jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Krønikebøkene

Krønikebøkene (hebraisk: דברי הימים‬ – Diḇrê hayyāmîm, «Dagenes anliggender (hendelser)») er samlebetegnelsen for to bøker i Det gamle testamente: Første og Andre Krønikebok. Den var opprinnelig én bok i Den hebraiske Bibelen. I Bibelen følger Krønikebøkene etter Kongebøkene (oppdelt i Første og Andre kongebok) og etter kommer Esras bok og Nehemjas bok, og således konkluderer de historieorienterte bøker i Det gamle testamente. Sammen med Esra og Nehemja utgjør Krønikebøkene det som blir kalt for det kronistiske historieverket. 
I jødiske Tanákh (Den hebraiske Bibelen) er Krønikebøkene den siste boken i Ketuvim («Skriftene») som i seg selv er den siste tredjedelen av Tanákh. På midten av 200-tallet f.Kr. oversatte de jødiske skriftlærde i Alexandria Tanákh til gresk, Septuaginta, ble Krønikebøkene delt i to deler, kalt for I og II Paralipoménōn, gresk: Παραλειπομένων, «ting etterlatt på den ene siden» . Det norske navnet, Krønikebøkene, kommer fra Hieronymus på 400-tallet e.Kr. i hans latinske oversettelse som kalt dem chronikon ettersom en krønike er en historisk framstilling som skildrer begivenheter i den rekkefølge de har funnet sted. Den greske tittelen i Septuaginta henviser til det som ble forbigått og utlatt fra Samuelsbøkene og Kongebøkene, men Krønikebøkene er på ingen måte bare et supplement til disse bøkene.
Krønikene begynner en genealogi (slektsregistrer) fra det aller første menneske, Adam, og fortsetter til en bibelsk fortelling av oldtidens Israels og Judeas historie (det sørlige og nordlige rike), og fram til kunngjøringen Kyros den store (ca. 540 f.Kr.).


== Sammendrag ==
Krønikebøkenes fortelling begynner med Adam og fortellingen er deretter ført videre, bortimot fullstendig som en slektsliste, ned til opprettelsen av det første kongedømmet Israel (Første krønikebok 1–9). Det meste av resten av Første krønikebok, etter en kort redegjørelse av Saul, er opptatt av styret til David (Første krønikebok 11–29). Den neste lange seksjonen er opptatt av Davids sønn Salomo (Andre krønikebok 1–9), og den siste delen handler om kongedømmet Judea med enkelte referanser til det andre kongedømmet Israel (Andre krønikebok 10–36). I det siste kapitelet er Judea ødelagt og folket er fraktet med tvang til Babylon for landsforvisning. I de siste versene erobrer den persiske kong Kyros den store det nybabylonske rike og tillater at landforviste folkene kan reise tilbake til sine hjemland, og beordrer at tempelet i Jerusalem skal restaureres.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Coggins, Richard J. (2003): «1 and 2 Chronicles», i: Dunn, James D. G.; Rogerson, John William: Eerdmans Commentary on the Bible, Eerdmans. ISBN 9780802837110.
Japhet, Sara (1993): I and II Chronicles: A Commentary, SCM Press. ISBN 9780664226411.


== Eksterne lenker ==
Første krønikebok, Nettbibelen
Andre krønikebok, Nettbibelen
Om Krønikebøkene, Watchtower online
Beroun

