jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cecilie Rise Ortner

Cecilie Rise Ortner (født Cecilie Rise; 19. juni 1977 i Svelgen i Bremanger) er en norsk tidligere friidrettsutøver som var i norgestoppen i tresteg og lengdehopp i årene 1997 til 2004. 


== Bakgrunn ==
Født i Svelgen, men oppvokst på Sandane i Gloppen kommune, representerte hun Sandane Turn og Idrettslag i de aldersbestemte klassene, og ble medlem av Gloppen Friidrettslag som juniorutøver. Rise er gift Ortner og bosatt i Salzburg, Østerrike, med et barn.


== Idrettskarriere ==
Ortner har fire NM-titler i tresteg, og to i lengde. Til sammen har hun 17 individuelle NM-medaljer. Hennes personlige rekord i tresteg er 13,26 meter, fra et stevne i Fredrikstad 8. august 2003. Dette gjør henne til Norges 5. beste tresteghopper i Norge gjennom tidene (per januar 2008). I lengdehopp har hun et besteresultat på 6,24 meter, satt i Ebensee, Østerrike den 2. august 2003. Resultatet gjør henne til den 16. beste lengdehopper i Norge gjennom tidene (per januar 2008). Ortner var også med på 1000 meter stafett med laget til Gloppen FIL under NM i 1999, 2000 og 2001. Dette har resultert i to sølv og en bronsemedalje i de respektive år.I 2011, under norgesmesterskapet på klubbens hjemmebane, Byrkjelo, gjorde Ortner comeback. Hun fikk da ny NM-bronse med tredjeplass i tresteg.


=== NM-medaljer ===


== Se også ==
Liste over kjente personer fra Gloppen kommune
Liste over kjente elever ved Firda videregående skole


== Referanser ==
Yamaha

Yamaha Corporation er en japansk produsent av musikkinstrumenter og forbrukerelektronikk. Det har om lag 20 000 ansatte (2012).Det ble startet da Torakusu Yamaha (1851–1916), en klokkemaker, som reparerte et harmonium i 1887. Kort tid etter laget sitt første egne harmonium. Firmaet ble startet i 1897 med et kapital på 100 000 yen og fikk navnet Nippon Gakki Co. Ltd., men i 1987 ble dette erstattet med Yamaha Corporation. Logoen med tre stemmegafler er fra 1916.Yamaha laget sitt første piano i 1900 og sitt første flygel i 1902.Det ble i 1949 registrert på børsen i Tokyo. I 1987 kom det første Disklavier, et elektronifisert selvspillende piano. Den selvsyngende programvaren Vocaloid kom i 2003. Produkter for miksing, høyttalere, studiolyd og scenelyd har siden slutten av 1960-årene gått under merket Yamaha Pro Audio.
Yamahas musikkskoler ble etablert i 1950-årene og er fortsatt i bruk over hele verden, med nær 700 000 studenter i 2012. Blant mange «Yamaha artister» (de som kun bruker Yamaha-instrumenter) finner vi Stevie Wonder og Per Danielsson.Produksjon av motorsykkel med diverse krigsmateriell, ble først ledet av Genishi Kawakami (1912–2002). Den ble i 1955 skilt ut i selskapet Yamaha Motor Company, som etterhvert også lager Yamaha snøscootere, diverse all-terrain vehicle (ATV), enkelte bilmotorer (blant annet for Toyota), roboter og utenbordsmotorer for båt. Motorsykkelen YZF-R1 ble introdusert i 1998. I 2012 laget de over seks millioner motorsykler.Yamaha har også laget diverse sportsutstyr. Pil og bue-avdelingen var aktiv fra 1959 til 2012, etter å ha forsynt fem olympiske gullmedaljører.

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Yamaha Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fornæs

Fornæs er Jyllands østligste punkt.
Fornæs ligger ytterst på Djursland, 6 km nordøst for Grenaa i Hammelev Sogn, Norddjurs Kommune i region Midtjylland i Danmark. Ved Fornæs ligger Fornæs fyr fra 1892 med et fyrtårn av granitt; det avløste et tidligere fyr fra 1839.
Fra Fornæs er det 174 kilometer tvers over Jylland til Nordsjøen ved Bovbjerg.
Kystvrifuru

