jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
T.K. Brøvig

T.K. Brøvig AS er et norsk familieeid selskap i Kristiansand. Selskapet eier verdipapirer og ble stiftet i 1965 av Tørres Kristian Brøvig.
Selskapet eide Bussen Trafikkselskap, og var en av de største aksjonærene i Norgesbuss fram til 2008.
Feejee mermaid

«The Feejee Mermaid» eller bare «Fiji mermaid» var levningene etter en angivelig «ekte» havfrue som den amerikanske underholdningsarrangøren P. T. Barnum presenterte i sitt museum av kuriositeter, Barnum's American Museum, i 1842. Siden har flere eksemplarer dukket opp i sideshows rundt om i verden. En Feejee mermaid ser ut som en havfrue, men har ofte spisse tenner og klør. De fleste eksemplarer er satt sammen av aper eller andre pattedyr og halen av en fisk. 


== Liknende figurer ==

		


== Se også ==
Jenny Haniver
Bløff


== Eksterne lenker ==
(en) Fiji mermaid – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hamperokken

Hamperokken er det høyeste fjellet på halvøya vest for Ullsfjorden, og ligger i Tromsø kommune i Troms og Finnmark.Fjellet er det sjette høyeste i Norge ut fra primærfaktor.
Fjellet kan bestiges uten sikringsutstyr om sommeren, men om vinteren kreves isøks og stegjern


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Fontevraud-klosteret

Fontevraud-klosteret (også skrevet Fontevrault) ligger utenfor landsbyen Fontevraud-l'Abbaye, i nærheten av Chinon, i Anjou, Frankrike. Det ble grunnlagt av den omvandrende reformatiske predikanten Robert av Arbrissel, som skapte en ny munkeorden, ordenen av Fontevrault. De første permanente strukturene ble bygget mellom 1110 og 1119.


== Historie ==
 
Klosteret var et dobbeltkloster med munker og nonner på samme sted. Ordenen opprettet flere «Fontevrist»-klostre i England. Robert av Arbrissel erklærte at ordenens leder alltid skulle være en kvinne og utpekte Petronille de Chemillé som den første abbedisse. Hun ble etterfulgt av Matilda d'Anjou, tante av kong Henrik II av England. Dette var begynnelsen på en posisjon som tiltrakk seg mange rike og adelige abbedisser i årenes løp, blant annet medlemmer av den franske kongelige familie av Huset Bourbon. Louise de Bourbon etterlot sitt våpenmerke på mange av alterasjonene hun gjorde i løpet av sin periode i stillingen. I de tidligste årene var Huset Plantagenet store velgjørere for klosteret, og mens Isabella d'Anjou var abbedisse ble Henrik IIs hustru, Eleanora av Aquitaine, nonne der i sin alderdom.Under den franske revolusjon ble ordenen oppløst. Den siste abbedisse, madam d'Antin, døde i fattigdom i Paris. Den 17. august 1792 beordret et revolusjonært påbud evakuering av alle klostre innen 1. oktober 1792. Fra 1804 og fram til 1963 var klosteret fengsel. Da ble det gitt videre til det franske kulturdepartementet.Restaureringen av klosterkirken ble fullført i 2006 under ledelse av arkitekten Lucien Magne


== Kongelig gravplass ==

Klosteret var opprinnelig stedet for gravene til kong Henrik II av England, hans hustru Eleanora av Aquitaine, deres sønn Rikard I av England, deres datter Joan, deres barnebarn Raymond VII av Toulouse, og Isabella av Angoulême, hustruen til deres sønn kong Johan av England. Imidlertid finnes det ikke lenger levninger av Henrik, Eleanora, Rikard eller andre på stedet. 
Levningene ble muligens ødelagt i løpet av den franske revolusjonen. Det er dog allment antatt at stedet hvor deres levninger i klosteret er begravd er kjent, men at den franske regjeringen ikke vil gi tillatelse til utgravning ettersom funn på et annet sted vil resultere i minsket turisme.