Beroun er en tsjekkisk by som ligger vest i de sentrale delene av landet. Den har cirka 20 000 innbyggere (2022). Byen ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 30 kilometer sørvest for Praha, der elva Litavka munner ut i Berounka.
Den første bosetningen i området til dagens by ble nevnt i 1088, og i 1295 var Beroun blitt en befestet kongeby, hvor mange av innbyggere var tyske kjøpmenn. Den 1. april 1421, 15 dager etter erobringen av Chomutov, ble Beroun erobret av de husittiske troppene under Jan Žižka. Siden den gang har byen hovedsakelig vært tsjekkisk. Byens betydning avtok etter konfiskeringen av byens gods i 1547 og etter tredveårskrigen. Etter sammenslåingen av Podbrdsko-distriktet med Moldau-distriktet (Vltavsko), ble Beroun sete for det nye Beroun-distriktet i 1714. Distriktsetet ble flyttet fra Beroun til Praha i 1791. Først etter 1860, da malm og kalkstein ble funnet i området og tekstilindustrien etablerte seg i Beroun, vokste byen igjen.
Siden 1997 har det vært holdt et håndverks- og keramikkmarked i Beroun på hovedtorget i mai og september. Markedet er det største i sitt slag i Tsjekkia; det består av 200 stands og har rundt 25 000 besøkende.
I august 2002 ble Beroun rammet av en stor flom. 


== Vennskapsbyer ==
 Condega i Nicaragua
 Goslar i Tyskland
 Rijswijk i Nederland
 Brzeg i Polen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Beroun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
De historiske bøker (GT)

De historiske bøker er en samlebetegnelse på en gruppe bøker i Det gamle testamentet. Dette er den klart største delen av stoffet i GT.
Det historiske stoffet i Det gamle testamentet blir igjen delt inn i tre deler:

De fire første Mosebøkene eller Tetrateuken.
Det deuteronomiske historieverket som inneholder Femte Mosebok, Josva, Dommerne, Første og Andre Samuelsbok og Første og Andre Kongebok.
Det kronistiske historieverket som inneholder Første og Andre Krønikebok, Esra og Nehemja.I tillegg til disse, kan også Ruts bok, Esters bok, Jona og deler av Daniel klassifiseres som historisk stoff.
Benešov

Benešov er en tsjekkisk by som ligger i de sentrale delene av landet. Den har cirka 16 000 innbyggere. Byen ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 40 kilometer sørøst for Praha.


== Vennskapsbyer ==
 San Pietro in Casale i Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Benešov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Benešov – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
De poetiske bøker (GT)

De poetiske bøker er en fellesbetegnelse på flere bøker man finner i Det gamle testamentet. Man finner mye poesi i hele Det gamle testamentet, men det er spesielt fem bøker som er preget av poetiske virkemidler, og eller er skrevet innenfor sjangeren visdomslitteratur.
Tre av disse fem bøkene består utelukkende av poesi. dette er:

Salmenes bok
Høysangen
Salomos ordspråkTo andre bøker som inneholder svært mye poesi, er:

Job
Forkynneren
Profetbøkene (GT)

Profetbøkene i Det gamle testamentet er alle profetbøkene en finner i GT. Daniels bok er ikke kategorisert i Nevi'im (Profetbøkene), men heller Ketuvim (Skriftene). Dette til tross for å være en profetisk bok. Grunnlaget for denne kategoriseringen er at kapittel 1-6 består av historiefortellinger, mens kapitlene 7-12 er profetiske. Likevel blir Daniels bok kanonisert midt mellom de tre store- og de tolv små profetene.


== De store profetene ==
De store profetene er en fellesbetegnelse for de tre største profetbøkene i Det gamle testamentet.

Jesaja
Jeremia
Esekiel


== De små profetene ==
De små profetene går også under navnet Tolvprofetboken. Dette er relativt ulike profetbøker, og grunnen til at de ble samlet er antagelig rent praktisk, da disse tolv bøkene fikk plass på en bokrull.

Hosea
Joel
Amos
Obadja
Mika
Nahum
Habakkuk
Sefanja
Haggai
Sakarja
Malaki
Jona
Kladno

Kladno er en tsjekkisk by som ligger vest i de sentrale delene av landet. Den har cirka 70 000 innbyggere og er regionens største by, med drabantbyer har den over 110 000 innbyggere. Byen ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 25 kilometer nordvest for Praha.


