jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Schlern

Schlern (tysk; ladinsk Sciliër, italiensk Sciliar; uttales hhv. «sjlærn», «sjili-ər», «sjili-ar») er et italiensk fjell (2563 moh.) og et av Syd-Tirols mest kjente landemerker. Det som kjennetegner Schlern er den karakteristiske formen bestående av et høyplatå med noen fjelltårn foran (bl.a. Santnerspitze og Euringerspitze, 2413 resp. 2394 moh.).
Schlern hører til Dolomittene og ligger mellom Gherdëina i nord, Eisacktal i vest og Tiersertal i syd. Andre fjell(kjeder) som grenser til Schlern, er Langkofel i øst og Rosengarten i syd. I nordøst grenser Schlern til Europas største fjellslått, Seiser Alm.
Saslonch

Saslonch (ladinsk; italiensk Sassolungo, tysk Langkofel; alt betyr «Langfjellet») er et fjell (3181 moh.) i Dolomittene i Nord-Italia. Fjellet skiller dalene Gherdëina (Syd-Tirol) i nord fra Fascia (Trentino) i syd.
Sammen med bl.a. Grohmannspitze (3126 moh.) og Sasplat (Sassopiatto/Plattkofel, 2969 moh.) utgjør Saslonch den såkalte Saslonchgruppa. Denne grenser til Sciliër (Sciliar/Schlern) i vest, til Sela (Sella) i øst, og til Ciadenac (Catinaccio/Rosengarten) i sydvest.
Pözgruppa

Pöz- eller Puezgruppa er en fjellkjede i de sydtirolske Dolomittene. Den ligger mellom de ladinsktalende dalene Gherdëina i sydvest og Val Badia i øst. I nord går den over i Odlegruppa, og i syd berører den Sela i Freapasset. Den mest kjente og markante toppen i gruppa er Sassongher (2665 moh.), men høyest er Piz de Pöz (tysk Puezspitze, 2918 moh.). Andre viktige topper er Piz Duleda (2909 moh.), Col dles Piëres (2747 moh.) og Crëp de Pöz (Puezkofel, 2723 moh.).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Puez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Odlegruppa

Odle- eller Geislergruppa er en fjellkjede i de sydtirolske Dolomittene. Den begrenses av Eisacktal i vest, Pustertal i nord og Val Badia i øst. I syd går den over i Pözgruppa. Sas Rigais (3025 moh.) regnes som gruppas hovedtopp, men Furcheta er like høy. Andre viktige topper er Sas dla Porta / Torkofel (ladinsk/tysk navn, 2967 moh.), Sas dal' Ega / Wasserkofel (2924 moh.) og Sas de Pütia / Peitlerkofel (2875 moh.).
Fra Eisacktal i vest strekker tre daler seg oppover i Odlegruppa: Lüsener Tal (egen kommune), Aferer Tal (til Brixen) og Villnösser Tal (egen kommune). Fra Val Badia i øst gjelder dette Antermëia og Lungiarü (begge til San Martin de Tor). Börzpasset (2003 moh.) rett nord for Sas de Pütia forbinder Antermëia med Villnöss. Nord for dette passet blir fjellene tydelig lavere. Den mest markante toppen i dette området er Plose (2486 moh.) rett øst for Brixen.
Col di Lana

Col di Lana (italiensk) eller Col de Lana (ladinsk) er et 2462 meter høyt fjell i Dolomittene, som ligger over dalen (og kommunen) Fodom. På toppen står et kapell som minner om de harde kampene som fant sted her under første verdenskrig. Av samme grunn har fjellet fått binavnet Col di Sangue («Blodfjellet»).
Fjellet utgjør Col di Lana-gruppa sammen med Monte Sief (2424 moh.), Settsass (2571 moh.) og et høyplatå med fjellbeiter (1900–2100 moh.) nord for selve Col di Lana. Denne fjellgruppa ligger mellom Sela i vest og Fanes og Croda da Lago i øst. Fjellpassene som begrenser gruppa, er Campolongo-, Valparole- og Falzaregopasset.
Da Italia erklærte Østerrike-Ungarn krig i 1815, hørte Col di Lana (sammen med Fodom og dagens Syd-Tirol og Trentino) til Østerrike-Ungarn. Col di Lana var et strategisk viktig punkt i sydfronten, siden italienerne håpet på å kunne invadere Østerrike-Ungarn over det forholdsvis lave høyplatået nord for toppen. Østerrikerne klarte lenge å forsvare toppen, om enn under enorme tap av menneskeliv, spesielt på italiensk side (både grunnet kamphandlingene og snøras). De italienske styrkene begynte derfor å underminere fjellet, og sprengte hele fjelltoppen i lufta natten fra 17. til 18. april 1916. Selv om de overlevende østerrikerne på Col di Lana måtte overgi seg, førte ikke sprengningen til det ønskede resultatet, siden østerrikerne trakk forsvarslinjen tilbake til Monte Sief, som de italienske styrkene ikke klarte å forsere.
Choral Public Domain Library

