jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Andreas Krogh

Andreas Jens Krogh (født 9. juli 1894 i Christiania, død 25. april 1964 i Oslo) var en norsk kunstløper og optiker som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Krogh kom på andreplass i kunstløp bak svenske Gillis Grafström og foran sin landsmann Martin Stixrud under Sommer-OL 1920 i Antwerpen.
Krogh arbeidet som optiker i familiebedriften Krogh Optikk. Hans sønner, barnebarn og oldebarn videreførte optikerbedriften.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Sølv i kunstløp


== Eksterne lenker ==
(en) Andreas Krogh – Olympedia 
(en) Andreas Krogh – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Andreas Krogh – databaseOlympics.com (arkivert)
Ba Børresen

Barbra «Ba» Ring Børresen (født Wankel 1. desember 1918, død 9. juni 2012) var en norsk teolog fra Universitetet i Oslo. 


== Karriere ==
Ba Børresen ble norgesmester i dans i 1938, deretter dro hun til England for å få utdannelse som danselærer. Da hun kom tilbake til Norge, kom andre verdenskrig, og hun begynte i samarittjeneste på Ullevål sykehus Under krigen ble Ba Børresen sendt til Grini, men etter krigen tok hun opp dansen igjen. I flere år var hun danselærer for pasienter på Blakstad psykiatriske sykehus, hvor dans ble brukt som en del av terapien. Hun hadde også dansekurs for praktikumstudenter ved Teologisk fakultet ved Universitetet i Oslo.
Hun begynte å studere teologi da hun var 55 år gammel og var 63 år gammel da hun ble ordinert til prest og var i flere år prest i forskjellige menigheter i Trondheim prosti. Senere ble hun prest på St. Hanshjemmet i Oslo, og selv etter at hun ble pensjonist, fortsatte hun som vikar flere steder i landet.Børresen stiftet tidsskriftet St. Sunniva, tidsskrift for Kvinnelig teologforening, hvor hun var styremedlem i flere år. 


== Familieliv ==
Børresen var datter av  Katti Wankel og Georg Wankel. 
Hun hadde fem barn, deriblant tidligere stortingsdirektør Ida Børresen, høgskolelektor Beate Børresen og pensjonert flaggkommandør Jacob Børresen.  Hun var bosatt på Høvik i Bærum.


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Ba Børresen i BIBSYS
Den gyldne hverdag 1963
Et moderne menneske møter kristendommen 1959


== Referanser ==


== Kilder ==
Dødsannonse i Aftenposten 12. juni 2012 side 60
Ingrid Salvenmoser

Ingrid Salvenmoser (født 28. mars 1967 i Scheffau am Wilden Kaiser) er en tidligere østerriksk alpinist.


== Karriere ==
Hun debuterte i verdenscupen i januar 1985, og tok en femteplass i storslalåmrennet i franske St. Gervais. I mars samme år deltok hun i junior-VM, der hun havnet på fjerdeplass, like utenfor seierspallen, i både slalåm og storslalåm.
I løpet av karrieren kom Salvenmoser seks ganger på seierspallen, men gikk aldri helt til topps i noe renn. I VM 1991 i Saalbach tok hun bronse i slalåm.
Hun vant tre nasjonale mesterskap. I 1988 ble hun østerriksk mester i storslalåm, og i 1991 ble det dobbeltseier, da hun i tillegg til storslalåmgullet også ble mester i slalåm.
Etter at hun la opp som alpinist, åpnet hun en skiskole i Scheffau.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Salvenmoser – Olympedia 
(en) Ingrid Salvenmoser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ingrid Salvenmoser – FIS (alpint) 
(en) Ingrid Salvenmoser – ski-db.com 
Ingrid Salvenmosers skiskole
Svea Norén

Svea Placida Mariana Norén (født 5. oktober 1895, død 9. mai 1985) var en svensk kunstløper som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Norén kom på andreplass i kunstløp bak sin landsmann Magda Julin under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Hun vant også tre VM-medaljer i kunstløp, en sølv- og to bronsemedaljer.


