jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Klokkelyng

Klokkelyng eller poselyng (Erica tetralix) er en dvergbusk som tilhører lyngfamilien. Blomsten er fylkesblomst i Rogaland.
Den er grågrønn og 20–70 cm høy. Hele planten har kjertelhår. De klokkeformede blomstene er rosa og sitter i tette klaser på toppen av stilken. Bladene er smale og sitter i kranser på fire. Hos slektningen purpurlyng sitter derimot bladene i kranser på tre. Røsslyng har ikke kjertelhår og har åpne blomster som sitter i ensidige klaser. Klokkelyng vokser på sur jord i myr og fuktig lynghei.
Klokkelyng er en typisk art for de atlantiske kystlyngheiene i Vest-Europa. Den er vanlig fra Portugal nordover til De britiske øyer, Nord-Tyskland, Danmark og Sør-Sverige. Mer spredte forekomster finnes lenger østover blant annet i Sveits, Østerrike og ved Kuhmo lengst øst i Finland.I Norge er klokkelyng vanlig i kyststrøkene nordover til Vega på Helgeland. Den mangler i de kalkrike områdene rundt Oslofjorden, men finnes i grunnfjellsområdene i Østfold og Aurskog-Høland. Isolerte funn er gjort i Lofoten og ved Tromsø. Den går et stykke inn i landet og opp til 1000 moh i fjellet. Den vokser for eksempel i vestre del av Trollheimen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0355-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Klokkelyng i Encyclopedia of Life 
(en) Klokkelyng i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Klokkelyng hos Artsdatabanken 
(sv) Klokkelyng hos Dyntaxa 
(en) Klokkelyng hos ITIS 
(en) Klokkelyng hos NCBI 
(en) Klokkelyng hos The International Plant Names Index 
(en) Klokkelyng hos Tropicos 
(en) Kategori:Erica tetralix – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Erica tetralix – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Erica tetralix – detaljert informasjon på Wikispecies 
miljolare.no: Klokkelyng
Urtekildens bildegalleri: Klokkelyng
Dipseudopsidae

Dipseudopsidae er en gruppe (familie)  av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera).  Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i, men kan fly et godt stykke.   
Det er kjent omtrent 165 arter i verden, men bare én art fra Europa.


== Utseende ==
Disse vårfluene kan kjennes på at hodet har uvanlig store fasettøyne, særlig hos hannene, men ingen punktøyne. Antennene er kraftige og så lange som forvingen eller litt kortere enn denne. De innerste antenneleddene er tykke og fyller opp mesteparten av mellomrommet mellom fasettøynene. Maksillarpalpene er fem-leddete, de to innerste leddene ganske små. Det tredje leddet er festet innenfor roten av det andre leddet, det ytterste leddet er forholdsvis kort og uten ringaktig skulptur. Thorax har et par med hårete vorter på ryggen. Beina har tre sporer på frambeina, fire på mellom- og bakbeina. Larvene bygger ikke hus, eller de kan ha et hylster av silke dekket med slam.


== Levevis ==
Larvene til denne familien lever i rasktstrømmende, klare elver og bekker. De spinner fangstnett som de fanger drivende føde i.


== Utbredelse ==
Dipseudopsidae er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Sør-Amerika. Familien finnes ikke i Norge.


== Systematisk inndeling ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Holometabole insekter (Holometabola, «insekter med fullstendig forvandling»)
Vårfluer (Trichoptera)
Gruppen Annulipalpia – larvene i denne gruppen lager fangstnett og spinner seg et hus de kan trekke seg tilbake til.
Familien Dipseudopsidae Ross, 1967
Underfamilien Dipseudopsinae Ulmer, 1904
Slekten Dipseudopsis Walker, 1852
Slekten Limnoecetis Marlier, 1955
Slekten Protodipseudopsis Ulmer, 1909
Underfamilien Hyalopsychinae Lestage, 1925
Slekten Hyalopsyche Ulmer, 1904 – finnes blant annet i Australia
Slekten Hyalopsychella Ulmer, 1930
Slekten Phylocentropus Banks, 1907 – Nord-Amerika
Underfamilien Pseudoneureclipsinae – nylig overført hit fra Polycentropodidae
Slekten Pseudoneureclipsis Ulmer, 1913
Pseudoneureclipsis lusitanicus Malicky, 1980 – eneste art fra denne familien i Europa