Choral Public Domain Library (CPDL) er et prosjekt på Internett som samler kormusikk i public domain. Musikken er tilgjengelig i flere formater, blant annet som noter i PDF- og TIFF-format, lydfiler i MIDI- og MP3-format, samt i formater som støttes av de ulike musikknotasjonsprogrammene, som åpen kildekode-programmet Lilypond og mange kommersielt tilgjengelige programmer.
Det meste av notematerialet er tilgjengelig med åpen kildekode. CDPL har over 8500 partiturer som over 300 brukere og samtids-komponister har bidratt med. Utvalget er spesielt stort av komposisjoner fra renessansen, for eksempel finner man nesten komplette verksamlinger av William Byrd og Tomás Luis de Victoria.


== Lignende prosjekt ==
Mutopia project
WIMA


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Choral Public Domain Library – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Intrum

Intrum (tidligere Intrum Justitia) er et svenskeid selskap som arbeider med behandling av kundefordringer, herunder inkasso, inkassoovervåking, billing, fakturering, reskontro og kjøp av fordringer. Konsernet er tilstede i 24 Europeiske land i tillegg til Brasil. Selskapet har om lag 650 ansatte i Norge, med hovedkontor på Smestad i Oslo.


== Tjenester ==
Intrums inkassovirksomhet i Norge reguleres av inkassoloven og tilhørende forskrifter, og selskapet er medlem av Virke Inkasso. Finanstilsynet fører tilsyn med Intrum og inkassobransjen generelt.


== Historie ==
Selskapet ble stiftet i Sverige i 1923. Intrum AB har vært notert på Stockholmsbörsen siden juni 2002. Hovedkontoret ligger i Nacka utenfor Stockholm. 


=== Fusjon med Lindorff ===
Den 27. juni 2017 fusjonerte svenske Intrum Justita og norske Lindorff og etablerte seg under navnet Intrum. Lindorff ble grunnlagt av Eynar Lindorff i 1898 under navnet Creditreformforeningen. Lindorff Group ble etablert i 2003 med Lindorff Holding og Contant OY i Finland.
EU-kommisjonen godkjente fusjonen gitt at det fusjonerte selskapet solgte Lindorffs aktiviteter i Danmark, Estland, Finland og Sverige, samt Intrum Justitias aktiviteter i Norge. Det norske selskapet Intrum Justita ble solgt til Lowell og skiftet navn til Lowell Norge oktober 2018. Tidligere Lindorff AS (Norge), nå Intrum AS, er et datterselskap i Intrum-konsernet. Intrums konsernjef Mikael Ericson ble ny konsernsjef i det fusjonerte selskapet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Intrum Justitia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Intrum Justitias norske hjemmeside Arkivert 1. desember 2011 hos Wayback Machine.
Cadini di Misurina

Cadini di Misurina er en undergruppe av den sydlige delen av Sexten-Dolomittene og ligger i den italienske provinsen Belluno. Området preges av tallrike imponerende tinder og topper og regnes som et klatreparadis. I vest avgrenses området av Misurinasjøen, i nord av Drei Zinnen/Tre Cime di Lavaredo og i syd og øst av Ansieital. Det høyeste punktet er Cima Cadin di San Lucano (2 839 moh).
På Cima Cadin Nord Est (2 796 moh) går den svært eksponerte Via Ferrata Merlone. Tvers over hele gruppa, dels eksponert og sikret med faste installasjoner, dels på stier fra første verdenskrig og over flere skar går Sentiero Bonacossa. En annen interessant rute er den høyalpine turen rundt den sentrale Cadini-Gruppe (Giro dei Cadini) på Sentiero Durissini.
Fra Misurinasjøen fører en stolheis opp til turisthytta Rifugio Col de Varda.


