jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Middelalderen i Slovenia

Slovenia var opprinnelig befolket av keltisk-illyriske stammer. Slaviske stammer innvandret fra 500–700-tallet til området ved Alpenes østlige utløpere. Slovenere betyr «slavere» og var den slaviske stammen som bosatte seg lengst mot vest, hvor slaverne møtte germanske og romanske folkeslag. Karantania (nåværende Kärnten) var et slavisk fyrstedømme på 600–700-tallet, men kom så under Bayern. Fra ca. 800 var området en del av Karl den stores rike og tilhørte siden Det frankiske riket. Slovenerne ble kristnet fra vest i perioden 750–900 og tilhørte dermed tidlig den vestlige kultursfære, som del av den tyske og romersk-katolske verden. I motsetning til andre sørslaviske folk dannet ikke slovenerne noen egen stat i middelalderen. I Karantania spilte likevel en slovensk adel en stor rolle selv om fyrsten var bayersk. Fyrsten avla ed på slovensk ved en spesiell «fyrstestein». Karantania har følgelig fått en nesten mytisk betydning i slovensk historie.
Fra 1100-tallet ble de slovenske områdene føydalisert. Føydalherrene var tyske, og de ufrie bøndene slovenere. Skriftspråk var tysk og latin, ved kysten også italiensk. Byene var dominert av tysktalende, mens slovensk bare ble brukt som talespråk på landsbygda. Sloveneres tyske naboer brukte fra gammelt av betegnelsen windisch om slovensk, av den gamle betegnelsen vender for slavere. Fra 1200-tallet vokste habsburgernes innflytelse i Krain, Steiermark og Kärnten, og senere Trieste-området. Grevene i Celje, som hadde vært mektige, mistet sin makt, og omkring 1500 var dermed alle de slovensktalende områdene samlet under Habsburg.
Kjelda ved Piggåsen

Kjelda ved Piggåsen er et forhistorisk kleberstensbrudd i Fet kommune. Det er et av de største vi kjenner til i Norge, og et av de fem som finnes i Akershus. Bruddet dateres tilbake til jernalder–middelalder.
På grunn av kleberstenens smidighet og enkle bearbeiding har en utvunnet og bearbeidet klebersten allerede fra steinalderen. I Kjelda har det vært utvunnet og arbeidet med klebersten i flere hundre år. En antar at aktivitenen i bruddet var på sitt høyeste i vikingtiden, for 1000–1300 år siden.
Produktene ble spredt til nærområdene og videre til Viken og nordover mot Mjøstraktene. Deler av veien kan Glomma ha fungert som transportvei. I slagghaugene er det funnet ei takke, noe som kan tyde på at bruddet var i drift frem til minst jernalder.
Stein ble tatt ut både i dagbrudd og gruver, og stedet har vært arbeidsplass for mange mennesker.
Gryter var hovedproduktet. I tillegg ble det laget gjenstander som fiskesøkker, vevlodd og spinnehjul til håndtein. En finner spor etter uttak av emner til kar både i dagbrudd og i gruvene. Enkelte ferdige emner som ikke er hugget løs finnes også.
Det er gjort en del arbeid for å tilrettelegge for besøk, men området er forsatt ganske ulendt enkelte steder. Grunneier kan på forespørsel forestå omvisning.


== Eksterne lenker ==
Klebersteinsbruddet i Kjelda ved Piggåsen i Fet
Frigjøringen 1990–91 i Slovenia

