jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gruppe Adlhoch

Gruppe Adlhoch var en tysk kampgruppe som under den tyske invasjonen av Norge i april 1940 ble organisert på Hønefoss og som hadde som mål å slå seg gjennom til Vestlandet. Den var under ledelse av den tyske general Engelbrecht. Han var sjef for 163. infanteridivisjon og kom til Hønefoss 14. april.
Gruppen ble delt og en kampgruppe ledet av major Daubert skulle rykke frem gjennom Ådalen mot Bagn i Valdres. Gruppe Daubert besto av III. bataljon / IR 236 og III. bataljon / IR 159 med støttetropper.
Resten av gruppen gikk på østsiden av Randsfjorden. Etter at Gruppe Daubert trakk seg tilbake fra kampene i Bagn og ble reorganisert, ble en gruppe fra disse brukt til å forsterke gruppen som gikk langs østsiden av Randsfjorden. Den andre gruppen fra Gruppe Daubert ble sendt tilbake opp Ådalen. Den forsterkede gruppen som opererte øst for Randsfjorden klarte å slå seg gjennom ved Høljarast og Tonsåsen og trenge inn i Valdres. Styrken som ble sendt opp Ådalen ble sperret ved Islandsmoen.
Begge kampgruppene ble involvert i harde kamper langs Randsfjorden, i Ådalen og Valdres.


== Litteratur ==
Andreas Hauge; Valdres 1940, Kampen i Gråbeinhølet, på Bagnsbergane gård og ved Brediablikk, Forsvarsmuseet, 1986
Generalmajor Odd Lindbäck-Larsen; Kampene i Valdres, særtrykk fra 1940. Fra kampene i Norge, av Norges forsvarsforening, 1971
Death by Manipulation

Death by Manipulation er et samlealbum av singler fra det britiske bandet Napalm Death, utgitt i mars 1992. Sporene 1-4 er fra EP-en Mass Appeal Madness, spor 5-7 fra singelen «Suffer the Children», spor 8-13 fra EP-en Mentally Murdered, og sporene 14-19 er Napalm Death-sanger fra EP-en Napalm Death/S.O.B. split 7". De tre siste sporene, 20-22, er en live bonus på USA-utgaven, og er hentet fra Live Corruption, innspilt ved Salisbury Arts Centre 30. juni 1990.


== Sporliste ==
«Mass Appeal Madness» – 3:29
«Pride Assassin» – 2:05
«Unchallenged Hate» – 2:07
«Social Sterility» – 1:13
«Suffer the Children» – 4:20
«Siege of Power» – 3:33
«Harmony Corruption» – 3:32
«Rise Above» – 2:42
«The Missing Link» – 2:17
«Mentally Murdered» – 2:11
«Walls of Confinement» – 2:56
«Cause and Effect» – 1:26
«No Mental Effort» – 4:08
«Multinational Corporations Pt. 2» – 1:32
«Re-address the Problem» – 0:33
«Changing Colours» – 0:57
«From the Ashes» – 0:49
«Understanding» – 0:07
«Stalemate» – 1:09
«Unchallenged Hate» – 2:16 (kun på USA-utgaven)
«Mentally Murdered» – 4:53 (kun på USA-utgaven)
«Walls of Confinement» – 3:12 (kun på USA-utgaven)


== Besetning ==
Spor 1-7 & 20-22

Mark «Barney» Greenway – Vokal
Shane Embury – Bass
Mitch Harris – Gitar
Jesse Pintado – Gitar
Mick Harris – TrommerSpor 8-19

Lee Dorrian – Vokal
Shane Embury – Bass
Bill Steer – Gitar
Mick Harris – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Death by Manipulation på Discogs 
(en) Death by Manipulation på MusicBrainz
Siegfriedlinjen