Kystvrifuru (latin: Pinus contorta ssp. contorta) er en underart av vrifuru i furuslekten og furufamilien. Kystvrifurua vokser vilt i vestre deler av Nord-Amerika, staten Colorado og nord til grensen mot Alaska. Navnet kystvrifuru henspiller på den vestligste Stillehavs-varianten av  bartrær hvor nålene sitter to og to og er vridde.
Treet blir opp til 25 m høyt, og har lang og smal trekrone som har svak kjegleform. Nålene er litt gulgrønne, og lukter litt sitron. Bladene er inntil 5-10 cm lange og greinene sitter lengre nedover stammen enn på vanlig furu. Konglene er litt skjeve. Kystvrifuru og vrifuru har glattere og mer grå bark enn furu, som løsner i små flak. 
Kystvrifurua sprer seg i Amerika ved å gjemme frø i lukkede konglekapsler under skogbrann, for så å dominere det utbrente landskapet etter brannen som pionerart. I det tempererte Norden kan den formere seg uten skogbrann og har derfor spredt seg en del på Østlandet 


== Varianter ==
De ulike variantene av vrifuru er:

Kystvrifuru (Pinus contorta ssp. contorta) – vestlige USA og Canada, Colorado
Kystvrifuru (Pinus contorta ssp. contorta var. contorta) – Alaska til California
Mendocinokystvrifuru (Pinus contorta ssp. contorta var. bolanderi) – California, truet
Sierravrifuru (Pinus contorta ssp. murrayana)- Washington til California, Sierra Nevada
Vrifuru (Pinus contorta ssp. latifolia) – vestlige USA og Canada, Rocky Mountains, Yukon


== Litteratur ==

A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 175. ISBN 82-10-01282-7. 
«Pinus contorta var. contorta». Flora of North America. Besøkt 23. desember 2015. 
J.E. Lotan og W.B. Critchfield. «Lodgepole Pine». Silvics of North America. Besøkt 23. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kystvrifuru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kystvrifuru hos ITIS 
(en) Kystvrifuru hos NCBI 
(en) Kystvrifuru hos Tropicos 
(en) Kategori:Pinus contorta subsp. contorta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pinus contorta subsp. contorta – detaljert informasjon på Wikispecies
Alexander Gustafsson

Alexander Lamberg Gustafsson (født 29. juli 1982 i Sarpsborg) er en norsk tegneserieskaper fra Sarpsborg. Gustafsson lager stort sett tegneserier i grøssersjangeren, men han har også stått bak enkelte humortegneserier.
Ellers har Gustafsson hittil hatt to historier på trykk i Blodige Grøss-serien fra Kelpie forlag. 


== Eksterne lenker ==
Alexander Gustafssons blogg
Retro på Nettserier.no
Arena (svømmeutstyr)

Arena er et tysk merke svømmeutstyr. Det ble grunnlagt i 1973 av Horst Dassler som da var president for Adidas i Frankrike. Merket ble solgt av Adidas i 1990.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arena S.p.A – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Edoardo Mangiarotti

Edoardo Mangiarotti (født 7. april 1919, død 25. mai 2012 i Milano) var en italiensk tidligere fekter. Han vant flere OL- og VM-titler enn noen annen fekter, blant annet tretten OL-medaljer (seks gull, fem sølv og to bronse) i perioden fra 1936 til 1960.
Edoardo ble italiensk juniormester da han var elleve år gammel. Han fikk plass på det italienske seniorlandslaget da han var seksten, og deltok i VM 1935. Året etter var han med på det italienske laget som vant gull i lagøvelsen i kårde under OL 1936 i Berlin.
I Paris 1937 vant han VM-gull i en lagøvelse, og året etter i Tsjekkoslovakia tok han sølv i kårde individuelt samt to lagmedaljer (bronse i kårde og gull i florett).
Under OL i London tok Mangiarotti individuell bronse i kårde samt to sølvmedaljer i lagøvelsene. I 1949 vant Dario den individuelle VM-tittelen i kårde, mens hans yngre bror Dario deltok på laget som vant både kårde og florett.


== 1952 Helsingfors ==
OL i Helsingfors i 1952 ble karrierens høydepunkt for brødrene Mangiarotti. Edoardo vant gull i kårde, mens broren tok sølvmedaljen foran sveitsiske Oswald Zappelli, som hadde tatt gullet foran Edoardo fire år tidligere. Brødrene tok i alt seks medaljer (fire til Edoardo og to til Dario).