Den slovensk-serbiske konflikten innledet oppløsningen av Jugoslavia. Bruddet kom da de slovenske representantene marsjerte ut fra det jugoslaviske kommunistpartiets 14. ekstraordinære kongress i januar 1990. Deres ønske om et løst, demokratisk statsforbund lot seg ikke forene med Slobodan Miloševićs krav om «et sterkt parti i en sterk stat».
Demokratiseringen i Slovenia skjedde ovenfra, gjennom et kommunistparti som fanget opp det demokratiske presset i befolkningen. I april 1990 fant de første frie parlamentsvalgene sted i Slovenia. Seierherre ble en ikke-sosialistisk koalisjon av sju partier, DEMOS (Slovenias demokratiske opposisjon), som fikk 55 % av stemmene, mens det tidligere kommunistpartiet, nå Partiet for demokratisk fornyelse, bare fikk 17 %. Statsminister ble Lojze Peterle fra Det kristelig-demokratiske partiet, men i presidentvalget vant Milan Kučan, med 58 % av stemmene. Dette var en anerkjennelse av den rolle kommunistene, og ikke minst Kučan selv, hadde spilt i demokratiseringen.
I juli vedtok parlamentet en suverenitetserklæring som slo fast at innen et år skulle det vedtas en ny grunnlov som skulle gjøre Slovenia til en suveren stat. 23. desember, i en folkeavstemning der 93 % av de stemmeberettigede slovenerne deltok, stemte 88 % for uavhengighet. Parlamentet vedtok da at Slovenia skulle tre ut av føderasjonen innen midten av 1991 dersom Jugoslavia ikke ble omdannet til en løs konføderasjon av stater.
Da forhandlinger ikke førte frem, erklærte Slovenia seg uavhengig 25. juni 1991. Dette utløste et angrep fra den jugoslaviske armeen. Arméledelsen ble imidlertid overrasket over slovenernes motstandsvilje; i hemmelighet var det bygd opp effektive slovenske heimevernsstyrker. Jugoslavia gav opp angrepet etter bare ti dager, noe som delvis kan skyldes at Serbia lenge hadde hevdet det ville være bedre å bli kvitt Slovenia, for å beholde resten innenfor et serbisk-dominert Jugoslavia. EF forhandlet frem en våpenhvile, og i Brioni-avtalen av 7. juli ble Slovenia og Kroatia pålagt å «suspendere» uavhengighetserklæringene i tre måneder, mot at de jugoslaviske styrkene skulle trekke seg ut innen samme frist. Mens krigen i Kroatia nå utviklet seg, forløp tremånedersperioden i Slovenia uten problemer, og 8. oktober 1991 var veien åpen for full suverenitet.
Joe Meek

Robert George Meek eller Joe Meek (født 5. april 1929 i Newent i Gloucestershire, død 3. februar 1967 i London) var en plateprodusent og låtskriver fra England. Meek er regnet som en av de første og mest oppfinnsomme selvstendige musikkprodusentene i verden. 
Den mest kjente sangen han arbeidet med på var hitten «Telstar» fra The Tornados i 1962, som var den første singelen av et britisk band som gikk til topps på den amerikanske singellisten. Han lå også fem uker på toppen av den britiske listen, og Meek fikk en Ivor Novello Award for produksjonen samme året. 
Andre store hitter som han arbeidet på var «Don't You Rock Me Daddy-O» og «Cumberland Gap» av Lonnie Donegan (som lydtekniker), «Johnny Remember Me» av John Leyton, «Just Like Eddie» av Heinz, «Angela Jones» av Michael Cox og «Have I the Right?» av The Honeycombs. Meeks konseptalbum I Hear a New World ble også regnet for å være en milepæl innen moderne musikk på grunnlag av den nyskapende bruken av elektroniske lyder. Joe Meek produserte også musikk for filmer, blant annet Live It Up! fra 1963.
Perioden med kommersiell suksess som produsent var kortvarig og Meek fikk etter hvert opparbeidet seg en større gjeld, noe som førte til at han ble deprimert. Den 3. februar 1967 tok han livet av husvertinnen med en hagle, før han deretter rettet løpet mot seg selv og begikk selvmord. 
Meek var en pioner innenfor musikkproduksjon. På en tid da mange lydteknikere gikk kledd i hvite laboratoriefrakker, spilte han inn musikk i sitt eget studio og var aldri redd for å manipulere lyden for å skape de effektene han var ute etter. Da han spilte inn «Johnny Remember Me», var for eksempel fiolinene plassert i trappene, trommerslageren nesten på badet, og blåserekken stod i en annen etasje. Han var også en av de første som fysisk separerte instrumentene, og håndterte instrumenter og stemmer med ekko og klang, og samtidig kjørte lydsignalene gjennom sitt eget hjemmelagede elektroniske utstyr. 