Siegfriedlinjen (tysk:Siegfriedstellung) var en forsvarslinje bestående av fort og anti-tankforsvar som ble bygget av Tyskland som en del av Hindenburglinjen 1916–1917 i det nordlige Frankrike under første verdenskrig. Men begrepet henviser også til den tilsvarende forsvarslinjen som ble anlagt i 1930-årene fram mot andre verdenskrig som et svar på den franske Maginotlinjen. Selv kalte tyskerne dette forsvarsanlegget for der Westwall, mens de allierte ga dette anlegget navn etter forsvarsanlegget fra første verdenskrig. Befestningene ble bygget av Organisasjon Todt, og personellet som var med å utforme og bygge linjen, samt de som tjenestegjorde der frem til mai 1940, fikk utdelt Schutzwallmedaljen.

Siegfriedlinjen strakte seg over en strekning på mer enn 630 km med mer enn 18 000 bunkere, tunneler og stridsvognfeller, såkalte dragetenner. Den gikk fra Kleve på grensen til Nederland, fulgte den tyske vestgrensen til Weil am Rhein ved grensen til Sveits. Anlegget hadde kanskje større verdi i propagandaen enn strategisk. Adolf Hitler igangsatte planleggingen i 1936 og den ble bygget i årene mellom 1938 og 1940, etter at Tyskland hadde brutt Versaillestraktaten og Locarnotraktaten om demilitarisering av Rhinland i 1936.
Under Phony War («liksomkrigen») fungerte anlegget som grensebefestning mot vest, mens det fikk for alvor en militær verdi fra august 1944 da den stanset den allierte fremrykkingen mot Tyskland. De første sammenstøtene langs linjen skjedde allerede i august 1944 ved Hürtgenskogen, ca. 20 km sørøst for Aachen, under det såkalte slaget om Hürtgenskogen. Først etter Ardenneroffensiven i januar 1945 klarte allierte styrker etter flere mislykkede forsøk å trenge igjennom linjen.


== Eksterne lenker ==
(en) Siegfried Line – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Siegfried Line – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Westwall museum
Artikkel om Vestvollen/Siegfriedlinjen i Store Norske Leksikon
Al Corley

Al Corley (født 1956) er en amerikansk skuespiller, musiker og filmprodusent som huskes best fra tv-serien Dynastiet. 
På slutten av 1970-tallet arbeidet Corley som dørvakt ved den populære nattklubben Studio 54. Han tv-debuterte i tv-filmen Women at West Point (1979) og har siden hatt en gjesteopptreden i tv-serien Kjærlighetsskipet (1980) samt spilt i noen tv-filmer. Fra 1981 til 1982 hadde han rollen som Steven Carrington i tv-serien Dynastiet. Han valgt å forlate serien i 1982, blant annet for å forfølge en musikkarrière. Han returnerte imidlertid i rollen som Steven i den avsluttende miniserien Dynasty: The Reunion (1991). 
Corley filmdebuterte i komedien Squeeze Play! (1979) og bortsett fra en hovedrolle i den lite kjente Hard Days, Hard Nights (1989) har han kun hatt små biroller på film. 
På midten av 1990-tallet startet han en karriere som filmprodusent og har siden vært produsent, co-produsent og medprodusent på et 20-talls filmer, deriblant Kill the Irishman (2011) og The Ice Road (2021). Han har også hatt regi på et par filmer, deriblant dramakomedien Bigger Than the Sky (2005).
På midten av 1980-tallet hadde han en kortvarig karriere som popartist og oppnådde en viss suksess med synthpop-låten "Square Rooms", som ble populær i deler av Europa i 1985. Han utgav tre album i perioden 1984–1988.I 2006 deltok han i den norske dokumentarserien Gylne tider på TV 2, hvor han ble intervjuet av Øyvind Mund.
Corley har i løpet av karrieren spilt i over 20 film- og tv-produksjoner, samt medvirket bak kamera på 20-talls produksjoner.
Han ble gift i 1989 med den tyske skuespillerinnen Jessika Cardinahl. Ekteskapet ble oppløst i 1999.