== 1956 Melbourne ==
Under OL i Melbourne tok italienerne samtlige medaljer i den individuelle kårdeøvelsen. Edoardo måtte denne gangen nøye seg med bronsemedaljen, men han var med på lagene som sikret laggull til Italia i både kårde og florett.


== Roma 1960 ==
Under OL 1960 i Roma var Mangiarotti blitt 41 år, og den eldste fekteren på Italias lag. Han tok sølv i lagkonkurransen for florett og igjen gull i kårde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Edoardo Mangiarotti – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Edoardo Mangiarotti – Olympics.com 
(en) Edoardo Mangiarotti – Olympic.org 
(en) Edoardo Mangiarotti – Olympedia 
(en) Edoardo Mangiarotti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Edoardo Mangiarotti – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Edoardo Mangiarotti – Italias olympiske komité
Infogrames

Infogrames Entertainment SA (IESA) var et internasjonalt moderselskap som offisielt byttet navn til Atari SA 24. juli 2009.
Selskapet holder til i Villeurbanne i Lyon i Frankrike. Selskapet eier 51,2% av Atari, Inc. som har hovedkvarter i New York City, samt Atari Europe. Infogrames ble grunnlagt i 1983 av Bruno Bonnell og Christophe Sapet med penger fra salget av en bok om datamaskiner. Gjennom datterselskapene produserer og utgir Infogrames videospill på flere plattformer.


== Opprinnelse ==
Grunnleggerne ville kalle selskapet Zboub Système men ble frarådet av å gjøre det av juridiske rådgivere. Ifølge Bonnell brukte de et dataprogram som blandet ord for å finne et navn. Et av de ordene var «Infogramme», en blanding av de franske ordene «informatique» (informasjonsteknologi) og «programme» (et dataprogram). De forandret litt på det og kom frem til «Infogrames».
Selskapets logo er et beltedyr («tatou» på fransk), som ble valgt da selskapet flyttet til Villeurbanne. Bonnell sa at denne dinosauren er deres symbol. Den har alltid overlevd miljøforandringer, fra tiningen av isbreer til de verste hetebølger.I slutten av 1980-årene var Infogrames kjent for sine franske videospill med ofte originale spillideer og humoristisk innhold. De hadde kjøpt spillrettighetene til flere populære fransk-belgiske tegneserier, som Tintin, Asterix og Les Tuniques Bleues.
Fra 2001 til 2004 hadde Infogrames rettighetene til Civilization, og utgav Civilization III.


== Referanser ==
Ungdomstelefonen

Ungdomstelefonen er en chat-, meldings-, og telefontjeneste der ungdom svarer på spørsmål om kjønn, seksualitet og identitet, hovedsakelig forstått som seksuell orientering og kjønnsidentitet.  
Tjenesten drives av Skeiv Ungdom, og er et telefontilbud til unge som ønsker informasjon om kjønn, identitet, legning, forelskelse, eller seksuelt overførbare infeksjoner.
Tjenesten har telefonnummer 400 00 777.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Adolf von Harnack

Adolf von Harnack (født 25. apriljul./ 7. mai 1851greg. i Dorpat i Estland i Tsarrussland, død 10. juni 1930 i Heidelberg i Tyskland) var en tysk baltisk protestantisk teolog og kirkehistoriker.
Harnack var elev av Albrecht Ritschl, og en ledende eksponent for liberalteologi ved begynnelsen av 1900-tallet. I berømte forelesninger om «Kristendommens vesen» (1900) avdogmatiserte Harnack den kristne tradisjon til fordel for «den etiske kjerne  i Jesu budskap, nemlig den aktive tro på  «menneskesjelens uendelige værdi».


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Adolf von Harnack var født i nåværende Tartu der hans far innehadde et professorat i pastoralteologi. Han studerte ved det lokale universitet 1869-1872 og siden ved universitetet i Leipzig, der han tok sin eksamen og straks etter, i 1874, begynte å forelese som Privatdozent.