== Annet ==
Jean Genet skrev om sine erfaringer som en trettiårig fange i Fontevrault i sin delvis selvbiografiske roman Miracle de la rose (1946, på svensk i 1953 som Rosenmiraklet).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Melot, Michel (1971) L'abbaye de Fontevrault. Paris: Jacques Lanore
Pohu, J. (1961) L'abbaye royale de Fontevrault. Fontevraud: l'abbé Pohu
Pohu, J. (197-?) The royal abbey of Fontevraud. Fontevraud: l'abbé Pohu


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Abbaye de Fontevraud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Abbaye de Fontevraud – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkel i Catholic Encyclopedia
Royal Abbey of Fontevraud and the famous Gisants (painted tomb effigies) of Eleanor of Aquitaine, King Henry II and King Richard I
Kommersøya

Kommersøya er en øy i Sandebukta i Holmestrand kommune i Vestfold. Den er omtrent 400 meter på det bredeste, 2700 meter lang og har et areal på 0,7 km². Det er drevet jordbruk på øya fra 1300-tallet og fram til ca. 1950. Det meste av øya er i dag vernet som naturreservat. Reservatet ble opprettet 30. juni 2006 og dekker 480 mål. 
Øya ligger midt i Oslofeltet, og berggrunnen består i stor grad av kalkrike avsetninger fra den øverste (seneste) del av silurtiden. Dette gir grobunn for kalkfuruskog og kalktørrenger med en svært artsrik flora. I den sydlige delen av reservatet er det rikelig med fossiler.Eldre navn på øya er Kumarsøen og Marmorøya.


== Kalkforekomst og -utvinning ==
Det ble på 1700- og 1800-tallet drevet marmorbrudd og kalkutvinning. En kalkfabrikk ble etablert tidlig i 1890-årene, men gikk konkurs i 1896. Den ble da kjøpt av et konsortium som bestod av O. Breda, byggmester P. Lowzow og verkseier H.P Andresen. Sistnevntes part ble kjøpt av Christiania Portland Cementfabrik (CPC) i 1897. Et område sør på øya ble i 1897 solgt til grosserer Winther, som var agent for den tyske sementfabrikken Hemmoor, som var en av hovedleverandørene av importsement i Norge. Det var da planer om å anlegge sementfabrikk på øya. Norddelen av øya ble samme år solgt til Kristiania Mørtelverk.
CPC kjøpte etterhvert opp de øvrige eiere på øya gjennom oppkjøp i 1899 (fra Aigeltingers), 1908 (fra P.F. Winther) og i 1915 (fra G. Wankel). CPC fikk konsesjon av regjeringen i 1915 til oppføring av sementfabrikk. Men på grunn av tilstrekkelig tilgang på kalkstein fra Langøya til fabrikken på Slemmestad, ble dette ikke noe av selv om det ble gjort visse forberedende arbeider.
Christiania Eiendomsselskap (eid av Norcem som CPC hadde fusjonert til i 1968) solgte mesteparten av øya til Sande og Holmestrand kommuner for å sikre friluftsinteresser. En tomt ble behold for fremtidig bygging av firmahytter til Norcem. Selgerne forbeholdt seg retten til tilbakekjøp hvis det skulle bli behov for å utnytte kalksteinsforekomsten. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kommersøyas historie
Christiania Glasmagasin

Christiania Glasmagasin (CG) er en norsk kjede med butikker, spesialisert på glass og interiørartikler. Gruppen har sin opprinnelse i fabrikkutsalget for de norske glassverkene og kan føre sin historie tilbake til opprettelsen av Det Kongelige norske Compagnie i 1739. Dettte gikk imidlertid konkurs i 1750 og blir overtatt av norske eiere. En krambod for glasstøy opprettes på Jernbanetorget i 1857, men på grunn av utbyggingen av jernbanen må utsalget flyttes til nye lokaler i postgården på Stortorvet i 1862. 
På folkemunne blir butikken etter hvert bare kalt GlasMagasinet (se der for detaljer om butikkutsalget), og i 1887 ble tilnavnet offisielt tatt i bruk på utsalget.


== Eierskap ==
I 1984 kjøpte Atle Brynestad opp Christiania Glasmagasin fra Harald Bergs etterkommerne. Selskapet ble lagt inn under investeringsselskapet CG Holding. I 1986 ble også Hadeland Glassverk (HG) en del av Brynestads forretningsvirksomhet, og i 1996 kom Porsgrunds Porselænsfabrik (PP) til. Brynestad har omstrukturert konsernet sitt flere ganger, og CG Holding har etter hvert blitt til den privateide konsernbedriften 3 Norske, som ble dannet i 2009. Der inngår også søsterselskapene Hadeland Lys og Tinnstøperi (opprettet i 1991) og cruiseskipselskapet SeaDream Yacht Club (opprettet i 2001).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Christiania Glasmagasin (eget nettsted)
Edmund Dulac