== OL- og VM-medaljer ==
OL 1920  Antwerpen -  Sølv i kunstløp, single kvinner
VM 1922 -  Davos -  Sølv i kunstløp, single kvinner
VM 1913 -  Stockholm -  Bronse i kunstløp, single kvinner
VM 1923 -  Wien -  Bronse i kunstløp, single kvinner


== Eksterne lenker ==
(en) Svea Norén – Olympedia 
(en) Svea Norén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Svea Norén – Sveriges olympiske komité
Ras Bloch

Ras Bloch (født 21. april 1978) er en dansk håndballspiller. Bloch spilte tre sesonger for Bodø Håndballklubb i Eliteserien i håndball for menn fra 2007 til 2010.Bloch spilte tidligere i Mors-Thu og Aarhus GF i Danmark, og i den tyske klubben Bad Neustadt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Avisa Nordland – Bloch the Rock ny BHK-keeper
Aleksander Mevatne

Aleksander Mevatne (født 11. november 1988) er en norsk håndballspiller. Mevatne er strekspiller for eliteserieklubben FyllingenBergen. Mevatne har hatt juniorlandskamper for Norge.
Mevatne har tidligere spilt for Bergensklubbene  Nornen og Fyllingen og for Bodø Håndballklubb (BHK).


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksander Mevatne – Norges Håndballforbund 
Profil – FyllingenBergen
Kasper Ottesen

Kasper Ottesen (født 15. mars 1987) er en dansk håndballspiller. Han spiller høyre kantspiller for den danske eliteserieklubben AG København. Sesongen 2009/10 spilte han for Bodø Håndballklubb, og sesongen 2010/11 for den svenske eliteserieklubben Hammarby IF HF.


== Eksterne lenker ==
Truppen – Hammarby IF HF
Lechang

Lechang (kinesisk: 乐昌; pinyin: Lèchāng, Chinese Postal Map Romanisation: Lokchong) er et byfylke i byprefekturet Shaoguan i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 496 103 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sider
Yixiu

Yixiu (kinesisk: 宜秀区; pinyin: Yíxiù Qū) er et distrikt i byprefekturet Anqing i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen er på 216 000 og arealet 410,3 kvadratkilometer.


== Administrative enheter ==
Subdistrikt:

Daqiao (大桥街道)Storkommuner: 

Dalongshan (大龙山镇), Luoling (罗岭镇), Yangqiao (杨桥镇)Kommuner:

Wuheng (五横乡), Baizehu (百泽湖乡)Annet:

Daqiaojing økonomiske utviklingssone (大桥经济开发区)


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens nettsted
Joseph Liao Hongqing

Joseph Liao Hongqing (født i 1966 i småbyen Dongling i fylket Wuhua  i Guangdong i Folkerepublikken Kina) er katolsk biskop av bispedømmet Meizhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. 
Liao Hongqing tilhører hakkaene. Han fikk sin presteutdannelse ved presteseminaret i Wuhan. Da han ble presteviet 24. juli 1991 av myndighetsutnevnte biskop Anthony Zhong Quanzhang, var det den første prestevielse i Meizhou på 43 år. 
Bispedømmet hadde i 1991 12 000 katolikker i syv fylker. 
Fader Liao ble bispedømmeadministrator da biskop Zhong Quanzhang døde den 28. januar 2000. 
Den 26. september 2003 ble han bispeviet for Meizhou, med pavelig mandat, med biskop Bernardine Dong Guangqing av Hankou som hovedkonsekrant. Alle tre konsekrerende biskoper var alle blitt legitimert i sine embeder av Roma. 
Bispevielsesseremonien hadde sine uregelmessigheter. Myndighetene overtok styringen på en måte som kastet en skygge over begivenheten. Sikkerhetspolitiet var sterkt og synlig nærværende. Før seremonien var fader Liao blitt holdt isolert og kunne ikke benytte sin mobiltelefon, og andre prester og nonner ble forhindret i å treffe ham. Da den presiderende biskop bad om å få lese høyt den pavelige utnevnelsesbullen, ble det nektet.  I stedet ble det lest opp et dokument som proklamerte at Lisao var blitt utnevnt av den (illegitime) kinesiske katolske bispekonferanse. 
Bispedømmet hadde i mellomtiden vokst kraftig, til rundt 40 000 troende, de fleste i landsbyene, og 43 kirker og kapeller. Men det var stor prestemangel; bare to eldre og fire yngre.