=== Teolog ===
Disse forelesninger, som behandlet emner som for eksempel gnostisismen og Åpenbaringsboken i Det nye testamente, vakte stor oppmerksomhet, og i 1876 ble han utsett til  professor extraordinarius. Samme år begynte han publiseringen, sammen med Oscar Leopold von Gebhardt og Theodor Zahn, av en utgave av verker av de apostoliske fedre, Patrum apostolicorum opera - en mindre utgave som kom ut i 1877.
Adolf von Harnack var professor i kirkehistorie ved blant annet universitetet i Marburg 1886-1888 og deretter ved universitetet i Berlin. Hans rikholdige produksjon er konsentrert om urkristendommen og den gamle kirke.
Påvirket av Albrecht Ritschl engasjerte von Harnack seg for et konsekvent historisk syn på kristendommen. I dogmedannelsen så han en fremmedgjørelse av Jesu budskap ved innflytelse fra hellenistisk spekulasjon. 
I sine berømte forelesninger om «Kristendommens vesen» (1900) avdogmatiserte Harnack den kristne tradisjon til fordel for «den etiske kjerne  i Jesu budskap, nemlig den aktive tro på  «menneskesjelens uendelige værdi».
Diskusjonen omkring von Harnacks tese pågikk i atskillige tiår. Den fikk etterhvert så meget faglig motbør at den ikke står sterkt i vitenskapelig sammenheng, men den preger mange populærfremstillinger.
Adolf von Harnack ble i 1890 medlem av det tyske vitenskapsakademi og ble innvalgt som medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i Sverige i 1908.


== Utvalgte verker (engelsk) ==
Harnack, Adolf (1904). The Expansion of Christianity in the First Three Centuries. 1. New York: Putnam's Sons. 
Harnack, Adolf (1905). The Expansion of Christianity in the First Three Centuries. 2. New York: Putnam's Sons. 


== Litteratur ==
Kurt Nowak et al., (eds.), Adolf von Harnack. Christentum, Wissenschaft und Gesellschaft, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2003, ISBN 3-525-35854-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (vintersemestret 1874 til vintersemestret 1878)
Kazuhiko Aoki

Kazuhiko Aoki (青木 和彦, Aoki Kazuhiko) (født 6. november 1961) er en japansk videospillskaper og produsent. Han er også en av de opprinnelige utviklerne hos Square Enix. Aoki er kanskje mest kjent for å ha satt sammen teamet som laget Chrono Trigger. Han har senere arbeidet på en remake av Final Fantasy III for Nintendo DS.


== Ludografi ==
Final Fantasy III  (DS) (kampdesign) (2006)
Code Age Commanders (hoveddesigner) (2005)
Final Fantasy Crystal Chronicles (regissør) (2003)
Final Fantasy IX (hendelsesregissør, scenario) (2000)
Chocobo's Dungeon 2 (regissør) (1998)
Chocobo's Dungeon (regissør) (1997)
Final Fantasy VII (hendelsesdesign) (1997)
Chrono Trigger (produsent) (1995)
Hanjuku Hero (SNES) (regissør) (1993)
Final Fantasy IV (kampdesign) (1991)
Final Fantasy III (designer) (1990)
Hanjuku Hero (regissør) (1988)


== Eksterne lenker ==
(en) Kazuhiko Aoki hos MobyGames
(en) Kazuhiko Aoki på Internet Movie Database
Banesto

Banesto (offisielt navn Banco Español de Crédito, S.A) er en spansk bank, grunnlagt i 1902 i Madrid. Banken er i hovedsak eiet av Grupo Santander, og er blant de fem viktigste finansinstitusjonene i Spania med sine over 1600 kontorer og filialer.Banesto var i mange år hovedsponsor for sykkellaget med samme navn, som blant annet Miguel Indurain vant sine fem seiere for i Tour de France. Dette laget er i dag kjent som Caisse d'Epargne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Banesto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Grupo Santanders offisielle hjemmeside
Kelvinhall undergrunnsstasjon

Kelvinhall undergrunnsstasjon er en stasjon på Glasgows undergrunnsbane, ved Kelvinhall. Stasjonen het Partick Cross fram til 1977, da den ble omdøpt til Kelvinhall. Den ligger i nærheten av Glasgows West End, i nærheten av mange av byens mest kjent turistattraksjoner, blant annet:

Kelvingrove Art Gallery and Museum
Kelvingrove Park
University of GlasgowDet var tidligere en jernbanestasjon ved navn Kelvin Hall, men den var ikke kobla til undergrunnsstasjonen, som da jernbanestasjonen ble nedlagt fortsatt het Partick Cross.
Stasjonsinngangen ligger på Dumbarton Road. Stasjonen har fortsatt én plattform med skinner på begge sider, og har ingen heiser. Kelvinhall ble ikke så berørt av moderniseringa av undergrunnsbanen i 1977–1980 som de andre stasjonene; utenom Cessnock er det den eneste stasjonen som beholdt sin opprinnelige inngang og overflatebygninger.
Fra 31. mars 2004 til 31. mars 2005 hadde stasjonen 620 000 reisende.