== Diskografi ==
Album

Square Rooms (1984)
Riot Of Color (1986)
The Big Picture (1988)Singler

«Square Rooms» (1984)
«Over Me» (1984)
«Cold Dresses» (1985)
«Face To Face» (1986)
«Land Of The Giants» (1988)
«Where Are The Children?» (1989)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Al Corley på Internet Movie Database 
(sv) Al Corley i Svensk Filmdatabas 
(da) Al Corley på Filmdatabasen 
(da) Al Corley på Filmdatabasen 
(da) Al Corley på Scope 
(fr) Al Corley på Allociné 
(en) Al Corley på AllMovie 
(en) Al Corley hos The Movie Database 
(en) Al Corley hos Internet Broadway Database 
(en) Al Corley på Discogs 
(en) Al Corley på MusicBrainz 
(en) Al Corley på Last.fm 
(en) Al Corley på AllMusic
Gruppe Daubert

Gruppe Daubert var en del av den tyske kampgruppe Gruppe Adlhoch som ble organisert på Hønefoss og som hadde som mål å slå seg gjennom til Vestlandet. Når den tyske general Engelbrecht som var sjef for 163. infanteridivisjon og kom til Hønefoss 14. april, ble en kampgruppe organisert som fikk som mål å gå opp Ådalen og inn i Valdres, for der å slutte seg til hovedgruppen som skulle gå opp langs østsiden av Randsfjorden.
Begge kampgruppene ble involvert i harde kamper langs Randsfjorden, i Ådalen og Valdres.
Kampgruppen som ble ledet av major Daubert skulle rykke frem gjennom Ådalen mot Bagn i Valdres. Gruppe Daubert besto av III. bataljon / IR 236 og III. bataljon / IR 159. Denne kampgruppen kom i kamp flere ganger før den trakk seg tilbake etter kampene i Bagn. På Bagnsbergatn mistet kampgruppen ett helt kompani etter kampen i Gråbeinhølet og kampen om Bagnsbergatn gård.
Etter at kampgruppen ble trukket tilbake ble den reorganisert og en gruppe ble sendt opp langs østsiden av Randsfjorden for å forsterke de styrkene som opererte i dette området og en gruppe ble sendt tilbake opp Ådalen. Denne styrken ble senere sperret ved Islandsmoen, mens den forsterkede gruppen som opererte øst for Randsfjorden klarte å slå seg gjennom ved Høljarast og Tonsåsen og trenge inn i Valdres.


== Litteratur ==
Andreas Hauge; Valdres 1940, Kampen i Gråbeinhølet, på Bagnsbergane gård og ved Brediablikk, Forsvarsmuseet, 1986
Generalmajor Odd Lindbäck-Larsen; Kampene i Valdres, særtrykk fra 1940. Fra kampene i Norge, av Norges forsvarsforening, 1971
Morgenbladets 12 viktigste byggverk

Morgenbladets 12 viktigste byggverk er en juryert kåring, presentert av avisen Morgenbladet fredag 30. november 2007. Kåringen tar sikte på å kåre de viktigste norske byggverkene fra etterkrigstiden. Kåringen er en av få kanonvurderinger av nyere norsk arkitektur.
Juryen besto av Ingerid Helsing Almaas, redaktør av Arkitektur N; Ulf Grønvold, seniorkurator ved Nasjonalmuseet; Jannike Hovland, president i NAL; Mari Hvattum, førsteamanuensis ved AHO; Mari Lending, doktor i arkitekturhistorie; og Hild Sørby, professor i arkitekturhistorie ved UiS. Juryen sa at «Vi har verken vært opptatt av at alle tiårene etter krigen skulle være representert, eller av at alle viktige bygningsoppgaver i denne perioden skulle være med», og at de ikke har tatt «utenomarkitektoniske hensyn». 
Arkitektnytts kommentator peker på at «Dermed ble resultatet at halvparten av de utvalgte bygg ligger i hovedstaden, at 1980- og 1990-tallet ikke er representert, og at ikke én kvinne er med på arkitektlista».