== Andre markante topper ==
Cima Cadin di Rimbianco (2 404 m)
Cima Eötvös (2 837 m), oppkalt etter Roland von Eötvös


== Turisthytter i Cadini-gruppen ==
Rifugio Fonda – Savio (2 359 moh, CAI)
Rifugio Città di Carpi (2 100 moh, CAI)
Rifugio Col de Varda (2 106 moh, privat)


== Eksterne lenker ==
(en) Cadini di Misurina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cadini di Misurina – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Giro dei Cadini påsummitpost.org
Monte Cristallo

Monte Cristallo («krystallfjellet») er et 3216 meter høyt fjell i Dolomittene, nordøst for Cortina d'Ampezzo. Sammen med bl.a. Cima di Mezzo (3154 moh.), Piz Popena (3152 moh.) og Cristallino d'Ampezzo (3036 moh.) utgjør Monte Cristallo den såkalte Cristallogruppa. Denne grenser til Prags-Dolomittene i nord (via Cimabanchepasset), til Sexten-Dolomittene i øst (via San Angelo-passet) og til Sorapiss i syd (via Tre Croci-passet).
Tofane

Tofane (flertall av italiensk Tofana) er en 8 km lang fjellkjede i Dolomittene rett vest for Cortina d'Ampezzo. De tre hovedtoppene er:

Tofana di Mezzo (ladinsk Tofana de Meso, 3 244 moh.)
Tofana di Dentro (Tofana de Inze, 3 238 moh.)
Tofana di Rozes (Tofana de Ròzes, 3 225 moh.)Tofanes nabofjellkjede i vest er Fanes.
Monte Civetta

Monte Civetta («uglefjellet») er et 3220 meter høyt fjell i Dolomittene. Sammen med bl.a. Piccolo Civetta (3207 moh.), Cima della Busazze (2894 moh.) og Monte Moiazetta (2727 moh.) utgjør Monte Civetta den såkalte Civettagruppa. Denne danner en seks kilometer lang og opptil tusen meter høy fjellvegg mot Val Cordevole i vest. I nord og øst begrenses fjellkjeden av Val Fiorentina respektive Val di Zoldo. Tilstøtende fjellkjeder er Monte Pelmo i nordøst (via Staulanzapasset) og Schiara i syd (via Duranpasset).
Lagorai

Lagorai er den sydligste fjellkjeden i Dolomittene (i hvert fall hvis Vicenza-Alpene ikke regnes til Dolomittene). Den ligger i den italienske provinsen Trentino.


== Avgrensning ==
Lagorai begrenses

i nord av Avisio, Val di Cembra og Val di Fiemme (mot Latemar),
i nordøst av Rollepasset (mot Pale di San Martino),
i øst av Primiero (mot Vette Feltrine),
i syd av Valsugana (mot Vicenza-Alpene), og
i vest av Trento (mot Brentafjellene).Lagorai kan også betegne en delgruppe av dette området, nemlig bare den nordøstlige delen. Lagorai sammenfattes til dels med noen angrensende fjell i nordvest (bl.a. Schwarz- og Weißhorn) som Fiemme-Dolomittene (Dolomiti di Fiemme).


== Topper ==
Den høyeste toppen i Lagorai i vid forstand er Cima d'Asta (2847 moh.), mens Cima Cece (2754 moh.) er det høyeste fjellet i den nordøstlige delen (dvs. Lagorai i snever betydning). Monte Croce (2488 moh.) er det viktigste fjellet i den sydvestlige delen av området.


== Daler og pass ==
Fra hoveddalene som omgir fjellkjeden, strekker det seg mindre daler oppover i Lagorai. Tre av disse er bebodd:

Valle del Vanoi strekker seg fra Primiero mot vest. Den skiller Cima di Cerce-gruppa i nord fra Cima d'Asta-gruppa i sydvest.
Castello Tesino og
Bersntol strekker seg fra Valsugana mot nord.Det fins to veipass over Lagorai:

Broconpasset (1616 moh.) forbinder Valle del Vanoi med Castello Tesino, og dermed Primiero med Valsugana.
Manghenpasset (2047 moh.) danner forbindelsen mellom Val di Fiemme og Valsugana. Dette passer skiller også Monte Croce-gruppa i vest fra resten av fjellkjeden.


== Geologi ==
Selv om Lagorai geografisk vanligvis regnes til Dolomittene, er kjeden geologisk sett nokså forskjellig fra resten av Dolomittene. Mens Dolomittene hovedsakelig består av kalkholdige sedimenter, er Lagorai oppbygd av såkalt insubrisk krystallin, dvs. magmatiske (granitt) og mer eller mindre metamorfe bergarter.