== Referanser ==
Blågran

Blågran (vitenskapelig navn Picea pungens) er en art i granslekten innenfor furufamilien. Blågrana vokser vilt i det vestlige USA i Rocky Mountains fra Arizona og New Mexico i sør til Wyoming og Idaho i nord.
Blågran trives i fjellet på 1500 til 3100 moh., det vil si like under tregrensen og 500 meter lavere enn engelmannsgranen går (3650 moh.). Treet blir 25–35 meter høy, i noen tilfeller opp til 46 meter. Barnålene er blågrå eller blågrønne, og nye skudd nesten blåhvite. Unge kongler er rød-rosa eller rødbrune.
Arten er meget populær i hager og parker, og National Christmas Tree utenfor Det hvite hus i Washington, DC er en plantet blågran som tennes årlig. Arten er også nasjonaltreet i delstaten Colorado.
Blågran er plantet ut i Norge, og er en hardfør hogstart. Den er også svært populær som hageplante og ales fram for å oppnå maksimal blåfarge.
Blågran har en jevn, askebrun eller brungrå bark. Barnålene er inntil 2 cm lange, og blågrønne av farge. Habitatet dens er helst fuktig og næringsrik jord. Den kan trolig krysse seg med vanlig gran.


== Litteratur ==

A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 132–133. ISBN 82-10-01282-7. 
«Picea pungens». Flora of North America. Besøkt 22. desember 2015. 
G.H. Fechner. «Blue Spruce». Silvics of North America. Besøkt 22. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Blågran i Encyclopedia of Life 
(en) Blågran i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Blågran hos Artsdatabanken 
(sv) Blågran hos Dyntaxa 
(en) Blågran hos ITIS 
(en) Blågran hos NCBI 
(en) Blågran hos The International Plant Names Index 
(en) Blågran hos Tropicos 
(en) Kategori:Picea pungens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Picea pungens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Picea pungens – detaljert informasjon på Wikispecies
Wilhelm Herrmann

Wilhelm Herrmann (født 6. desember 1846 i Melkow i provinsen Sachsen i kongeriket Preussen, død 2. januar 1922 i Marburg i Tyskland) var en tysk protestantisk systematisk teolog. Herrmann var elev av Albrecht Ritschl, og en ledende eksponent for liberal teologi ved begynnelsen av 1900-tallet.
Wilhelm Herrmann (den yngre) var sønn av en luthersk pastor. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Herrmann, Wilhelm i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1921)
Rallarblod

Rallarblod er en norsk romantisk dramafilm fra 1979 regissert og bearbeidet til manus av Erik Solbakken. Filmen handler om en rallar som forelsker seg i en odelsjente. Forholdet kompliseres av at kvinnens far er sterkt imot. Lokalsamfunnet ser heller ikke med blide øyne på rallarenes tilstedeværelse. Hovedrollene spilles av Nils Ole Oftebro, Ragnhild Hilt og Rolf Søder, mens sentrale biroller spilles av Svein Tindberg, Katja Medbøe og Espen Skjønberg. Manus er basert på Kristofer Uppdals roman Dansen gjennom skuggeheimen. Språket i filmen er basert på nynorsk.


== Handling ==
Året er 1910 og rallaren Sjugur kommer til en liten jordbruksbygd sammen med en gjeng arbeidskamerater (rallare) for å bygge jernbane. Bygda ser imidlertid ikke udelt med blide øyne på rallarene som jobber på jernbaneanlegget som går gjennom bygda – da de er kjent for sin røffe stil, og ikke minst kvinnetekke. Flere konflikter oppstår mellom de to gruppene, og bedre blir det ikke når rallaren Sjugur innleder et forhold til odelsdatteren Ingbranna. Storbonden Stål Røysing er sterkt imot forholdet, men datterens følelser viser seg å være vanskelig å styre. Et intenst kjærlighetsforhold vokser fram mellom paret, og dermed også en enorm styrke til å ta opp kampen for sin rett til å være sammen. Så smått klarer Sjugur å vinne storbondens respekt.