== De utvalgte ==
Oslo rådhus, 1950, av Arnstein Arneberg og Magnus Poulsson
Egen bolig, Planetveien 14, Oslo, 1955, av Arne Korsmo & Christian Norberg-Schulz
Høyblokken og regjeringskvartalet, Oslo 1958 av Erling Viksjø
Villa Schreiner, Oslo 1963, av Sverre Fehn
Norges Bank, Stavanger 1964 av Louis Kloster
St. Hallvard kirke og kloster, Oslo 1966, av Lund & Slaatto
Røldal-Suldal kraftanlegg, 1967, av Greve & Grung
Ål-hytta, 1978, av Lund & Slaatto Arkitekter
Hedmarksmuseet på Domkirkeodden, Hamar 1988 av Sverre Fehn
Mortensrud kirke, Oslo 2002, av Jensen & Skodvin Arkitektkontor
Branntomta/Borkeplassen, Trondheim 2006 av Team 3
Sohlbergplassen utsiktspunkt, Rondane 2006, av Carl-Viggo Hølmebakk


== Se også ==
Morgenbladets 12 viktigste kunstverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Rådhuset - Norges viktigste byggverk! Ekspertpanel har kåret de 12 viktigste byggverkene etter krigen. (bilder av alle byggene) i Aftenposten 29. november 2007
Norges viktigste bygg kåret i NRK 29. november 2007
Selsbakk Idrettsforening

Selsbakk Idrettsforening er et idrettslag fra Selsbakk i Trondheim. Klubben ble stiftet 25. januar 1911, og har i dag grupper for idrettene friidrett, ski, håndball og turn / rytmisk sportsgymnastikk og allidrett. Klubben er en av de eldste i Trondheim.
Klubben arrangerer årlig Stokkenløpet til ære for klubbens store langrenns- og friidrettsløper Martin Stokken. Stokken utmerket seg i både langrenn og friidrett, og ble i 1949 tildelt Egebergs Ærespris. Løpet er 6,8 kilometer langt, og arrangeres i september.
Selsbakk IF er medeier i Stiftelsen Barnas Skidag og er med på å arrangere Barnas Skidag hvert år i Granåsen.
Foreningen hadde tidligere en egen revygruppe som kaller seg «Verdens Navle» (se lenke under).


== Eksterne lenker ==
Klubbens nettsider
Revygruppen Verdens Navle
http://www.barnasskidag.no
Geir Arne Olsen

Geir Arne Olsen (født 1957, død 1990), best kjent under pseudonymet Leonard Borgzinner, var en norsk essayist, skribent, illustratør og selvlært politisk filosof. 
Under navnet Leonard Borgzinner var han regelmessig bidragsyter til Gateavisa, og utga to bøker: En samling noveller innen sjangerne science fiction og fantasy, Universets varmedød og andre selvmord (1981), og en samling essays innen politisk filosofi Anarki og adel : Elementer til en kulturrevolusjon (1998). På sent 1970-tall publiserte han flere fanziner innen science fiction og punk, blant annet TRALFA, The Borgzinner Medicine Show og 666.
Thomas Hylland Eriksen skriver i et minneskrift på sin hjemmeside at Borgzinner «bidro på en avgjørende måte til å gjøre bladet (Gateavisa) politisk interessant», var «et kraftsenter og en katalysator i den motkulturelle selvrefleksjon» og at han hadde «en unik kult-status blant sine lesere» (i Gateavisa-kretser og science fiction-fandom). 