== Referanser ==
Xingning

Xingning kan være:

Byfylket Xingning (兴宁) i byprefekturet Meizhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina;
Distriktet Xingning (兴宁) i nyprefekturet Nanning i den autonome region Guangxi i Kina.
Xingning (Meizhou)

Xingning (kinesisk: 兴宁; pinyin: Xīngníng) er et byfylke i byprefekturet Meizhou i provinsen  Guangdong i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 1 464 609 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i  Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sider
Lingling Jiao

Lingling Jiao («åndeåndekirken») er en liten (2008) religiøs gruppering i Folkerepublikken Kina. Den ble grunnlagt rundt 1985 av en folkeskolelærer i provinsen Jiangsu som forkynte at han hadde evner til å utdrive onde ånder. 
Gruppen spredte seg først og fremst i innlandsprovinsen Sichuan. Den ble erklært som illegal av de kinesiske myndigheter; begrunnelsen for forbudet var at gruppen krenket registrerte religiøse gruppers rettigheter. Kirkens tilhengere skal ha fremstått som om de var medlemmer av anerkjente religioner, og spredte «føydalistiske og overtroiske tanker» blant bøndene. Det kinesiske uttrykket føydalistisk benyttes i Folkerepublikken ofte om det som ansees som avleggs. 


== Kilder ==
Det protestantiske kinesiske tidsskrift Tianfeng, februar 1991.
Matthew Luo Duxi

Matthew Luo Duxi (født 2. juli 1919 i Renshou fylke i Sichuan i Kina, død 4. desember 2009) var katolsk biskop i bispedømmet Leshan (kurienavn: Kiating) i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. 


== Liv og virke ==
Luo Duxi kom fra en katolsk familie. Han begynte på presteseminaret i Chengdu i 1946. Da han hadde fullført studiene i 1956 var det fremherskende politiske klima slik at det ikke lå til rette for umiddelbart å prestevie ham, så dette ble utsatt. 
Ventetiden skulle bli lang, og i den perioden ble han underlagt myndighetenes administrative kontroll fra 1958 til 1972.
Men i 1981 oppfordret den vatikanutnevnte biskop Paul Deng Jizhou av Leshan ham til å gå tilbake til kirkelig tjeneste, og presteviet ham i 1983. 
Han ble utnevnt til generalvikar av Leshan av biskop Deng i 1987. Biskop Deng døde i 1990. 
Den 21. september 1993 ble han selv ordinert til biskop av Leshan, med biskop John Chen Shizhong  av Yibin som hovedkonsekrator. 
Utvelgelsesprosessen var etter de kinesiske myndigheters system, der pavelig mandat ikke var ønsket. Den er i form demokratisk, selv om det ofte legges føringer som ikke fremgår av formalitetene. 
Prosessen startet i desember 1992, da fem kandidater ble nominert av en gruppe på elleve personer: Syv prester, to lekfolk og to representanter for det offentlige rådet for religiøse anliggender. I april og mai stemte to distinkte grupper separat: Bispedømmets prester, og de lokale lederne for den kinesiske patriotiske katolske forening. I denne runden ble tre av de fem eliminert, og ved en siste avstemning ble fader Luo valgt med 21 av 28 stemmer. 
Den nye biskopen har på et senere tidspunkt innhentet pavelig approbasjon.  
Da han tiltrådte, hadde antallet katolikker i Leshan etter noen fordoblinger steget til 30 000, i tyve menigheter. I 2007 var tallet 40 000.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop François de Bovet (1745–1838)
Biskop Jacques-Léonard Pérocheau (1787–1861) *bispeviet 1818
Biskop Eugène-Jean-Claude-Joseph Desflèches (1814–1887) *1844
Biskop François-Eugène Lions (1820–1893) *1872
Biskop Jean-Joseph Fenouil (1821–1907) *1881
Biskop Marc Chatagnon (1839–1920) *1887
Biskop Jean-Pierre-Marie Fayolle (1860–1928) *1909
Biskop Pierre Louis Perrichon (1865–1931) *1921
Biskop Louis-Nestor Renault (1872–1943) *1924
Erkebiskop Louis-Gabriel-Xavier Jantzen (1885–1953) *1926
Biskop Matthias Duan Yinmin (Duan In-min) (1908-2001) *1949
Biskop John Chen Shizhong (1916-2012) *1985
Biskop Matthew Luo Duxi (1916-2012) *1985