Edmund Dulac (født Edmond Dulac 22. oktober 1882, død 25. mai 1953) var en fransk illustratør som fra 1904 arbeidet i Storbritannia og ble britisk statsborger i 1912.
Dulac var sammen med illustratører som Arthur Rackham, William Heath Robinson og Kay Nielsen en av de betydeligste aktørene i «gullalderen» innen bokillustrasjon i første fjerdedel av 1900-tallet. Han er særlig kjent for sine vakre, dekorative akvareller og tegninger til flere eventyr, blant annet fra Tusen og en natt og av brødrene Grimm og H. C. Andersen. Tegnestilen er sirlig og sikker, komposisjonene elegante og fargebruken raffinert. Stilen var delvis inspirert av art nouveau, av Rackham og Aubrey Beardsley og seinere av persisk og indisk kunst. Dulac arbeidet også med kostymetegning, avistegning, portretter, bokomslag, emballasjeillustrasjon og frimerkedesign. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Edmund Dulac – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi og illustrasjoner (på engelsk) Arkivert 2. februar 2009 hos Wayback Machine.
SurLaLune Eventyrillustrasjoner av Edmund Dulac Arkivert 16. april 2009 hos Wayback Machine.
Dulacs illustrasjoner til The Kingdom of the Pearl
Flere illustrasjoner av Dulac
Kay Nielsen

Kay Nielsen (født 1886, død 1957) var en dansk illustratør som blant annet arbeidet i USA. 
Kay Nielsen regnes som en av de viktigste illustratørene i «gullalderen» innen anglo-amerikansk bokillustrasjon i første del av 1900-tallet. Han bidro med vakre, dekorative illustrasjoner til flere praktutgaver av evetyrsamlinger. Nielsen arbeidet også som tegner for tegnefilmselskapet Disney i USA, der han blant annet lagde designen til blokksberg-scenen i Fantasia fra 1940. Stilen var blant annet inspirert av art nouveau og den svenske eventyrtegneren John Bauer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kay Nielsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kay Nielsen på Internet Movie Database 
(sv) Kay Nielsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Kay Nielsen på Filmdatabasen 
(fr) Kay Nielsen på Allociné 
(en) Kay Nielsen på AllMovie 
(en) Biografi og illustrasjonseksempler (på engelsk) Arkivert 10. juni 2006 hos Wayback Machine.
(en) Flere bokillustrasjoner
Adele av Champagne

Adèle av Champagne (født ca. 1140, død 4. juni 1206), også kjent som Adelaide og Alix, var den tredje hustruen til kong Ludvig VII av Frankrike og mor til hans eneste mannlige arving, den framtidige Filip II August. Hun var datter av Theobald II av Champagne og Matilda av Kärnten.
Hun var aktiv i kongedømmets politiske liv, sammen med sine brødre Henrik I av Champagne, Theobald V av Blois, og Guillaume aux Blanches Mains, erkebiskop av Reims. Henrik og Theobald var gift med døtrene til Ludvig VII og hans første hustru Eleanora av Aquitaine. Eleanora og hennes brødre følte deres posisjon truet da arvingen av Artois, Isabella av Hainaut, ble gift med Adèles sønn Filip. Adèle gikk i allianse med Hugo III, hertug av Burgund, og greve Filip av Flandern, og forsøkte selv å interessere Fredrik Barbarossa. Det brøt ut krig i 1181, og forholdene ble så dårlige at Filip forsøkte å få en skilsmisse fra Isabelle i 1184.
Selv om hennes makt minsket etter at Filip ble konge i 1180 fungerte hun som regent av kongedømmet i 1190 da Filip dro av sted på det tredje korstoget. Hun havnet i skyggen igjen da han kom tilbake i 1192, men deltok i opprettelsen av flere klostre.
Hun døde den 4. juni 1206, og ble gravlagt i kirken i klosteret Pontigny i nærheten av Auxerre.
Adèle hadde to barn med kong Ludvig VII av Frankrike:

Dieudonné, den framtidige Filip II August av Frankrike (født 21. august 1165), Ludvig VIIs eneste mannlige arving.
Agnes av Frankrike (født 1171), gift med Alexios II Komnenos, keiser av Østromerriket.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gislebert av Mons: Chronicon
Gobry, Ivan: Louis VII Le Jeune, Pygmalion 2002
Gobry, Ivan: Les Capétiens – 888-1328, Tallandier 2001
Rhopalosomatidae

Rhopalosomatidae er en familie av vepser som tilhører gruppen broddvepser (Aculeata). Det er en artsfattig gruppe med 37 kjente, nålevende arter fordelt på fire slekter, i tillegg kjenner man to slekter fra fossiler. De er parasitoider, larvene snylter på sirisser (Gryllidae).