== Referanser ==
TinDrum

TinDrum er et norsk rockeband startet av Morten «Diesel» Dahl i 1987. De eksisterte i utgangspunktet til 1992, men har hatt flere konserter på 2010-tallet.
Bandet debuterte med albumet Drums of War og en single med samme navn i 1988. Etter albumet forlot vokalist Tove Teigberget bandet, og Dag Ingebrigtsen ble ny vokalist foran albumet How about this som ble gitt ut i 1989. Året etter kom samlealbumet Cool, Calm And Collected. TinDrum hadde også suksess i andre land, blant annet i Russland og i Japan. I 1992 var Frode Henriksen med som vokalist en kort periode og ble med på innspillingen av sangen «She'll Be Dancin'» til samlealbumet Norwegian power ballads før bandet ble oppløst. Bandet har hatt små sammenkomster innimellom i senere tid, blant annet i 2003 med Ida Haukland på vokal, og i 2009 under Morten «Diesel» Dahl sin 50-årsfest, hvor både Tindrum, TNT og Dag Ingebrigtsen opptrådte. Tindrum spilte da med Tove på vokal. TinDrum har nå gjenforent med ny line-up. De gjør for tiden show sammen med Kee Marcello, kjent fra bandet Europe. Line-up for 2015 TinDrum er Morten Diesel Dahl på trommer, Sid RIngsby på bass, Tore Moren på gitar, Miricam LaBreche på vokal og Peter Danielsen på keyboard.


== Medlemmer ==
Morten «Diesel» Dahl – trommer
Sid Ringsby – bass
Tore Moren - gitar (2015-)
Miriam LaBreche - vokal (2015-)
Peter Danielsen - keyboard (2015-)
Trond Øien – gitar
Tove Teigberget – vokal (1987–1989)
Dag Ingebrigtsen – vokal (1989–1992)
Frode Henriksen  – vokal (1992)
Ida Haukland – vokal (2003)
Baard Olsen - gitar (1992)


== Diskografi ==
Drums of War (Plateselskapet, 1988)
How 'Bout This?! (BMG, 1989)
Cool, Calm and Collected (Starbeat Entertainment, 1990)


== Eksterne lenker ==
(en) TinDrum på Discogs 
(en) TinDrum på MusicBrainz 
(en) TinDrum på Genius — sangtekster
Olav Nils Sunde

Olav Nils Sunde (født 1952) er en norsk skipsreder og investor. Sunde er hovedaksjonær i Color Group ASA og Gresvigkonsernet gjennom investeringsselskapet O.N. Sunde.
Sunde ble født inn i en rederfamilie i Ålesund. Involveringen i familieselskapet Brødr. Sunde AS startet hans karriere. Selskapet så dagens lys i 1917 i Ålesund. Brødr. Sunde AS eies og drives av broren Karl Johan Sunde og hans familie siden 1988.


== Color Line og Color Air ==
I 1998 tok han kontroll over Color Group ASA og etablerte samme år flyselskapet Color Air. Rundt ett år etter etableringen, ble Color Air slått konkurs, ettersom flyselskapet ikke klarte å holde følge med de store konkurrentene SAS og Braathens SAFE, og Sunde skal ha hatt store personlige tap i forbindelse med denne konkursen.  Trass konkursen, ble flyselskapet regnet som Norges første lavprisflyselskap, og skal senere ha gitt inspirasjon til lavprisselskapet  Norwegian.


== Sport og livsstil ==
I 2006 ble det kjent at investeringsselskapet til Sunde, O.N. Sunde, var interessert i å kjøpe Gresvigkonsernet, noe det gjorde kort tid etter.
I 2007 ble han rangert av Kapital med en formue på 7,8 milliarder kroner (opp fra 7,1 mrd året før), noe som gjør ham til en av Norges rikeste personer. De største verdiene ligger i Color Line, selv om han  er involvert i sportsindustrien gjennom Gresvig, blant annet sammen med investoren Bjørn Rune Gjelsten.
Sunde disponerer privat et fly av typen Challenger 604, operert av Sundt Air (registrering: LN-SUN) og bor med sin familie ved Holmenkollen i en villa han kjøpte i 1994. Han ble også omtalt for sitt kjøp av en av Norges dyreste fritidseiendommer i 2007, som han betalte nærmere 28 millioner kroner for.