== Kilder ==
Australian Faunal Directory: Dipseudopsidae
Ottesen, P.S. (red.) 1993 Norske Insektfamilier og deres artsantall. NINA utredning 055, 40 sider.


== Eksterne lenker ==
(en) Dipseudopsidae i Encyclopedia of Life 
(en) Dipseudopsidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Dipseudopsidae hos Fossilworks 
(en) Dipseudopsidae hos ITIS 
(en) Dipseudopsidae hos NCBI 
(en) Kategori:Dipseudopsidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dipseudopsidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tree of life - Vårfluer - engelskspråklig. Med fine bilder.
Foto av larver
Southern blot

Southern blot er en metode som brukes for å undersøke om et DNA-område har riktig størrelse. Southern blot er en tidkrevende metode og krever relativt mye DNA, siden man ikke bruker PCR for å «masseprodusere» det aktuelle genområdet.
Prinsipp for Southern blot:

DNA isoleres fra celler.
DNA-tråden «klippes» opp med enzymer – restriksjons-enzymer- som bryter tråden ved å gjenkjenne et bestemt mønster (restriksjonssete).
DNA bitene som fremkommer, skilles ad ved en elektroforese – et elektrisk spenningsfelt som skiller DNA-fragmentene etter størrelse. Korte DNA biter vandrer raskest gjennom et halvfast medium – en gel – og store DNA-biter vandrer langsommere.
Etter separasjon overføres DNA fragmentene til et nylon filter – en prosess som kalles blotting.
Filteret legges i en løsning som inneholder et radioaktivt merket DNA-fragment. Dette inneholder deler av det område vi ønsker å undersøke hos pasienten. Det merkede fragmentet («proben») vil feste seg til DNA på filteret. Denne prosessen kalles å hybridisere.
Røntgenfilm legges på filteret. Filmen blir svertet der hvor det radioaktive DNA har festet seg.
Vanja Blomberg

Vanja Blomberg (-Webjörn) (født 28. januar 1929 i Göteborg) er en tidligere svensk turner. Hun representerte Huskvärna Gymnastikförening.
Hun deltok i OL i 1952. Der forsvarte Sverige VM-gullet sitt fra 1950, og vant gull i troppskonkurransen; de hadde et program der de brukte baller. Sovjetunionen på andreplass brukte ringer, på samme måte som i moderne rytmisk gymnastikk. I lagkonkurransen sammenlagt kom Sverige på 4.-plass. Individuelt kom hun på 82.-plass.
I VM-sammenheng har hun medalje i troppskonkurranse; i 1950 vant den svenske troppen VM-gull, foran Frankrike og Italia. Hun deltok også ved VM i 1954, der kom hun på 73.-plass i den individuelle mangekampen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vanja Blomberg – Olympics.com 
(en) Vanja Blomberg – Olympic.org 
(en) Vanja Blomberg – Olympedia 
(en) Vanja Blomberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Vanja Blomberg – Sveriges olympiske komité
Stroboskop

Et stroboskop er et instrument som deler lys opp i glimt (lynblink). De tidlige strobene fra 1800-tallet besto av roterende spalter foran en lyskilde, mens en i dag lager lyspulser med xenonlys, annet laserlys eller LEDer. Betegnelsen stroboskop blir også brukt om en skive med radielle streker, som tjener til å vise en platespillers rotasjonshastighet. Se nedenfor.
Prinsippet med pulserende lys er blitt brukt til å studere ting i bevegelse. Ved riktig hastighet kan en «fryse» roterende bevegelser eller avsløre uønskede forskyvninger og «kast» i akslinger. 
I og med at samme glimtprinsippet er i bruk ved opptak av levende film, kan en på kino se flypropeller stå stille eller rotere baklengs under start og stopp. 
Underholdningsbransjen bruker strobelys i sammenheng med dans. Lys fra stroboskop kan fremprovosere anfall hos personer med fotosensitiv epilepsi.