== Vennskapsbyer ==
 Vitry-sur-Seine i Frankrike
 Bellevue i USA
 Podolsk i Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kladno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Avgustyn Volosjyn

Avgustyn Ivanovytsj Volosjyn (ukrainsk: Авґустин Іванович Волошин, tsjekkisk: Augustin Vološin; født 17. mars 1874 i Kelecsény i Østerrike-Ungarn, i dag Keletsjyn i Rajon Mizjhirja i Ukraina, død 19. juli 1945 i Moskva i Sovjetunionen) var en karpatoukrainsk politiker, lærer og forfatter. Han var president for det uavhengige Karpato-Ukraina, en stat som eksisterte en kort stund i 1939.
Volosjyn studerte ved den teologiske skole i Ungvárer og ved Universitetet i Budapest. Deretter ble han ordinert til katolsk prest innen den ukrainske gresk-katolske kirke, og i 1924 ble han pavelig prelat. 
Fra 1900 til 1917 var han professor i matematikk ved lærerseminaret i Ungvár. I 1918 ble han formann for det subkarpatiske nasjonalråd, som i 1919 søkte Tsjekkoslovakia om konføderativ tilslutning. Dette ble virkeliggjort sommeren 1919.
I 1925 ble han som representant for Det rutensk-nasjonale kristelige parti medlem av det tsjekkoslovakiske parlament. Etter den sterke autonomiseringen av Karpatoukraina (oktober 1938) var han statsminister der. Da Adolf Hitler knuste Tsjekkoslovakia i 1939 gjorde han sitt ytterste for å holde Karpatoukraina utenfor. Derfor lot han seg kåre til president av Karpato-Ukraina.Hans presidentperiode ble like kortvarig som den nye statens uavhengighet varte. Han tiltrådte den 14. mars 1939, og allerede to dager etter var det over, ettersom Ungarn rykket inn, okkuperte og annekterte området. 
Han flyktet da via Romania og Zagreb i Kroatia til Praha, der han levde som privatperson i et kloster.
Sovjetarmeen erobret Karpatoukraina i mars 1945, og – beseglet med en traktat med det gjenopprettede Tsjekkoslovakia – gjorde det til sovjetisk territorium. Da sovjeterne rykket inn i Praha i mai 1945 ble Volosjyn arrestert og bragt til Moskva. Der døde han den 19. juli 1945 i Butyrka-fengselet.
I 2002 ble Volosjyn ved dekret fra den ukrainske president Leonid Kutsjma gitt tittelen Helt av Ukraina og posthumt tildelt Statsordenen.


== Referanser ==
Krivitjere

Krivitjere (hviterussisk крывічы, kryvičý; russisk кривичи) var en folkegruppe innenfor et stammeforbund av tidlige østslavere mellom 500-tallet og 1100-tallet e.Kr. i sentrum av dagens Russland i de øvrige områdene av Volga, Dnepr og vestlige Daugava, områdene sør for elven Velikajas nedre løp samt deler av området rundt elven Nemunas.


== Etymologi ==
I henhold til den tysk-russiske lingvisten Max Vasmer har navnet sannsynligvis sin opprinnelse fra deres mytiske forfar prins Kriv hvis tilnavn er avledet fra adjektivet krivoy («bøyd/kroket») på grunn av en mulig medfødt skavank.