== Litteratur ==
John Repsch: The Legendary Joe Meek (1989) ISBN 1-901447-20-0
Barry Cleveland: Creative Music Production – Joe Meek's BOLD Techniques (2001) ISBN 1-931140-08-1
Nick Moran with James Hicks: Telstar – The Joe Meek Story, (2007) ISBN 9781840025880


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joe Meek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Meek på Internet Movie Database 
(en) Joe Meek på Discogs 
(en) Joe Meek på MusicBrainz 
(en) Joe Meek på Last.fm 
(en) Joe Meek på Genius — sangtekster 
(en) Joe Meek på AllMusic 
(en) BBC Music: Joe Meek
(en) Biografi av John McCready (Mojo Magazine)
Glukoneogenese

Glukoneogenese, uttale "glukoneogenˈese", "nydannelse av glukose",  er en stoffskifteprosess der glukose blir dannet fra andre stoffer enn karbohydrater.
Denne prosessen er svært energikrevende og brukes derfor kun i "nødsituasjoner" som sult og faste eller under ekstrem fysisk aktivitet.
Vanligvis fremskaffes den glukosen som trengs, ved nedbryting av karbohydrater eller ved å hente glukosen fra kroppens glykogenlager via glykogenolyse.
Hvis man har et kosthold med lavt innhold av karbohydrater (såkalt lavkarbokosthold) vil glukoneogenese være kroppens "vanlige" måte å fremskaffe den glukosen noen av kroppens organer er avhengig av (bl.a. hjernen). F.eks. masaier og inuitter som har et tradisjonelt kosthold, er mer eller mindre permanent i ketose hele livet. Glukoneogenese er den eneste måten de kan skaffe seg den glukosen kroppen trenger.
Norma (selskap)

For det tysk-svenske automotive konsernet, se Norma Group.AS Norma er et estisk selskap innen automotiv industri, som produserer maskindeler, bildeler og sikkerhetsutstyr til kjøretøyer – først og fremst setebelter. Selskapet er majoritetskontrollert av det svenske selskapet Autoliv AB. Norma leverer både til svenske bilfabrikker, og til Russland og Ukraina. Selskapet har hovedkvarter i, og er registrert på børsen i Tallinn.
I 2008 hadde Norma et salg på 88,3 millioner euro. I februar 2009 måtte selskapet si opp ansatte som følge av krisen i verdens bilindustri, og spesielt de nakutte krisen i russisk bilproduksjon i januar. I første kvartal 2009 falt salget fra 331 til 148 mill euro, en mer enn halvering.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norma – Årsrapport 2008, euro-regnskap.
Pelsbier

Pelsbier (Anthophorini) er en gruppe av vepser som hører til familien Apidae. Tidligere har de gjerne blitt regnet til familiegruppen Anthophoridae, men nå er det vanlig å samle alle biene i familien Apidae. Gruppen omfatter ca. 750 kjente arter, av disse finnes vel 100 i Europa og i alle fall to arter er funnet i Norge.


== Utseende ==
Store, robuste, tett hårete bier. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Hodet er nokså lite i forhold til kroppen, fasettøynene store. De kan kjennes fra humler på at fasettøynene når nesten helt ned til roten av kjevene, uten noe langt kinn mellom. Kroppen er kort og bred, høyt hvelvet, tett kledt med oppstående hår. Forvingen har tre submarginalceller. Beina er kraftige og nokså lange til bier å være, kledt med ganske lange hår.


== Levevis ==
Pelsbiene er solitære bier som legger reirene sine i ganger i jord, kan også grave i løs mørtel i en murvegg. De voksen biene er flittige blomsterbesøkere og kan ligne mye på humler, men de flyr mye raskere enn humlene.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser, (Hymenoptera)
gruppen stilkvepser, Apocrita
gruppen broddvepser, Aculeata
overfamilien Apoidea
familien Apidae
gruppen Apinae
gruppen pelsbier, Anthophorini
slekten Amegilla Friese, 1897 – ca. 250 arter, 16  i Europa
slekten Anthophora Latreille, 1803 – ca. 400 arter, 85  i Europa. I Norge:
Anthophora furcata (Panzer, 1798)
Anthophora plumipes (Pallas, 1772)
slekten Deltoptila – 6 arter
slekten Elaphropoda – 11 arter
slekten Habrophorula – 4 arter
slekten Habropoda Smith, 1854 – 57 arter, 3  i Europa
slekten Pachymelus – 21 arter