== Kultur og historie ==
I den isolerte østre siden av Bersntol, mellom 800 og 1400 moh., finner man en av Trentinos språklige minoriteter. Innbyggerne taler her zimbrisk, en gammelmodig tysk «dialekt».
Leif Værum Larsen

For andre personer med samme navn se: Leif Larsen (andre betydninger)Leif Værum Larsen (født 26. juli 1948, død 6. april 2009) var en norsk trombonist og politiker. 
Værum Larsen var elev ved Stavanger katedralskole.Han var i mange år solotrombonist i Stavanger Symfoniorkester. Han var engasjert i prosjektet for å bygge konserthuset i Stavanger. Larsen var også opptatt av å utvikle symfoniorkesteret fram mot åpningen av det nye huset. Han var i mange år tillitsvalgt for musikerne, og på vegne av de ansatte satt han i styret for Stavanger Symfoniorkester. Leif Værum Larsen var sønn Leif Larsen, som tidligere var ordfører i Stavanger. Leif Værum Larsen satt også selv i mange år i bystyret for Arbeiderpartiet.


== Referanser ==


== Kilder ==
Aftenbladet sin omtale av Leif Værum Larsen


== Eksterne lenker ==
(no) Leif Værum Larsen hos Sceneweb
Latemar

Latemar er en 9 km lang fjellkjede i Dolomittene på grensen mellom Syd-Tirol og Trentino.
Lagorai begrenses

i nord av Karerpasset (mot Rosengarten),
i øst av Fassadalen (mot Pale di San Martino),
i syd av Fiemmedalen (mot Lagorai), og
i vest av Lavazepasset (mot Schwarz- og Weißhorn).I nordvest går Latemar over i Regglberg-platået.
De høyeste toppene er

Cimon del Latemar / Diamantidi-Turm (2842 moh.),
Eggentaler Horn (2799 moh.),
Latemar-Spitze (2791 moh.).
Joanna Rutkowska

Joanna Rutkowska er en polsk sikkerhetsspesialist som er kjent for sin forskning på stealth malware og sine bidrag til forskning på bakdører i Windows Vista og hvordan slike installereres og skjules.
I august 2006 presenterte hun på Black Hat Briefings, en konferanse i Las Vegas, en metode for å angripe maskiner som kjører operativsystemet Windows Vista. For denne forskningen ble hun utmerket i listen Five Hackers who Put a Mark on 2006 av eWeek Magazine.Først presenterte Rutkowska hvordan en kan unngå Vista sin modell for beskyttelse av kjernen, og demonstrerte hvordan usignert kode kan lastes inn i kjernen. Under andre del av presentasjonen ble en teknikk kalt Blue Pill introdusert. Metoden kan beskrives som et rootkit som lar fremmed kode overta kontrollen av systemet gjennom virtualisering. Denne metoden er uavhengig av operativsystemet, selv om den er beskrevet og demonstrert på maskiner som kjører Windows Vista. Metoden er omdiskutert, og det debatteres hvor effektiv den er.
I mars 2007 demonstrerte Rutkowska på Black Hat Federal at enkelte typer hardware-basert minnetilgang, typisk slikt som brukes av kontrollere for Firewire, kan bli brukt for å injisere fiendtlig kode.
På neste Black Hat i Las Vegas så presenterte Rutkowska og Alexander Tereshkin forskning som viste at det i Vista finnes svakheter i enkelte av driverne som lar angripere omgå Vista sin kjernebeskyttelse. De publiserte også kildekoden til det åpne kildekodeprosjektet for Blue Pill. Det ble da også diskutert metoder for å unngå at slike virtualiseringer ble detektert, og hvordan de eksisterende metodene for å påvise virtualiseringer var ute av stand til å påvise hva som var ondsinnet kode og hva som ikke er ondsinnet. De demonstrerte også den første fungerende proof of concept for nested virtualization, hvor en Blue Pill hypervisor lar andre enkle hypervisors kjøre som gjester.
Rutkowska startet i april 2007 Invisible Things Lab i Warszawa. Selskapet fokuserer på sikkerhet i operativsystemer og virtualiseringer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joanna Rutkowska – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
InvisibleThings – blog
Invisible Things Lab – firmaside
CNET news: Vista Hacked at Black Hat
Computerworld Security: Black Hat: Microsoft hopes to swallow Blue Pill
Marianne Harg

Marianne Harg (født 1. mai 1953) er en norsk sivilingeniør og tidligere fagforeningsleder bosatt i Skien.
Harg var president i Tekna fra 2005 til 2013 . Hun var medlem av foreningens hovedstyre i periodene 1995–1999 og 2003–2005, og var i 2003 ordfører i Representantskapet. Harg ble gjenvalgt som president tre ganger. Hun var den andre kvinnelige president i foreningens historie.
I perioden 2006–2008 var Harg medlem av Stjernøutvalget som anbefalte en ny struktur innen høyere utdanning i Norge. Harg tilhørte mindretallet i utvalget og var uenig i innstillingen.
Harg er siden 2008 innvalgt i NTVA - Norges Tekniske Vitenskapsakademi. 