== Historie ==
Ved et tidspunkt på 500-tallet forlot krivitjere fjellkjeden Karpatene og spredte seg nordøstover og blandet seg med spredte finsk-urgiske og baltiske stammefolk. Krivitjere spilte en framtredende rolle i koloniseringen av området mellom elvene Volga og Kljazma. Sammen med dregovisjere, radimisjere, polosjanere og en del baltiske stammer ble de forgjengerne og opprinnelsen til dagens moderne Hviterussland.
Krivitjere erlot seg mange arkeologiske monumenter, slike som levninger jordbruksbosetninger med spor etter jernverk, smykkekunst, håndverk fra smier og annet, lange gravhauger fra 500- til 800-tallet med kremerte levninger; gravhauger med krigere jordlagt med rike gravgjenstander; særegen smykkekunst som armbånd med ringer og glassperler gjort av strukket metalltråd. Ved slutten av det første årtusen hadde krivitjerne allerede godt utviklet jordbruk med produksjon av krøtter. Etter å ha bosatt seg langs handelsrutene til væringene som strakte seg ned til Konstantinopel drev krivitjerne også handel med nordboerne. Deres stammesentra var Gnezdovo, Izborsk, og Polotsk.
Som stamme tok krivitjerne del i de militære hærtoktene til Oleg av Novgorod og Igor av Kiev mot Østromerriket. De er også omtalt i det greske skriftet med latinsk tittel, De Administrando Imperio, som Κριβιτζοί. På 970-tallet ble fyrstedømmet Polotsk nevnt i krøniker for første gang. Polotsk var da styrt av den norrøne Ragnvald (Rogvolod, som på litauisk har «rag(a)nvald-ys» betydningen en mann som styrer/hekser/kontrollerer eller manipulerer hekser).


== Moderne bruk av navnet ==
I dag betyr ordet «Krievs» på latvisk «russisk» eller «russer», og ordet «Krievija» betyr «Russland». Via de baltiske områdene ble ordet kjent i Sentral-Europa. Eksempelvis skrev en krønikeskribent i Duisburg i 1314: «Frater Henricus Marschalcus... venit ad terram Crivitae, et civitatem illam, guae parva Nogardiadicitur cepit». Og i den polske utgivelsen Kazanie na Pogrzeb Maryanny Korsakywnej (Lublin, 1687. Б. II, 49) ble helgenen Paraxedis fra Polotsk kalt «Regina Krivitae» («krivitjernes dronning»).
«Kryvich» («Крывіч») var navnet på tidsskriftet til den hviterussiske historikeren Vaclau Lastouski som ble utgitt i Kaunas i Litauen i årene 1923 til 1927.


== Referanser ==
Nordland-Verlag

Nordland-Verlag var et forlag i Tyskland med tilknytning til det nasjonalsosialistiske styret. Det var forlaget til SS, og hadde hovedsete i Magdeburg og Berlin. Det var direkte underlagt Oswald Pohl.


== Historie ==
Forlaget ble grunnlagt sommeren 1933 for å fremme filosofisk og skjønnlitterær litteratur i pakt med nasjonalsosialistisk ideologi. Første publikasjon var tidsskriftet Die Notwehr. 
Forlaget utgav også tidsskriftet Nordland.


== Forfattere ==
I alt utgav forlaget verker fra ca. 160 forfattere. Blant dem var:

Kurt Eggers
Henrik Herse
Hanns Johst
Kurt Pastenaci
Franz Graf Zedtwitz (Feldmünster, roman fra et jesuittinternat)
Wulf Sörensen, d. i. Frithjof Fischer
Felix Dhünen, d.i. Franz Sondinger
Heinz Kindermann
Walter Löhde.


== Litteratur ==
Heinrich W. Schild u. Audrey Gregory. Der Nordland Verlag und seine Bücher: Eine Bibliographie mit Dokumentation zu Verlagsgeschichte und Verlagsproduktion. Toppenstedter Reihe, Bd. 12. Toppenstedt: Uwe-Berg-Verlag, 2005. ISBN 3-922119-12-3
Kolín

«Kolin» omdirigeres hit. For næringsstoffet, se cholin.Kolín er en tsjekkisk by som ligger ved Elben i de sentrale delene av landet. Den har cirka 32 000 innbyggere og ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 55 kilometer øst for Praha.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kolín – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kolín – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Den tyske trosbekjennelse