== Kilder ==
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr: [1]
Discover life, Apidae (artsliste) [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Pelsbier i Encyclopedia of Life 
(no) Pelsbier hos Artsdatabanken 
(en) Pelsbier hos Fossilworks 
(en) Pelsbier hos ITIS 
(en) Pelsbier hos NCBI 
(en) Kategori:Anthophorini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anthophorini – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nordamerikanske arter, fra bugguide.net: [3]
Alkoholavgift

Alkoholavgift er en særavgift som legges på drikkevarer med alkoholinnhold, og som ilegges i nesten alle land som selger lovlig alkohol. Avgiften har både en sosial og en provenymessig begrunnelse, i tillegg til at enkelte av alkoholavgiftene har en landbrukspolitisk begrunnelse i noen land, spesielt avgiftene på vin. I Norge ble alkoholavgiftene gjeninnført i 1929 som kompensasjon for at brennevinsforbudet ble opphevet etter en folkeavstemning, og siden den gang har alkoholavgiftene gitt staten en jevn og sikker inntektskilde.
I EU er alkoholavgiftene regulert i direktiv med maksimumssatser, hvor det tillates null avgift (avgiftsfritak) på vin. Norge, som ikke tar del i EUs skattepolitikk, er gjennom EØS-avtalen kun forpliktet til å ilegge ikke-diskriminerende avgifter, det vil i praksis si avgifter som ikke fører til en konkurransemessig favorisering av en type alkoholvare framfor en annen. Det er tillatt (og vanlig) å ha høyere avgift på de mest alkoholholdige varene, og det er også vanlig med høyere avgift per alkoholprosent for brennevin enn for vin og øl. I EU-direktivene er det opprettet en egen avgiftskategori for mellomprodukter under 22 vol% alkoholinnhold (hetvin, portvin, sherry, madeira, osv). Slik var det tidligere også i Norge, men såkalt sterkvin ilegges idag vinavgift dersom de ikke har spritbase, og brennevinsavgift dersom de har spritbase.
I både EU og Norge illegges ølavgift normalt med en sats per liter, mens vin- og brennevinsavgift ilegges med en sats per prosent alkoholstyrke. Såkalt rusbrus behandles ulikt i de ulike landene, i Norge behandles spritholdig rusbrus avgiftsmessig som brennevin, selv om det holder like lav alkoholstyrke som øl. Slike regelfravik fører tidvis til konkurransemessig forskjellsbehandling som av og til prøves rettslig i Europa. Det er sterk konkurranse mellom henholdsvis øl- og vinprodusenter om å få mest mulig gunstige avgiftsregler for sin drikkekategori.
I Norge var statens inntekter fra alkoholavgiften om lag 11,3 milliarder kroner i 2010.


== Eksterne lenker ==
NOU 2003:17 Særavgifter og grensehandel — Rapport fra Grensehandelsutvalget
NOU 2007:8 En vurdering av særavgiftene
Tollvesenet: Alkoholholdige drikkevarer
Hande Yener

Hande Yener (født 12. januar 1973 i Istanbul, Tyrkia) er en tyrkisk popstjerne. I løpet av det siste tiåret har hun vært innom mange forskjellige stilarter. Hvert av hennes album genererer stor interesse og forventning på grunn av de forskjellige stilartene, sjangrene og rytmene hun bruker i sin musikk. Yener ble nominert for beste tyrkiske låt til MTV Europe Music Awards 2008, men hun ble slått av Emre Aydin. 


== Diskografi ==
Hande Yener har solgt rundt 3 millioner plater gjennom hele sin karriere.


=== Album og salgstall ===
Senden İbaret (2000) 820.000+
Ekstra (2001) 150.000+
Sen Yoluna, Ben Yoluma (2002) 1.500.000+
Aşk Kadın Ruhundan Anlamıyor (2004) 435.000+
Apayrı (2006) 200.000+
Hande Maksi (2006) 75.000+
Nasıl Delirdim (2007) 300.000+
Hipnoz (2008) 40.000+
Hayrola (2009) 100.000+
Hande'ye neler oluyor? (2010) 280.000+
Hande'yle Yaz Bitmez (2010) 200.000+
Teşekkürler (2011) 200.000+