== Om filmen ==
Rallarblod har fått terningkast 4 av Dagbladets filmanmelder.Ifølge avisa Dag og Tid ble ikke filmen en publikumssuksess i byene, men gjorde det desto bedre på landsbygda. Filmen hadde et budsjett på 4,2 millioner kr – den dyreste norske filmen til da. Filmen fikk blandet mottakelse av filmanmelderne. Da filmen ble vist under de Nordiske film og fjernsynsdagane i Helsingfors i 1979 var Bille August en av de som uttalte seg positivt om filmen. Filmen ble imidlertid av flere stemplet som politisk ukorrekt, og Dagbladet mente blant annet at den ikke var tøff og brutal nok. Flere mente at kårene for rallarane var verre enn det som filmen skildret. Rallarblod ble Solbakkens siste film. I et intervju med Dag og Tid forklarte han at han etter filmen ble stemplet som reaksjonær: «Det var ille å verta stempla som reaksjonær, særleg når ein ikkje var det. Rallarblod var den siste filmen eg laga. Rett nok utvikla eg fleire filmprosjekt, men det var som å stanga hovudet mot veggen. Eg vart ikkje oppfatta som tidsrett».Bygda i filmen er Hjartdal i Telemark.
Rallarblod var Svein Tindbergs filmdebut.


==== En planlagt oppfølger ====
Solbakken planla en oppfølger med tanke på å se hvordan det gikk med Sjugur Rambern som bonde, men planene kom aldri lenger enn til manusskisse-stadiet.


== I rollene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rallarblod på Internet Movie Database 
(no) Rallarblod i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Rallarblod hos Filmfront 
(en) Rallarblod på AllMovie 
(en) Rallarblod på Rotten Tomatoes
Ilek

Ilek (russisk: Иле́к) er ei elv i Orenburg oblast i Russland og Aktobe oblys i Kasakhstan. Den er ei venstre sideelv til Ural og er 623 kilometer lang og har et nedbørfelt på 41 300 km². Middelvannføringen er på 40 m³/s.
Elva har sine kilder på vesthellingen av Mugozjar-høydene i Kasakhstan, og løper sammen med Ural ved landsbyen Iletskij. Den eneste større sideelva er Khobda.
Langs elva ligger byene Kandjagasj (Oktjabrsk), Alga, Aktobe (Aktjubinsk) og Sol-Iletsk. Ilek er sterkt forurenset av tungmetaller fra tidligere kjemiske fabrikker langs breddene.


== Referanser ==
Lars i porten

Lars i porten  er en norsk dramafilm fra 1984 med Magnus Erlsboe Haslund, Joachim Calmeyer og Anne Krigsvoll i hovedrollene. Manus og regi er ved Leif Erlsboe.


== Handling ==
Handlingen er lagt til et arbeiderstrøk i Oslo på 1950-tallet. 12 år gamle Lars opplever en varm og spesiell sommer med store forandringer – både rundt ham og med ham. Han er på vei inn i de voksnes verden, og denne sommeren blir avgjørende for fremtiden. Han er i en periode hvor interessen for jenter er blitt større enn interessen for spretterten. Ikke minst fordi han er blitt kjent med Lill (Anne Krigsvoll) som bor i etasjen under og lever av prostitusjon, men som innimellom lærer Lars å danse tango. Foruten henne består Lars' venner av Peter og den gamle sjøulken Kalle, som bor på loftet. I tillegg har han god kontakt med sin onkel Tobby. Han kjører motorsykkel med sidevogn, er tidligere bokser og bor i en kolonihage. Filmen formidles gjennom Lars øyne.


=== Om filmen ===
Regissør Leif Erlsboe ble i 1985 tildelt Amandaprisen i kategorien «Årets barne- og ungdomsfilm» for sitt arbeide med filmen. Samme år ble han for filmen tildelt spesialprisen ved Moskva internasjonale filmfestival, samt nominert til Golden Prize.
Filmen fikk terningkast 4 av Dagbladet.


== Trivia ==
Hovedrollen som Lars spilles av regissørens egen sønn.


== I rollene ==


== Utenlandske titler ==
On the Threshold (Internasjonal engelsk tittel)
Poika portilla (Finland)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lars i porten på Internet Movie Database 
(no) Lars i porten i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Lars i porten hos Filmfront 
(sv) Lars i porten i Svensk Filmdatabas 
(da) Lars i porten i Danmark Nationale Filminstitut 
(en) Lars i porten på AllMovie