Den tyske trosbekjennelse var en slags «trosbekjennelse» som ble publisert av det nazistiske SS-forlaget Nordland-Verlag i 1938, i tidsskriftet «Nordland». Det følger malen fra de kristne trosbekjennelser, og må sees på som et ledd i den nazistiske kamp mot kristendommen og fremme av en egen germanskorientert religiøsitet.
Trosbekjennelsen lød:

Jeg tror på Gud, 
en allevig god far, 
verdens skaper og alle goders giver.Jeg tror på folkenes guddommelige misjon 
til utbygning og fremme av det guddommelige skaperverk.Jeg tror at Gud til alle tider har gitt folkene og verden menn,
som ikke med undere men med vidunderlige gjerninger
bevarte sitt folk og det guddommelige skaperverk fra undergang.Jeg tror derfor på Adolf Hitlers guddommelige misjon
til redning av det tyske folk
og til opprettholdelsen av den guddommelige verdensorden.Jeg tror på vårt blods hellighet,
våre forfedres guddommelige kraftkilde
og på en artsegen, blodbundet tysk guddom.Jeg tror på forfedrenes hellige samfunn
og et evig liv i det tyske folk.Jeg tror på det tyske folks evige oppstandelse
ved det hellige slektskaps skjød.Jeg tror derfor på det hellige germanske stortyske rike!Og på dets beståen i evighet!
Mělník

Mělník (IPA:[ˈmɲɛlɲiːk]) er en by i regionen Sentral-Böhmen i Tsjekkia.


== Geografi ==
Mělník ligger cirka 35 kilometer nord for Praha, ved ved sammenløpet av elvene Vltava og Elben. Byen ligger på høyre side av Elben og er hovedstaden i det viktigste av Tsjekkias vindistrikter. Vinen herfra må ikke forveksles med vinen fra den bulgarske byen Melnik.
Utenfor byen ligger det store Mělník kullkraftverk med en installert effekt på 1 050 MW.


== Severdigheter ==
Et vartegn for Mělník er slottet som ligger på en høyde like overfor Vltavas utløp i Elben.
St. Peter og Paulkirken (Kostel sv. Petra a Pavla) er utviklet fra et tidigere slottskapell fra det 11. århundret. Det firkantete tårnet er bevart fra denne tiden.
Prahaporten fra det 15. århundret er den gjenværende del av den gamle bymuren.
St. Ludmillakirken stammer fra 1583.
Rådhuset fra 1389 ble mot slutten av det 17. århundret omformet i barokkstil.


== Vennskapsbyer ==
 Wetzikon i Sveits


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mělník – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mělník – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
William A. Fillinger

William A. Fillinger (født 11. november 1867 på Hadeland, død 16. oktober 1938 i New Orleans i USA) var en norskfødt amerikansk katolsk prest innen jesuittordenen. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var først elev på det katolske St. Josephs Institutt i Kristiania. Deretter sendte foreldrene ham til en stor skole i Belgia, hvor han var i flere år. Han ble katolikk i 14-årsalderen. Så kom han tilbake til Norge.
I 1887 reiste han til USA, der han ble opptatt som medlem av jesuittordenen. 


=== Prest i jesuittordenen ===
Han ble presteviet i 1902 i kapellet i Woodstock College i Maryland av kardinal James Gibbons. 
Det meste av sin tid virket han som professor ved jesuittenes universitet i New Orleans. Under hele hans presteliv var det umulig for ham å besøke sitt fedreland, ettersom jesuitter var forbudt ifølge Grunnloven i Norge helt frem til sent i 1956.
Příbram

Příbram er en tsjekkisk by som ligger vest i de sentrale delene av landet. Den har cirka 35 500 innbyggere og ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 60 kilometer sørøst for Praha.
Ved Příbram ligger pilegrimskirken Svatá Hora (Det hellige fjell).