== Se også ==
Color Group ASA
O.N. Sunde
Gresvig


== Referanser ==
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 – Verdenscup 4

Fjerde runde av verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 ble avholdt i Thialf i Heerenveen, Nederland fredag den 7., lørdag den 8. og søndag den 9. desember 2007.
Det var fullt hus med om lag 13 000 tilskuere hver av dagene.  


== Sammendrag ==
KvinnerMenn


== Resultater menn ==


=== Første 500 meter menn ===


=== Andre 500 meter menn ===


=== 1000 meter menn ===


=== 1500 meter menn ===


=== 5000 meter menn ===
Som en kuriositet kan nevnes at Henrik Christiansens tid 6.34,96 var den tiden Johann Olav Koss vant OL-gull med på faste skøyter i 1994.


=== Lagtempo menn ===


== Resultater kvinner ==


=== Første 500 meter kvinner ===


=== Andre 500 meter kvinner ===


=== 1000 meter kvinner ===


=== 1500 meter kvinner ===


=== 3000 meter kvinner ===


=== Lagtempo kvinner ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norges Skøyteforbunds samleside om verdenscupen i Heerenveen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
(en) Offisielle resultater på ISU's sider
(en) Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 – Verdenscup 4 – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
(en) Resultater på SpeedskatingResults.com
(en) Resultater for Damer og Herrer på The-Sports.org og her for Gruppe B – Damer og Gruppe B – Herrer
(nl) Resultatmenyside for WC i Heerenveen 7.–9. des 2007 på www.EffeSport.nl.BilderBilder på DesgPhoto.com/SpeedSkatingPhotos.Info
Bilder fra 7. desember, 8. desember og 9 desember på www.meijco.nl
Darkon

Darkon er en dokumentarfilm om The Darkon Wargaming Club, en laivgruppe lokalisert i Baltimore, Maryland, USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Darkon på Internet Movie Database 
(nl) Darkon på MovieMeter 
(en) Darkon på AllMovie 
(en) Darkon på Rotten Tomatoes
Idrettslaget Snøhetta

Idrettslaget Snøhetta er et idrettslag i Oppdal i Trøndelag. Klubben har grupper for langrenn og fotball.
Klubben er aktiv i oppkjøring og preparering av skiløpenettet i Oppdal.
Den eneste løper etter 2. verdenskrig som har vunnet femmila i Holmenkollen tre år på rad (1959–1961), Sverre Stensheim, representerte IL Snøhetta.


== Eksterne lenker ==
Klubbens nettsider
Rotaract

Rotaract er en verdensomspennende organisasjon av unge mennesker med ulik studiebakgrunn og yrkeserfaring. Organisasjonen jobber for personlig utvikling og bred samfunnsinnsikt, og er i tillegg et stort sosialt nettverk basert på vennskap på tvers av by- og landegrenser.
Gjennom et Rotaract-år deltar medlemmene på en rekke spennende foredrag, besøker bedrifter og samfunnsinstitusjoner, og møtes til både kulturelle og sosiale arrangementer. Rotaract tilbyr et utfordrende og utviklende miljø for samfunnsengasjerte og nysgjerrige ungdommer mellom 18-30 år.


== Rotaract-klubber i Norge ==
Bergen Rotaract
Borgund Rotaract
Drammen Rotaract
Fredrikstad Rotaract
Gimle Rotaract
Kolbotn Rotaract
NeRo Rotaract (Nedre Romerike)
Oslo Rotaract
Smaalenene Rotaract
Tromsø Rotaract
Trondheim Rotaract
Varna Rotaract
Victoria Rotaract


== Se også ==
Rotary


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rotaract – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rotaract Norge
Rotaract Trondheim websiden
Vilho Lampi