== Utdanning og erfaring ==
Harg er utdannet sivilingeniør innen kjemi fra NTH i 1976. I 2005 var hun seksjonssjef i Hydro IS Partner, et IT-selskap under Hydro som i 2008 ble kjøpt opp av EDB Business Partner, et selskap som nå er kjent som EVRY. Hun har tidligere jobbet ved Norsk Hydros forskningssenter i Porsgrunn, vært produksjonssjef for farmasøytiske fiskeoljekonsentrater i Pronova Biocare og prosessingeniør i Hydro Agri. Harg har også diverse styreverv, blant annet i Innovasjon Norge Telemark og Norges miljø- og biovitenskapelige universitet; hun var styreleder i Teknisk Ukeblad Media AS fra 2006 til 2009.


== Referanser ==
Luke Wilson

Luke Cunningham Wilson (født 21. september 1971 i Dallas i Texas) er en amerikansk skuespiller. Luke Wilson er et av medlemmene i filmgruppen Frat Pack.


== Oppvekst ==
Luke Wilson vokste opp i Dallas. Han er sønn av Robert og Laura Wilson. Han har to eldre brødre: Owen og Andrew Wilson, disse er også skuespillere. Han gikk på St. Mark's School of Texas, og senere på Occidental College.


== Filmkarriere ==
Luke Wilsons første film var Bottle Rocket (1994), som var med skrevet av storebroren hans Owen Wilson. Etter å ha flyttet til Hollywood sammen med de to brødrene hans, ble han med i filmene: Telling Lies in America (1997), Scream 2 (1997), Best Men (1997) og Home Fries (1998). I år 2000 ble han med i filmen  Charlies Angles, som Pete Komisky. Senere ble han med i filmen Legally Blonde (2001), hvor han spilte med Reese Witherspoon. Så spilte han i filmer som The Royal Tenenbaums (2001) og Old School (2003), som begge er Frat Pack-filmer.Luke Wilson gjorde også en gjesteopptreden i Et syttitallsshow, hvor han spilte storebroren til Michael Kelso, Casey Kelso. Han ble senere med i filmene: Minis First Time (2006), My Super Ex-Girlfriend (2006) og Blades of Glory (2007). I 2009 skal han være med i filmen Middle Men.


== Filmiografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luke Wilson på Internet Movie Database 
(sv) Luke Wilson i Svensk Filmdatabas 
(da) Luke Wilson på Filmdatabasen 
(da) Luke Wilson på Scope 
(fr) Luke Wilson på Allociné 
(en) Luke Wilson på AllMovie 
(en) Luke Wilson hos Turner Classic Movies 
(en) Luke Wilson hos Rotten Tomatoes 
(en) Luke Wilson hos The Movie Database 
(en) Luke Wilson hos Behind The Voice Actors
Barokkanerne

Barokkanerne er et oslobasert tidligmusikkensemble som har spesialisert seg på barokkmusikk på tidsriktige instrumenter.
Ensemblet ble opprettet i 1989, benytter barokkinstrumenter og konserterer både som kammergruppe og orkester. Ensemblet har gjestet Israel og Litauen, deltatt ved blant annet Oslo Kammermusikkfestival, Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival og har gjort produksjoner for NRK TV og radio.
Ensemblet består av profesjonelle musikere, fast ansatte i Oslo-Filharmonien og KORK samt frilansere. Kunstnerisk ledelse blir hentet inn fra inn- og utland: Kati Debretzeni (fast gjesteleder, også konsertmester i English Baroque Soloists og Orchestra of the Age of Enlightenment) Catherine Martin (konsertmester i Gabrieli Consort), Walter Reiter (konsertmester i The Sixteen), Clare Salaman, Rodolfo Richter (Palladians), Rolf Lislevand, Peter Spissky (konsertmester i Concerto Copenhagen), Maria Lindal, Dagny Bakken, Laima Olsson, Karolina Radziej og Sigurd Imsen.
Kunstnerisk råd består av Mari Giske, Torun Kirby Torbo, Christian Kjos og Johan Nicolai Mohn.
Barokkanerne opptrer jevnlig sammen med kor og vokalensembler. De siste årene har orkesteret samarbeidet med: Borg Domkor, Bærum Bachkor, Collegium Vocale, Det Norske Solistkor, Ensemble Energico, Frogner Kammerkor, Grex Vocalis, Hamar Domkor, Jeløy Kammerkor, Kristiansand Domkor, Lommedalenkoret, Norske Kammersangere, Oslo Chorale Selskap, Sofiemyr Kirkekor, Sofienbergkoret og Uranienborg Vokalensemble
I 2008 samarbeidet Barokkanerne med sopranen Tone Wik om CD-utgivelsen «Bellezza Crudel».