== Referanser ==
Dongpo

Dongpo (东坡区; pinyin: Dōngpō Qū) er et distrikt i byprefekturet Meishan i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 1 331 km² og teller 820 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sider Arkivert 24. juni 2006 hos Wayback Machine.
Presidentvalget i USA 1872

Presidentvalget i USA i 1872 var det 22. presidentvalget i USAs historie. Den sittende presidenten Ulysses S. Grant ble i dette valget gjenvalgt med god margin. 

Det republikanske parti ble før dette valget splittet i to. Mange mente at Grant var både korrupt og for radikal, og resultatet ble dannelsen av Det liberal-republikanske parti et halvt år før valget. Dette partiet nominerte avismannen og politikeren Horace Greeley som presidentkandidat, og han fikk også nominasjonen fra Det demokratiske partiet. Grunnen til dette var frykten for at en egen demokratisk kandidat ville splitte Grants motstandere, og dermed redusere sjansene for a fjerne Grant fra embedet. 
29. november 1872, etter folkets stemmegivning, men før valgmannskollegiet hadde avlagt sine stemmer, døde Horace Greeley. Valgmennene som skulle ha stemt på ham stemte dermed på fire andre presidentkandidater, og åtte forskjellige visepresidentkandidater. Greeley fikk tre valgmannsstemmer posthumant, men disse ble underkjent av Kongressen. 
Veteranen Ulysses S. Grant vant 31 stater og dermed fire nye år i presidentstolen, denne gang ledsaget av Henry Wilson som visepresident. 


== Se også ==
Liste over Amerikas forente staters presidenter


== Eksterne lenker ==
(en) United States presidential election, 1872 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Stemmer fordelt på fylker (counties)
How close was the 1872 election? – Michael Sheppard, Michigan State University
Inter-Services Intelligence

Inter-Services Intelligence ISI eller fullt navn The Directorate for Inter-Services Intelligence, er den største og mest innflytelsesrike etterretningstjenesten i Pakistan. ISI er en av tre hovedavdelinger av Pakistans etterretningsorganisasjoner og er landets eksterne etterretningsorganisasjon, tilsvarende CIA. 
Etter den Indisk-Pakistanske krigen (1947) var det klart for Pakistan at etterretningstjenesten måtte forbedres, Inter-Services Intelligence ble derfor etablert som en egen organisasjon i tillegg til Intelligence Bureau (IB). Hovedkvarteret var opprinnelig i Rawalpindi men ble etterhvert flyttet til den nye hovedstaden Islamabad. ISI var aktiv i organisering av kampen mot Sovjetunionens okkupasjon av Afghanistan og organisasjonen har tradisjonelt hatt forbindelser til Taliban. ISI har bidratt aktivt til grupper som har forsøkt å drive indiske styrker ut av Kashmir.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Wutongqiao

Wutongqiao (kinesisk: 五通桥区; pinyin: Wǔtōngqiáo Qū) er et distrikt i byprefekturet Leshan i provinsen  Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er på 474 km² og har et folketall på 320 000.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens sidel
Beskrivelse
Paul Ma Cunguo

Paul Ma Cunguo (født i Kina) er katolsk biskop i bispedømmet Shuozhou (kurienavn: Shuoxian) i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. 
Ma Cunguo ble presteviet i 1996. I mars 2002 ble han utnevnt til Shuozhous generalvikar og fikk de facto ansvaret for ledensen av bispedømmet med om lag 8 000 katolikker.  Han ble ordinert til hjelpebiskop av Shuozhou den 8. februar 2004 av den regjeringsapproberte biskop Bonaventure Luo Juan (86 år), trass i motstand fra provinsens katolske patriotiske forening. Han var da 33 år gammel, to år yngre enn kirkelovens minstealder for bispevielse. To andre biskoper skulle ha vært medkonsekrerende, men de dukket ikke opp til seremonien.
Biskop Luo døde i 2007, hvorpå biskop Ma overtok som ordinarie biskop.