=== Hit-singler ===
2000: Yalanın Batsın (Damn Your Lies)
2000: Bunun Adı Ayrılık (This Is Called a Break-up)
2000: Senden İbaret (All About You)
2002: Sen Yoluna... Ben Yoluma... (Go To Your Way... I Will Go Mine...)
2002: Şansın Bol Olsun (Good Luck)
2003: Evlilik Sandalı (Ship of Marriage)
2003: Küs (Offended)
2004: Acele Etme (Don't Hurry)
2004: Kırmızı (Red)
2005: Acı Veriyor (It Hurts)
2005: Armağan (Gift)
2005: Hoşgeldiniz (Welcome)
2005: Bu Yüzden (That's The Reason)
2006: Kelepçe (Handcuff)
2006: Aşkın Ateşi (The Fire of Love)
2006: Kim Bilebilir Aşkı (Who Knows What The Love Is)
2006: Kim Bilebilir Aşkı (Remix) (Who Knows What The Love Is) (Remix)
2006: Biraz Özgürlük (A Little Freedom)
2007: Kibir (Arrogance)
2007: Romeo
2008: Yalan Olmasın (Don't Let It Be a Lie)
2008: 1 Yerde (Somewhere) (Kemal Doğulu feat Hande Yener)
2008: Hipnoz (Hypnosis)
2009: Hayrola? (What's Up?)
2010: Sopa (Stick)
2010: Yasak Ask (Forbidden love)
2010: Bodrum
2010: Uzaylı (Alien)
2010: Çöp (Trash)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hande Yener – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Hande Yener på Internet Movie Database 
(en) Hande Yener på Discogs 
(en) Hande Yener på MusicBrainz 
(en) Hande Yener på Spotify 
(en) Hande Yener på Songkick 
Hande Yener på Twitter 
Hande Yener på Facebook 
Hande Yener på Instagram 
Hande Yener på YouTube 
Hande Yener på Myspace 
Fan Club
Debattbok

Debattbok er en form for sakprosabok som oftest diskuterer et aktuelt spørsmål, f.eks. innen politikk eller annen samfunnsdebatt. Debattbøker kan være skrevet som innlegg for bestemte syn i en slik diskusjon. En debattbok regnes ikke som et vitenskapelig verk. Forfattere av debattbøker kan være forskere, politikere eller andre.
Belgisk blå

Belgisk blå er en storferase. Rasen er omdiskutert og er kjent for sin voldsomme vekst og sine store kalvingsproblemer. På grunn av en mutasjon er genet for begrensing av muskelvekst, myostatin, satt ut av spill. Rasen har derfor en unormal muskelvekst, dette fenomenet har vært kjent siden tidlig på 1800-tallet. Dette medfører blant annet at kyrne har problemer med å kalve naturlig. De fleste kalvinger blir derfor gjort med keisersnitt. Belgisk blå brukes til kjøttproduksjon.
Det finnes i overkant av 100 000 dyr av rasen, de fleste i Belgia, men rasen brukes også i blant annet Frankrike. Rasen er ikke tillatt brukt i kjøttproduksjon i Norge og i mange andre land.


== Se også ==
Liste over kuraser
Ku
Johannes Morken

Johannes Morken (født 22. november 1959 i Marifjøra) er en norsk journalist.
Han er cand.mag fra Universitetet i Oslo. Fra 1979 til 1983 var han medlem av fylkestinget i Sogn og Fjordane og representerte Kristelig Folkeparti. Fra 1982 til 1985 var han nestleder for Kristelig Folkepartis Ungdom. 1987−1988 var han redaktør for tidsskriftet «Credo»Som journalist i Vårt Land siden 1989 vant han, sammen med Jan Eikeland, SKUP-diplom for 1999 for reportasjeserien «Historien om lysbærerne». Fra 2011 til 2012 var han debattleder og fra 2012 til 31. desember 2016 var han debattredaktør i Vårt Land. Han har også i åtte år vært vaktsjef i Vårt Land. Han var fra 1990 til 2013 også styremedlem i Avisen Vårt Land AS og fra 1996 styremedlem i Mentor Medier. 
Fra 1. februar 2017 har han vært redaktør og senior rådgiver media i Stefanusalliansen.