== Vennskapsbyer ==
 Hoorn i Nederland siden 1992
 Villerupt i Frankrike siden før 1989
 Chekhov i Russland siden før 1989
 Freiberg i Tyskland siden 1999
 Kežmarok i Slovakia siden 1997
 Königs Wusterhausen i Tyskland siden før 1989
 Altötting i Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Příbram – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkeslege

Fylkeslege (tidligere amtsfysikus) er den øverste offentlige lege i et fylke i Norge. Stillingen innbefatter rådgivningsfunksjon for Statsforvalteren og fylkets øvrige myndigheter i spørsmål som gjelder helsestell og funksjonen er nærmeste overordnede for de øvrige offentlige leger i det aktuelle fylket.


== Se også ==
Statens helsetilsyn
Kommunelege


== Eksterne lenker ==
Lov om statlig tilsyn med helse- og omsorgstjenesten mv. (helsetilsynsloven). §3
Jakob T. Hoff

Jakob Tøkersen Hoff (født 1843 i Ørland, død 1924) var ordfører i Ørland 1882–1916 og stortingsrepresentant (V) for 1892–1906 og 1910–12.Han drev fiske i ungdommen, var bonde på gården Vårtun på Hov, Opphaug fra 1870–1916, var herredstyremedlem 1878–1919, ordfører 1882–1916 og stortingsmann 1892–1906 og 1910–12. 
Han var innehaver av Kroningsmedaljen, 7. juni-medaljen og Medaljen for borgerdåd. Den første av disse fikk han som medlem av komiteen som planla Haakon VIIs kroning i 1906. 
I Ørland kommunes jubileumsberetning (1937) omtales Hoff som «bygdens ’Grand old man’ framfor noen annen». Det er reist en minnesten med et relieff over ham på Ørland kirkegård.Gjennom søstera Johanne (1837-1887) var han svoger med ordfører i Bjugn og Stjørna Johan Arnt Hegvik.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Jakob Hoff hos Norsk senter for forskningsdata
Rakovník

Rakovník er en tsjekkisk by som ligger vest i de sentrale delene av landet. Den har cirka 15 000 innbyggere og ligger i regionen Sentral-Böhmen cirka 50 kilometer nordvest for Praha.


== Vennskapsbyer ==
 Dietzenbach i Tyskland
 Weert i Nederland
 Istra i Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rakovník – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rakovník – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Filmåret 1948

Filmåret 1948 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1948.


== Årets filmer ==


=== A - G ===
Abbott og Costello i redselskabinettet
Anna Karenina
Bygg og bli gær'n
De fordømtes legion
Den hemmelighetsfulle leiligheten
En svensk tiger
Fort Apache
Gift dere, jenter


=== H - N ===
Havnebyen
Jeanne d’Arc
Jeg viser børster
Kampen om tungtvannet
Ladies of the Chorus
Lilla Märta kommer tillbaka
Noose


=== O - U ===
Piraten
Red River
Repet
Ring Northside 777
Scudda Hoo! Scudda Hay!
Sierra Madres skatt
Soldat Bom
Synd
De tre musketeter
Travkongen
Trollfossen
Ugagnskråka


=== V - Å ===
Vår i luften
You Were Meant for Me
Ådalens poesi


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 1948 in film – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Omloop Het Nieuwsblad 2009

Omloop Het Nieuwsblad 2009 var den 64. utgaven av Omloop Het Nieuwsblad, og ble arrangert 28. februar 2009. Thor Hushovd vant innspurten i Gent foran Kevyn Ista og Juan Antonio Flecha.