== Utseende ==
Små til middelsstore (2–10 mm), slanke vepser med kraftige bein. De ligner på veivepser (Pompilidae), andre ligner på darwinvepser (Ichneumonidae) eller maur. Hodet er forholdsvis lite, høyere enn langt, med ovale eller nyreformede fasettøyne og forholdsvis lange palper. Hos slekten Olixon, som har reduserte vinger, har hodet skarpe bakhjørner. Antennene er lange og sylindriske, og består av 13 ledd. Forkroppen (thorax) er fint hårete på ryggsiden, blank på sidene. Hos Olixon er den påfallende smal, parallellsidig, hos andre grupper ser den mer vanlig ut. Beina er ganske lange, lårene spoleformede, leggene med temmelig lange sporer, føttene lange og slanke. Vingene kan være store, lange og smale eller redusert til køllelignenden stumper. Bakkroppen er slank med seks synlige ryggplater (tergitter), festet til forkroppen med en kort "stilk" (petiolus).


== Levevis ==
Denne familien er parasitoider som snylter på nymfestadiet av sirisser (Gryllidae). Larvene er ektoparasitoider, det vil si at de sitter på utsiden av verten, men de omgir seg med en sekklignende utposning som ligner den som familien Dryinidae danner på sikader.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera)
Underordenen stilkvepser (Apocrita)
delgruppe broddvepser (Aculeata)
Overfamilien Vespoidea
Familien Rhopalosomatidae
Liosphex – Amerika
Olixon Cameron, 1887 – Afrika, Amerika, Australia
Paniscomima Enderlein, 1904 – Afrika, Sørøst-Asia
Rhopalosoma – Amerika
†Mesorhopalosoma – bare fossile arter
†Propalosoma – bare fossile arter


== Kilder ==
Rhopalosomatid wasps of Africa and Madagascar. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Rhopalosomatidae i Encyclopedia of Life 
(en) Rhopalosomatidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Rhopalosomatidae hos Fossilworks 
(en) Rhopalosomatidae hos ITIS 
(en) Rhopalosomatidae hos NCBI 
(en) Kategori:Rhopalosomatidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rhopalosomatidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bilde avs Liosphex sp.: [2]
Aleš Razým

Aleš Razým (født 19. august 1986 i Plzeň) er en tsjekkisk langrennsløper. Han bor i Tsjotikov og representerer skiklubben Dukla Liberec. Razým har sin styrke i sprint og han har en sjetteplass fra sprinten i VM i Liberec i 2009 som beste resultat i VM- og verdenscupsammenheng. Han har per 2. april 2009 et gull fra det tsjekkiske nasjonale mesterskapet og to seire i Slavisk cup.
Razýms beste resultat i et junior-VM er en fjerdeplass på 20 km dobbel jaktstart fra Rovaniemi i 2005. Han debuterte i verdenscupen på 15 km fristil i Nové Město i sesongen 2004/05. Razým tok sine første verdenscuppoeng i sesongen 2007/08 med en 23.-plass på sprint klassisk i Kuusamo. I sesongen etter forbedret han sin personlige bestenotering i verdenscupen til en 11.-plass, og det resultatet oppnådde han på fristilsprinten i Davos. I VM  i Liberec, altså i hjemlandet, tok han overraskende en sjetteplass på sprinten i fristil. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleš Razým – Olympics.com 
(en) Aleš Razým – Olympic.org 
(en) Aleš Razým – Olympedia 
(en) Aleš Razým – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cz) Aleš Razým – Tsjekkias olympiske komité 
(en) Aleš Razým – FIS (langrenn)
Tanner Hall

Tanner Hall (født 26. oktober 1983 i Kalispell i Montana) er en amerikansk jibber.
I 2006 vant han X Games. Han har blant annet blitt kåret til «skier of the year» flere ganger. Han vil også komme ut med nye skifilm 1. august 2011 som heter Retallack : The Movie. Tanner Hall var også god venn med C. R. Johnson som døde for noen år siden i en skiulykke.


== Referanser ==
Sapygidae

Sapygidae er en familie av stilkvepser. De ligner stikkvepser (Vespidae) men kan kjennes på de korte og fortykkede antennene. Larvene snylter på solitære bier. Gruppen omfatter ca. 80 nålevende arter, av disse er 10 funnet i Europa og tre i Norge. De er også kjent fra fossiler, fra baltisk rav som stammer fra eocen-tiden.