== Referanser ==
Shuocheng

Shuocheng (kinesisk: 朔城区; pinyin: Shuòchéng Qū) er et distrikt i byprefekturet Shuozhou nord i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. 
Det har et areal på 1 793 km² og teller 380 000 innbyggere.
Distriktet var tidligere et fylke, og het da Shuo (Shuoxian 朔县).


== Eksterne lenker ==
www.xzqh.org Hjemmeside
Armand-Louis Couperin

Armand-Louis Couperin (1727–1789) var en fransk komponist og organist og etter François «le Grand» og Louis det mest kjente medlemmet av musikerfamilien Couperin.


== Liv ==
Armand-Louis Couperin overtok i 1748 organistembetet i Saint Gervais etter faren Nicholas. I 1752 giftet han seg med Elisabeth-Antoinette Blanchet (1729–1815), datter av den berømte cembalobyggeren François-Étienne Blanchet. Couperin bekledte en rekke organistposter, ofte lot han sine barn vikariere for seg. Tre av barna hans, Pierre-Louis, Gervais-François og Antoinette-Victoire, ble senere musikere.
Couperin levde livet sitt innen snevre grenser, man kjenner ikke til noen reiser og ingen aktiviteter utenom hans virke som organist og cembalolærer.  Heller ikke kjenner man til at han deltok i tidens offentlige konserter i Paris, Concert spirituel. Han vegret seg mot å skrive teatermusikk og nektet å publisere sin kirkemusikk. Det som er igjen etter ham er nesten utelukkende musikk for klaviaturinstrumenter.
Armand-Louis døde etter skader han fikk av en løpsk hest mens han hastet mellom Sainte-Chapelle og St. Gervais. Ved sin død etterlot han seg et bibliotek med 885 bøker, uvanlig mye for en profesjonell musiker på den tiden.


== Musikk ==
Samtidige kommentatorer, inklusive Charles Burney, var svært begeistret for Couperins virtuose improvisasjoner (ofte over Te Deum), men til tross for ryet som organist finnes det bare ett orgelstykke bevart etter ham.
Ulikt mange av hans samtidige forble Couperin knyttet til la grande tradition française, og stykkene ble kritisert for mangel på modernitet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
David Fuller: "Armand-Louis Couperin", Grove Music Online, red. L. Macy (hentet 1. august 2006), (abonnementstilgang)


== Eksterne lenker ==
(en) Armand-Louis Couperin på Discogs 
(en) Armand-Louis Couperin på MusicBrainz 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Armand-Louis Couperin i International Music Score Library Project
Les cacqueteuses, partitur fra Sibley Music Library Digital Scores Collection
Samlede verk for 1 og 2 klaviaturinstrumenter red. Martin Pearlman.
Nils Tveranger

Nils Gregoriussen Tveranger (født 27. februar 1874 på Tveranger i Solund, død 13. juli 1953 i Aurland) var en skomaker i Aurland, kjent som mannen bak aurlandsskoen.
Som syttenåring dro Nils til Boston, Massachusetts. I Bostons skomakermiljø fikk han seg arbeid som skomakersvenn og lærte seg skomakeryrket. Nils dro hjem til Norge som nittenåring og bosatte seg i Aurland i 1894. Her åpnet han eget skomakerverksted. Med seg fra Boston hadde han kunnskap om produksjon av blant annet mokasiner, men det var først i 1926 han utviklet en mokasin-lignende sko. Basert på den amerikanske mokasinmodellen og den lokale tese-skoen utviklet Nils Tveranger aurlandsskoen. 
Tveranger hadde 15 mann i arbeid på verkstedet sitt. På det meste ga produksjonen av den spesielle skoen arbeid til 90 personer i Aurland, fordelt på 19 skomakerverksted.
Nils Tveranger var kjent som skomaker før han utviklet aurlandskoen. «Nasjonalskoen» ble et begrep for den mest typiske bunadskoen for menn og kvinner. Typisk for denne var snøresko med hælhøyde. Han fikk førstepris for denne skoen under landsutstillingen i Bergen i 1910. 
I tillegg til å være en god og nyskapende skomaker, var han også en dyktig selger.
I 1895 giftet han seg med Hansine Toraldsdotter Onstad (1872–1933). De fikk fire barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Nils Gregoriussen Tveranger» på NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon
Aurlandskoen
Octavia Sperati (skuespiller)