== Bibliografi ==
Unge tanker. Oslo: Den norske bokklubben. 1977. s. 28. ISBN 8252509606. 
Det står om livet: artikkelsamling om menneskesynet. Oslo: Vårt Land. 1984. ISBN 8290021372. 
Johannes Morken (1986). Livskamp og prøverøyr: om trugsmål mot det ufødde barnet i medisinsk forskning og praksis. Oslo: Credo Forlag. ISBN 8270531812. 
Johannes Morken (1991). Livet, frykten og drømmen: sovjetiske jøders utvandring til Israel. Straume: Sambåndet. ISBN 8290777590. 
Homofile i menigheten: et samtaleopplegg over tre samvær. Oslo: Kirkerådet. 1997. ISBN 8275450349. 


== Referanser ==
Myrt

Myrteslekten (Myrtus) er en planteslekt i myrtefamilien innenfor ordenen Myrtales. Den omfatter 2 arter av eviggrønne busker eller lave trær med utbredelse i Sør-Europa, Sørvest-Asia og Nord-Afrika. Slekten har tidligere hatt omfattet mange arter som nå er flyttet til egne slekter, for eksempel Luma fra Chile.

Artene er inntil 5 meter høye. Bladene er hele og 3–5 cm lange, og avgir eteriske oljer. Blomstene på begge arter har 5 hvite kronblad, og mange støvbærere. Bærene er runde og blå-svarte.
Myrt (Myrtus communalis) vokser fra Azorene og Madeira i vest til Iran og Afghanistan i øst. Den er en viktig del av maquisvegetasjonen rundt Middelhavet. Den dyrkes ofte. Busken har ovale, spisse helrandete blader og hvite blomster og blå-svarte, runde bær. Bladene har et vokslag og er mellomgrønne. Blomstringen skjer mai-august, og blomstene står på forvedete blomsterstilker. Planten brukes som urt og i likør, samt som bonsai-tre. På Sardinia og Korsika brukes bærene til likørene Mirto Rosso og Mirto Bianco.
Saharamyrt (Myrtus nivellei) regnes nå av de fleste forskere som en egen art. Den vokser kun i Tassili n'Ajjer i det sørlige Algerie og i Tibesti-fjellene i Tsjad, og regnes som en truet art. Den vokser i fjellskog, og benyttes til utvinning av eterisk olje fra bladene. I parfyme har oljen den effekt at virkningen står imot svært varmt, tørt klima. 
Både Hippokrates, Plinius den eldre og Galen omtalte myrt og dens medisinske egenskaper.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). Middelhavsflora. NKI-Forlaget. s. 130. ISBN 82-562-0490-7. 
M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). Wild Flowers of the Mediterranean (2 utg.). London: A & C Black. s. 150–151. ISBN 0-7136-7015-0. 
J. Migliore m.fl. (2011). «From Mediterranean shores to central Saharan mountains: key phylogeographical insights from the genus Myrtus» (PDF). J. Biogeogr. 39 (5): 942–956. ISSN 1365-2699. doi:10.1111/j.1365-2699.2011.02646.x. 


== Eksterne lenker ==
(en) Myrt i Encyclopedia of Life 
(en) Myrt i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Myrt hos ITIS 
(en) Myrt hos NCBI 
(en) Myrt hos The International Plant Names Index 
(en) Myrt hos Tropicos 
(en) Kategori:Myrtus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Myrtus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Myrtle (Myrtus communis L.), fra: «Gernot Katzer's Spice Pages»
Bjelkehugging

Bjelkehugging var bearbeiding av tømmerstokker med øks til bjelker, dels som eksportprodukt, dels til bruk som bygningsmateriale lokalt. Produksjon av bjelker foregikk på denne måten til inn på 1900-tallet, mens sagbrukene produserte bord og planker.
Tsjosjskajabukta

Tsjosjskajabukta (russisk: Чёшская губа – Tsjosjskaja guba) er ei bukt i Barentshavet. Den ligger i Arkhangelsk oblast i nordvest-Russland, mellom Kaninhalvøya i vest og det russiske fastlandet i øst.
Bukta er sirkelformet, 110 kilometer lang og 130 kilometer bred. Dybden ved innløpet er 55 meter, ellers i bukta stort sett mindre enn 50 meter, med mange sandbanker på 2-3 meters dybde. Flere mindre elver munner ut i bukta. Tsjosjskajabukta har innløp fra nord, mellom Kapp Mikulkin i vest og Barminneset i øst. Kysten i sør er lav og sandete, mens den i øst og vest er høyere med enkelte klipper.