Vilho Henrik Lampi (født 19. juli 1898 i Uleåborg, Finland, død 17. mars 1936) var en finsk maler.
Han flyttet med familien til gården Matinlauri, Limingo (finsk: Liminka) i 1908. Derfra fro han til Helsingfors i 1921 for å studere kunst. Etter endt studier, i 1925, reiste han tilbake til Limingo der han malte en rekke landskapsbilder og portretter. Han tok sitt eget liv i 1936. Kunstverkene tilhører sen-ekspresjonismen og har vært utstilt både nasjonalt og internasjonalt.
I hele sitt liv var Lampi bundet til sitt hjemsted Limingo – dels av de forpliktelsene som ble pålagt ham som odelsgutt, dels av sin dype kjærlighet til Österbotten. Igjen og igjen ble det vidåpne landskapet der fanget inn av hans pensel. Lampis tidligste arbeider var voldsomme og provoserende, og vakte liten gjengklang. Men allerede mot slutten av 1920-tallet fikk han anerkjennende ord fra franske kritikere. Hans Paris-besøk på begynnelsen av 1930-tallet og en dyp åndelig krise som fulgte, markerte et vendepunkt, og han trakk seg ofte inn i seg selv. Maleriene ble detaljerte og innadvendte; stille meditasjon erstattet frodige uttrykk. Det konstante slitet gjorde at han til slutt oppsøkte døden i den iskalde Limingo-elven våren 1936.


== Familie ==
Lampis foreldre var Anton Henrik Lampi (født 18. januar 1875, død 29. mai 1929) og Maria Sofia Lampi (født 17. juli 1873, død 18. januar 1951). Vilho var eldst i en søskenflokk på ti: Vilho (1898–1936), Martta (1899-?), Martti (1900–1950), Arvo (1902–1968), Ester (1903–1990), Erkki (1905–1973), Rafael (1907–1986), Anna-Liisa (1907–1943), Antero (1911-?) og Esko (1914–1973).


== Litteratur om Lampi ==
Rintala, Paavo. Jumala on kauneus (Gud er skjønnhet). Otava 1959
Aalto, Eeli. Vilho Lampi – lakeuden maalari. Karisto 1967.
Junttila, Marja (red.) Vilho Lampi (1840–1936). Ars Nordica 1998.
Boken Jumala on kauneus (1959) av den finske forfatteren Paavo Rintala (1930–1999) er delvis basert på livet til Lampi. Hovedpersonen hengir sitt liv til Skjønnheten, men begår selvmord når han mister troen på sin kunst. Boken ble filmet i 1985 i regi av Hannu Heikinheimo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort presentasjon av Vilho Lampi og hans kunst
Lampi Museum i Ostrobothnia
Malerier registrert i databasen til det finske nasjonalgalleri
Live Corruption

Live Corruption er et konsertalbum fra det engelske bandet Napalm Death, utgitt i 1990. Det ble spilt inn live ved Salisbury Arts Centre, England, den 30. juni 1990. Bandet spilte diverse sanger komponert av den opprinnelige besetningen.
Live Corruption ble også utgitt som en del av et 4-CD boxset i sterkt begrenset opplag. Settet omfattet foruten dette livealbumet også Scum / From Enslavement To Obliteration, Harmony Corruption og Death By Manipulation.


== Sporliste ==
«Intro (Harmony Corruption)» – 4:33
«Unchallenged Hate» – 2:15
«Life?» – 1:13
«The Kill» – 0:46
«Scum» – 3:02
«If the Truth Be Known» – 4:37
«Lucid Fairytale» – 1:31
«Control» – 1:54
«Walls of Confinement» – 3:11
«Malicious Intent» – 3:56
«Social Sterility» – 1:24
«Suffer the Children» – 4:17
«From Enslavement to Obliteration» – 1:57
«Dead/Practice What You Preach» – 2:26
«Mentally Murdered» -2:41
«Extremity Retained» – 4:52
«Mind Snare» – 4:04
«Success?» – 1:46
«Rise Above» – 2:51


== Besetning ==
Mark «Barney» Greenway – Vokal
Shane Embury – Bass
Mitch Harris – Gitar
Jesse Pintado – Gitar
Mick Harris – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Live Corruption på Discogs 
(en) Live Corruption på MusicBrainz 
(en) Live Corruption på Spotify