Artikkelen omhandler skuespilleren Octavia Sperati.  Se annet sted for Octavia Sperati, et band som har tatt navn etter skuespilleren.Octavia Salmine Sperati (født 19. februar 1847 i Kristiansand, død 22. mars 1918 i Bergen) var en norsk skuespiller, opprinnelig født Svendsen.
Hun debuterte i 1865 på Centralteatret i Akersgaten i stykket Gamle Minder, samtidig som hun bodde og arbeidet i sin tante Marthine Lunds fotoatelier. Senere var hun en tid knyttet til den norske scene i Møllergaden 1. Hun gikk derfra til Den Nationale Scene i Bergen, da denne startet i 1876. Dette holdt til i Komediehuset på Engen, hvor Ole Bulls Norske Theater hadde drevet sin virksomhet fra 1850 til 1863. Det hadde senere vært leid ut til omreisende teatertrupper.
Octavia Sperati oppnådde anerkjennelse for sine Ludvig Holberg-roller, og for sine Ibsen-tolkinger.  Spesielt hennes fremstilling av Gina Ekdal ved verdenspremieren på Vildanden den 9. januar 1885 (Sperati 1916:103-107). I 1901-02 spilte hun rollen som Lona Hessel i Samfundets Støtter.


== Familie ==
Hun ble gift med kapellmester Robert Ferdinand Arnold Sperati (1848–84), som var sønn av dirigenten og komponisten Paolo Sperati (1821–84).  Sønnen Robert Sperati (1872–1945) ble skuespiller, og hadde tidlige stumfilmroller. Datteren Alvilde Sperati (1873–1946) ble skuespiller og operettesanger ved Den Nationale Scene.


== Trivia ==
I forbindelse med førsteoppførelsene av Vildanden på Den Nationale Scene i 1885, mente Octavia Sperati at det var erfaringen fra praktisk fotografisk arbeid i tante Marthine Lunds atelier i Kristiania som gjorde at hun kunne spille rollen som Gina Ekdal så naturlig:Hvad der bidrog til at hjælpe mig utover al mystik og ind i virkeligheten og bidrog til at jeg helt indforlivedes med og utformet min rolle i dens mange detaljer, var den omstændighet, at Gina Ekdal er saa rikelig velsignet med arbeide - alle mulige slags gjøremaal. Hun sliter og stræver ustanselig fra morgen til kveld for at skaffe mat og øl, hun fotograferer og lapper, lægger i ovnen hos den «logerende», lager sildesalat og lærer sig til at forsage og spare for sig selv.

Octavia Speratis portrett var det eneste som var intakt etter brannen ved Den Nationale Scene i 1983, en hendelse som fikk sin supranormale forklaring i påstanden at førsteinspisient Jørgen Fogge hevdet å ha hørt hennes stemme midt i flammehavet.


== Litteratur ==
Sperati, Octavia: Theatererindringer. Gyldendal. 1911. 
Sperati, Octavia: Fra det gamle komediehus. Kristiania: Gyldendal. 1916. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Octavia Sperati – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Octavia Sperati hos Sceneweb
Aleksej Petrovitsj Jermolov

Aleksej Petrovitsj Jermolov (russisk: Алексей Петрович Ермо́лов) født 24. maijul./ 4. juni 1777greg., død 11. apriljul./ 23. april 1861greg.) var sammen med Pjotr Ivanovitsj Bagration og Jakov Petrovitsj Kulnev blant de mest populære russiske generaler under Napoleonskrigene. Jermolov ble hyllet i dikt av blant annet Aleksandr Pusjkin for sin karismatiske ledelse av tsarens arméer.


== Referanser ==


== Se også ==
(ru)Aleksej Jermolovs memoarer