== Utseende ==

Middelsstore, nokså kraftige, svarte vepser, ofte med gule eller hvite tegninger. Mange ligner stikkvepser (Vespidae). Hodet er nokså stort og bredt, antennene kraftige, noe fortykkede. Brystet er kraftig, ikke påfallede hårete. Beina er forholdsvis korte, vingene velutviklede, lange og smale. Bakkroppen er avlang, festet til forkroppen med en kort "stilk" (petiolus).


== Levevis ==
Disse artene er parasitoider som snylter på solitære (ikke-sosiale) bier (Apoidea). Hunnen legger et egg i biens bol, og vepselarven spiser opp både bielarven og matreservene som var samlet til den. Noen er kleptoparasitter: De angriper ikke bielarven, men nøyer seg med å spise opp maten dens.


== Utbredelse ==
Familien finnes i alle faunaregioner, bortsett fra Australia.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera)
Underordenen stilkvepser (Apocrita)
delgruppe broddvepser (Aculeata)
Overfamilien Vespoidea
Familien Sapygidae
Araucania
Asmisapyga
Eusapyga
Fedtschenkia
Huarpea
Krombeinopyga
Monosapyga Pic, 1920
Monosapyga clavicornis (Linnaeus, 1758) – finnes i Norge
Monosapyga theresae Pic, 1920
Parasapyga
Polochridium
Polochrum Spinola, 1805
Polochrum repandum Spinola, 1805
Sapyga Latreille, 1796
Sapyga morawitzi Turner, 1911
Sapyga multinotata Pic, 1920
Sapyga octoguttata Dufour, 1849
Sapyga quinquepunctata (Fabricius, 1781) – finnes i Norge
Sapyga similis (Fabricius, 1793) – finnes i Norge
Sapygina Costa, 1887
Sapygina decemguttata (Jurine, 1807)
Sapygina kurzenkoi Gusenleitner, 1997


== Kilder ==
Sapygid wasps of Africa and Madagascar. [1]
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr: [2]


== Eksterne lenker ==
(en) plankevepser i Encyclopedia of Life 
(en) plankevepser i Global Biodiversity Information Facility 
(no) plankevepser hos Artsdatabanken 
(sv) plankevepser hos Dyntaxa 
(en) plankevepser hos Fauna Europaea 
(en) plankevepser hos Fossilworks 
(en) plankevepser hos ITIS 
(en) plankevepser hos NCBI 
(en) Kategori:Sapygidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sapygidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Tetipyramiden

Tetipyramiden er en pyramide i Saqqara i Egypt. 
Den ble oppført omkring 2355-2343 f.Kr. og tilegnet farao Teti under det sjette dynasti i det gamle riket. Pyramiden, som ble åpnet for første gang den 29. mai 1881 av Gaston Maspero, var en gang 52 meter høy og hadde en basisoverflate som målte 79 x 79 meter.
Pyramidens overjordiske deler er nå i ytterst liten utstrekning bevart og de ligner mest en liten kolle. Ganger og rom under overflatenivå er derimot bevart i god stand.
Khafrepyramiden

Khafrepyramiden eller Chefrenpyramiden er den nest største av de tre pyramidene i Giza i Egypt. 
Den ble oppført ca. år 2548 – 2535 F.Kr. under Egypts fjerde dynasti av Khafre (Chefren), som var sønn av Khufu (Kheops). 
Pyramiden ble åpnet for første gang i år 1818 av Giovanni Battista Belzoni.

Bygningen var opprinnelig ca. 146 m høy – nå er den ca. 137 m høy. Basisoverflaten er på ca. 215 x 215m. Pyramiden ligger noen hundre meter sør for den store Kheopspyramiden på en liten kolle, og virker dermed høyere enn den. Den er bygd i kalkstein og granitt. Den har to innganger på nordsiden hvorav en på grunnivå og en ca. 11 m høyere opp. Disse to sammenstråler inne i pyramiden til en felles gang. Gravkammeret måler ca. 14 x 5m med en høyde på ca. 6 m og inneholder en sarkofag.


== Se også ==
Giza nekropolis
Pyramidekomplekset ved Giza
Kheopspyramiden
Pyramide
Gizaplatået


== Eksterne lenker ==
(en) Pyramid of Khafra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Det egyptiske turistbyrå om Khafre
om Khafre
Jean Boisselier

Jean Boisselier (født 26. august 1912 i Paris i Frankrike; død 26. august 1996 i Paris) var en fransk arkeolog som hovedsakelig beskjeftiget seg med Sørøstasia.


