgiftet og falt sammen i armene til Jack. Hans siste ord før han døde, var «She's gone, Jack». Så døde han i armene til Jack.
Bakgrunnen for dette var at Tony Almeida og Michelle Dessler i tillegg til Chloe O'Brian og David Palmer, var de eneste som visste at Jack var i live. Så derfor prøvde noen å drepe dem. De klarte å drepe Tony, Michelle og Palmer, Chloe var den eneste som overlevde. Dette, som var en del av Sentox-nervegass konspirasjonen, ble utført av Christopher Henderson, Jack fant til slutt at det var president Charles Logan som stod bak denne konspirasjonen. Senere, i neste sesong, et år etter, finner Jack ut at der hans egen bror Graem Bauer, og faren hans Philip Bauer var hjernene bak det hele.
Mange ser på Tonys død som noe av det tristeste i 24s historie. Det er også mange spekulasjoner om hvorfor han ikke fikk sin egen Silent Clock på klokken i slutten av episoden. Noen av disse spekulasjonene går ut på at Tony fortsatt er i live.


=== Sesong 7 ===
Tony Almeida er med i denne sesongen, og hjelper Jack Bauer. Senere i sesongen ser det ut til at han er en av «the bad guys», men til slutt viser det seg at han har et større prosjekt på gang. Han er nemlig ut etter den øverste personen i denne konspirasjonen, Alan Wilson. Tony vil helst skyte ham, men Jack Bauer kommer i siste liten og får avverget situasjonen. Alan Wilson blir satt i varetekt, og sesongen avslutter som et stort spørsmålstegn.
Pink (skip)

Pink eller pinkskip er betegnelsen på et koffardiskip man ofte støter på i fortegnelser over norske fartøyer på 1600-tallet. Det var et vanlig handelsfartøy inn på 1700-tallet i Europa.
Det er antatt at skipstypen er en utvikling av fløyten fra Nederland. Ordet pink kom fra det nederlandske ordet pincke.
Det var et to- eller tremastet fartøy. Skroget var forholdsvis skarpt med forholdet mellom lengde og bredde på tre til en, det er også rundgattet med krum baug. Fokkemasten sto rett aktenfor forstavnen, den hellet sterkt forover. Stormasten sto omtrent midtskips, men hellet noe akterover i likhet med mesanmasten.
Det har dessuten hatt et ualminnelig høyt og smalt akterskip som rakte utover rorets topp, skipssidene ble smalere inn til stavnen. Dette ble mindre inn på 1700-tallet til et rundt akterskip med smal akterspeil som omringet rorets topp. Denne karakteriserte pinken som skipstype, for det fantes mindre pinker uten akterdekk eller hytte akterut, men det utoverhengende akterspeilet på hekken skjulte fremdeles rorets topp.
En pink som det også het på engelsk, har hatt ulik rigging utenom den vanlige skipsriggingen. Som et opprinnelig nederlandsk fraktfartøy var det også flatbunnet, men med smalt akterskip som viste seg manøverdyktig i grunne farvann og hadde stor lastekapasitet.
De ble i 1600-tallets sjøkrigene benyttet som krigsskip. Engelskmennene tok i bruk navnet pink på de minste fløyter og mindre krigsskip med liten bestykning.


== Litteratur ==
Norsk Sjøfart Bind 1 Kapittel Norsk Sjøfart på 1600-tallet, Svein Molaug 1989 ISBN 82-09-10545-0
Skeppet, Björn Landström 1961 ISBN 91-37-10287-7
The Story of Sail, Veres Laszlo og Richard Woodman 1999 ISBN 1-86176-075-2
Sebastinae

Sebastinae er en underfamilie av uerfamilien (Scorpaenidae). Plasseringen av gruppen er omdiskutert, og denne artikkelen følger Nelson (2006). Andre forskere regner derimot gruppen som en selvstendig familie, Sebastidae. Omtrent 110 av artene i Sebastinae tilhører slekten Sebastes.


== Arter som finnes i Norge ==
blåkjeft
lusuer
snabeluer
vanlig uer


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 
Pethon, Per (2005). Aschehougs store fiskebok (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastinae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Sebastinae i Encyclopedia of Life 
(en) Sebastinae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sebastinae hos Artsdatabanken 
(sv) Sebastinae hos Dyntaxa 
(en) Sebastinae hos Fossilworks 
(en) Sebastinae hos ITIS 
(en) Sebastinae hos NCBI 
(en) Kategori:Sebastidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sebastidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Family Sebastidae - Rockfishes, rockcods and thornyheads - FishBase
Napata

Napata var en by på Nilens vestbredd, ca. 400 km nord for Khartoum, hovedstaden i Sudan. Napata eksisterte mellom 1450 f.Kr., da den ble anlagt av nubiere, til ca. 30 f.Kr.