== Resultat ==


== Eksterne lenker ==
Rapport (Engelsk)
Nokon kjem til å komme

Nokon kjem til å komme er et skuespill av den norske forfatteren Jon Fosse, utgitt i 1996. Stykket var det første Fosse skrev, høsten 1992 og vinteren 1993 men det ble verken utgitt eller oppført før i 1996, da som det tredje av hans stykker; etter Og aldri skal vi skiljast (1994) og Namnet (1995). Nokon kjem til å komme hadde urpremiere på Det norske teatret i 1996 og ble utgitt av Samlaget samme år.
Handlingen i stykket er, som i de fleste av Fosses stykker, knyttet til et lite antall personer, med vage personkarakteristikker. Stykket åpner med at Ho (som er "rundt tretti år) og Han (som er i "femtiårene"), kommer til et gammelt hus ved havet, som de har kjøpt og ønsker å bosette seg i, for å realisere sitt forhold. Kort tid etter ankomsten får paret besøk av Mannen, en enslig mann i slutten av tjue-åra, som både er nabo og den som har solgt dem huset. Mannen er i og for seg harmløs, men parets potensielle uro og engstelse blir projisert mot ham, og gjør ham til «en katalysator for kjærlighet, død og seksualitet». Stykket har en åpen slutt, hvor det forblir uavklart hvorvidt parets forhold kan reddes.
Ulike oppsetninger har presentert stykket som psykothriller, som et stykke om angst, eller som et stykke om erotikk.


== Referanser ==
Sarita Skagnes

Sarita Skagnes (født 2. januar 1969 i Punjab India) er en indisk norsk forfatter og foredragsholder. Hun debuterte i 2007 med selvbiografien Bare en datter. For den boken mottok hun Åpenhetsprisen på Verdensdagen for psykisk helse i 2008. Prispengene på 10 000 kroner gav hun til Fadderbarnas framtid.


== Oppvekst ==
Sarita ble født og hadde sin barndom i India. Da hun ble født ble hun datter nummer 3 i familien, og det var en skam. Pikebarn hadde ingen særlig verdi i India. Det førte til at hun ble byttet bort med en fetter. Han ble tatt opp som en sønn i familien, mens Sarita ble slave hos en tante. Allerede 4 år gammel ble hun voldtatt av en fetter. Hun hadde en grusom barndom, da tanten solgte henne for piller da tanten var pillemisbruker. 12 år gammel ble hun gitt bort til besteforeldrene for å stelle de gamle, og fikk det bedre. Hennes foreldre og søsken flyttet til Norge og da hun var 15 år kom faren tilbake til India og voldtok henne. Etter dette ba bestemoren faren hennes om å ta henne med til Norge.
Da hun kom til Norge gjorde hun opprør til tross for at faren truet med nye voldtekter. Senere giftet hun seg med en norsk mann og skiftet identitet.


== Bibliografi ==
2007 Bare en datter ISBN 9788205373532


== Priser ==
2008 Åpenhetsprisen


== Kilder ==
www.mentalhelse.no om Sarita Skagnes
www.dagbladet.no Frihetens pris


== Eksterne lenker ==
(en) Sarita Skagnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Endre Skjørestad

Endre Skjørestad (født 2. mai 1953) er en norsk advokat. Han er tidligere lokalpolitiker (Sp) for Sandnes kommune og statssekretær i Finansdepartementet. 
Fra mars 2009 til 2010 var han styreleder av Statens finansfond og var styreleder i Flytoget fra 2003 til 2013. Han har vært styreleder i Finanstilsynet siden 2010 og har i tillegg flere andre styreverv
Skjørestad ble utdannet jurist i 1978 og begynte i advokatfirmaet Wyller, Pedersen og Haver i 1983. I 1985 ble han partner. Firmaet endret i 1997 navn til Advokatfirmaet Haver.  Han satt i Sandnes kommunestyre fra 1984 til 1995. De to siste årene var han varaordfører. I perioden 1997 til 2000 var han statssekretær i Finansdepartementet og fra 2005 til 2014 var han leder av Karanteneutvalget som skiftet navn til Karantenenemnda.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Endre Skjørestad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Endre Skjørestad hos Stortinget 
(no) Endre Skjørestad hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Om Endre Skjørestad, fra advokatfirmaet Haver