== Eksterne lenker ==
Barokkanerne
Philip Potter

Philip A. Potter (født 19. august 1921, Roseau i Dominica, død 31. august 2015 i Lübeck i Tyskland) var en dominikisk teolog som var leder i Metodistkirken og den generalsekretær i Kirkenes Verdensråd (1972–1984).
Potter var gift med Bärbel Wartenberg-Potter, som var luthersk biskop av Lübeck fra 2001 til 2008.


== Barndom og det tidlige arbeidet ==
Potter ble født inn i en kristen familie, med en mor som var protestant og en far som var katolikk.
Fra tidlig alder var han aktiv i kirken, og han ble etterhvert legpastor og ordinert til prest etter å ha studert teologi ved Caenwood Theological College i Kingston på Jamaica og ved Richmond Theological College, som er knyttet til London University. Han jobbet på øyen Nevis og med de kreolsk-talende på landsbygda i Haiti, før han gikk inn i staben ved Methodist Missionary Society i London. På verdenskonferansen for kristen ungdom som ble holdt i Oslo i 1947, representerte han den kristne studentbevegelsen på Jamaica. På de to første generalforsamlingene til Kirkenes Verdensråd, i Amsterdam i 1948 og Evaston i Illinois i 1954 var han talsperson for de unge i kirken.


== Kirkenes Verdensråd ==
Potter flyttet til Genève i 1954 for å jobbe i KVs ungdomsavdeling. Han ble hos KV fram til han gikk av med pensjon. Fra 1960 til 1968 var han generalsekretær for World Student Christian Federation, fra 1961 til 1966 var han sekretær for Vest-Afrika og De vestindiske øyer for den britiske metodistkirken og fra 1967 til 1972 hadde han sentrale verv i KV, før ha generalsekretær for KV fra 1972 til 1984. Han ble regnet som en av lederne i verdens økumeniske bevegelse.
I sitt arbeid for Kirkenes Verdensråd jobbet han mye med nedrustning, og talte blant annet to ganger om dette til FN. Han organiserte også humanitært arbeid i Kambodsja.I 1986 fikk han Niwano-prisen for sitt utholdende arbeid med økumenikk og for verdensfred.I en tale i forbindelse med Potters 85-årsdag, ved KVs 9. generalforsamling som ble holdt i Porto Alegre i Brasil i februar 2006 sa Samuel Kobia som da var generalsekretær at det ble tatt store steg under Potters ledelse. Blant de viktige tingene han fikk gjennomført var utviklingen av dokumentet Dåp, nattverd, embede (også kalt Limadokumentet), fortsettelsen av en hard linje mot apartheid i Sør-Afrika og andre former for rasisme over hele verden, en viktig debatt om den post-koloniale kristne misjonen, et koordinert vitnesbyrd om fred i den kalde krigen, sammen med utforskning av nye former for spiritualitet, gudstjenesteliv og kristen musikk basert på de ulike tradisjonene i kirken.
27. november 2009 gav Kirkenes Verdensråd sitt store bibliotek i Genève navnet «Philip A. Potter Library» for å hylle Potter sitt arbeid for organisasjonen og økumenikken. Biblioteker og bøker har hele livet interessert Potter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Philip Potter (church leader) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Talen holdt av Samuel Kobia i Porto Alegre.
EM i turn for kvinner 2002

Det 24 europamesterskapet i turn for kvinner ble arrangert i Pátra i Hellas i 2002.


== Resultater ==


=== Lagkonkurranse ===


=== Individuell mangekamp ===


=== Apparatfinaler ===


==== Hopp ====


==== Skranke ====


==== Bom ====


==== Frittstående ====


== Medaljeoversikt ==


== Eksterne lenker ==
Resultater sammenlagt
Resultater enkeltapparater