== Napata grunnlegges ==
Egypt hadde siden de eldste dynastiene vært interessert i Nubia, på grunn av gullet i området. Egypterne tok etterhvert kontroll over området, og utbredte sin kultur.
I 1075 f.Kr. hadde øverstepresten for Amun i Teben vunnet stor nok oppslutning til å stå imot makten til faraoene i Øvre Egypt. Med dette ble den Tredje mellomepoke i Egypt innledet (1075 – 664 f.Kr.), og den ustabile makten i Egypt gjorde det mulig for nubierne å gjenvinne kontrollen over sitt eget territorium. De grunnla et nytt kongedømme, Kusj, og gjorde Napata til hovedstad.
Rundt 750 f.Kr. var Napata et velutviklet og stabil bysamfunn, mens Egypt fremdeles var ustabilt. Det gjorde det mulig for kong Kasha å angripe Øvre Egypt. Kushriket hersket over Øvre Egypt i et århundre, og over hele Egypt i 57 år, som det 25. egyptiske dynasti.
Kulturelt sett var Napata were inspirert av Egypt. Malerier, skrift og andre kulturuttrykk var egyptisk preget. Gravferdsskikkene var egyptiske, og det samme var de religiøse skikkene forøvrig. Den viktigste guddommen var Amun, hvis tempel lå ved foten av Gebel Barkal, nubiernes hellige fjell.


== Napata falmer ==
Rundt 300 f.Kr. førte antiegyptiske stemninger til at Napata begynte å utvikle en selvstendig kulturell identitet. Samtidig svant Egypts makt (se Senepoken i Egypt), slik at Napatas økonomiske rolle ble svekket. Fremtiden lå i byen Meroë, sørøst for Napata, i et område som var rikt på jern, fremtidens mineral. Etterhvert ble Meröe hovedstad i Kush.


== Litteratur ==
Napata. I: Hans Bonnet: Lexikon der ägyptischen Religionsgeschichte. 3. unveränderte Auflage. Nikol, Hamburg 2000, ISBN 3-937872-08-6, S. 505f.
Angelika Lohwasser: Aspekte der napatanischen Gesellschaft : archäologisches Inventar und funeräre Praxis im Friedhof von Sanam (= Denkschriften der Gesamtakademie, Österreichische Akademie der Wissenschaften. Nr. 67). Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2012, ISBN 978-370-01700-3-7.
Rudolf Fischer: Die schwarzen Pharaonen. Tausend Jahre Kunst der ersten innerafrikanischen Hochkultur. Lizenzausgabe. Pawlak, Herrsching 1986, ISBN 3-88199-303-7, S. 153–158.
Napata. I: Wolfgang Helck, Eberhard Otto: Kleines Lexikon der Ägyptologie. 4. überarbeitete Auflage. Harrassowitz, Wiesbaden 1999, ISBN 3-447-04027-0, S. 198.
Snekkegigg

Snekkegigg er navnet på en usedvanlig klinkbygd variant av den moderne motorbåttypen plattgatter.
Som navnet tilsier, var dette en krysning mellom båttypene snekke og gigg, hvor den tradisjonelle snekkefasongen ble krysset med den plattgattede giggen. En gigg bygd i Norge var som regel klinkbygd som en åpen robåt med tofter, den fikk senere motor og var benyttet med stor utbredelse på Sørlandet, som en lystbåt med en trang hytte. Den mer drektige snekken fikk stor suksess som fritidsbåt med lavere fart. Man kan diskutere om krysningen mellom de to ulike båttyper var et forsøk på å modernisere snekken eller å produsere mer folkelige varianter av den noe kostbare runabouten.
Disse vakre, klinkbygde plattgattere ble populært og svært ettertraktet lenge etter produksjonen hadde opphørt, de var gjerne utført i stor håndverksmessig kvalitet og bygd i mahogny. De hadde en hastighet på mellom 8 og 12 knop i motsetning til runaboutene som hadde en hastighet på mellom 15 og 25 knop etter 1920.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Motorbåten; Fra snekke til motorkrysser, fra feriested til smuglertokt, Gøthe Gøthesen, 1997 ISBN 82-00-22771-5