== Liv og virke ==
Ved utbruddet av annen verdenskrig var Boisselier reserveoffiser. Han ble tatt til fange av tyskerne i juni 1940 og ikke befridd før i 1945. Han gjenopptok så studiene i kunsthistorie ved skolen knyttet til Louvre, og avsluttet under Philippe Stern med et arbeide over khmer-statuene. 
I 1949 dro ham som medhjelper til Henri Marchal til Angkor, og ble i 1950 konservator ved museet i Phnom Penh. I 1953 ble Boisselier ansvarlig for konserveringsarbeidene i Angkor. I 1955 vendte han interessen mot Thailand og forsket i regionen U Thong vedrørende forhistorien til Dvaravatiperioden. I 1963 utgav han et større verk om utviklingen av statuene i Champa, og arbeidet ved Silpakorn-universitetet i Bangkok.
I 1970 vendte Boisselier hjem til Frankrike og overtok ledelsen for forskningsgruppen Archéologie et civilisations de l’Asie du Sud et du Sud-Est ved Université Paris III (Nye Sorbonne). Dette vervet hadde han til 1980. 


== Verker i utvalg ==
La statuaire khmère et son évolution. Saigon, EFEO (PEFEO, 37) 1955
Tendances de l’Art khmer. Commentaires sur 24 chefs-d’œuvre du musée de Phnom Penh Paris, PUF (Publ. du musée Guimet, Bibliothèque de diffusion, 42) 1956
La statuaire du Champa. Recherches sur les cultes et l’iconographie. Paris, EFEO (PEFEO, 54) 1963
 Asie du Sud-Est : I. Le Cambodge. Paris, Picard (Manuel d’archéologie d’Extrême-Orient, 1) 1966
 Notes sur l’art du bronze dans l’ancien Cambodge . Artibus Asiae 29/4. 1967
 La sculpture en Thaïlande. Fribourg, Office du Livre (Bibliothèque des Arts). 1974
(mit Jean-Michel Beurdeley): La peinture en Thaïlande. Fribourg, Office du livre (Bibliothèque des Arts). 1976, deutsche Version: Malerei in Thailand. Verlag W.Kohlhammer, Stuttgart 1976, ISBN 3-17-002521-X
 Il Sud-Est asiatico. Turin, Storia Universale dell’ Arte. 1986
La sagesse du Bouddha, coll. «Découvertes Gallimard» (n° 194), serie Religions, Gallimard, Paris, 1993, 2010.


== Referanser ==
Henri Marchal

Henri Marchal (født 1876 i Paris i Frankrike, død 1970 i Siem Reap i Kambodsja) var en fransk arkeolog tilknyttet Ecole française d'Extrême-Orient. Han viet det meste av sitt virke til studiet av Kambodsjas kunst og arkeologi, og til konserveringen av khmermonumentene i Angkor. Han ble utnevnt til kurator for Angkor i 1916, en stilling han innehadde til 1953.


== Verker i utvalg ==
1918 – "Monuments secondaires et Terrasses bouddhiques d'Angkor-Thom", BEFEO 18/8, p. 1-40.
1922 – "Le temple de Prah Palilay", BEFEO 22, p. 101-134.
1924-26 – "Les portes monumentales du groupe d'Angkor", AAK 2/1, p. 1-26, pl., ph.
1924-26 – "Notes sur le Palais Royal d'Angkor Thom", AAK 2/3, p. 303-328.
1925 – "Pavillons d'entrée du Palais Royal d'Angkor Thom", in Études asiatiques (2), Paris, EFEO/G. van Oest (PEFEO 20), p. 57-78, pl. 32-41.
1937 – "Kutîçvara » et « Notes sur les Terrasses des Éléphants, du Roi lépreux et le Palais Royal d'Angkor Thom", BEFEO 37/2, p. 333-360.
1939 – La collection khmère, (Musée Louis Finot), Hanoi, EFEO, 170 p., 13 pl.
1948 – L'architecture comparée dans l'Inde et dans l'Extrême-Orient, Paris, G. van Oest, 262 p.
1951 – Le décor et la sculpture khmers, Paris, G. van Oest, 135 p.
1957 – Le Temple de Vat Phou, province de Champassak, Saigon, edited by département des Cultes du Gouvernement royal du Laos, 37 p.


== Referanser ==