== Platespiller ==
For å måle rotasjonshastigheten til en platespiller brukes en lyskilde som gir stroboskopisk lys (glimlampe eller LED). Denne lampen lyser på en skive (kalt stroboskopskive) som legges på platespillerens tallerken ved måling. Denne skiven har jevnt fordelte radielle streker som synes å stå stille ved riktig hastighet. Går platespilleren for fort, synes strekene å bevege seg langsomt forover, og omvendt for for lav hastighet. Platenes gitte hastigheter (78, 45, 33 1/3) er definert for å muliggjøre slik hastighetsmåling ved bruk av både 50 Hz og 60 Hz lysnettfrekvens.
Antallet radielle striper er forskjellig for hver hastighet og lysnettfrekvens. Eksempelvis bruker rotasjonshastigheten 33 1/3 omdreining per minutt, 60/33.3333... = 1,8 s per omdreining. Lyset blinker i Europa med 100 Hz (to blink per periode, siden det er to spenningsmaksima i perioden). Det blir 1,8*100 = 180 blink per omdreining, som passer med 180 radielle streker på stroboskopskiva. I USA og andre land med 60 Hz lysnettfrekvens vil det trengs 1,8*120 = 216 streker for å måle samme omdreiningstall.
Ingjerd Helén

Ingjerd Helén Borg (født Dahl; 28. desember 1946 på Østre Toten, død 17. februar 2022) var en norsk sangerinne som under artistnavnet Ingjerd Helén var aktiv særlig på 1960- og 1970-tallet med popmusikk.
Hun ble vokalist i Gjøvikbandet The Falcons i 1964, og fikk sitt gjennombrudd i 1968 med debutplaten MP Bardufoss. Den ble en gjenganger i «Ønskekonserten» på NRK radio. Hun var deretter med i bandet Torry Enghs et par års tid, og fikk blant annet sølvplate for Gull og Grønne skoger og platen 12 topper, der hun og Torry Enghs framførte annen hver sang. Ingjerd Heléns soloplate Livets Lotteri var også høyt oppe på salgslistene i Norge.
Hun ble senere med i oslogruppen Firebeats. Med Ingjerd Helén som frontfigur hadde dette bandet en viss suksess i Danmark, med gull- og sølvplater og dansktopplasseringer. Den norske karrieren kom da i bakgrunnen. Hun avsluttet sin sangkarriere i 1980 og arbeidet senere med musikkterapi i Oslo. Hun døde i 2022, 75 år gammel.


== Diskografi ==


=== Singler ===
1968 «MP Bardufoss/Fjerne byer»
1969 «De fioler du plukker/Når jeg møter deg»
1970 «Gull og Grønne Skoger/Han har gått ifra meg»
1970 «Elskede Michael/Når skal vi møtes igjen»
1970 «Takk for alle minner/Verdens rikets jente»
1973 Klap i Takt. Å kjære. Med Firebeats.
1974 «Mini mini mini/Vinden min ven» Med Firebeats.


=== Album ===
Med FirebeatsHerlige søndag (1972)
Tiden går (1972)
Nye dager (1974)
Taste of Hits (1975)
Portrett (1975)
Firebeats & Ingjerd Helén (1976)
Firebeats Again (1978)Egne albumLivets lotteri (1970)
Jul med Ingjerd Helén (1978)
Julekveldsvise og andre Prøysenviser (1979)Med Torry Enghs12 topper (1969)
Slagerparaden vol. 2 (1970)Kilde: Sigbjørn Hemstad: Smil-Sport og Rock. 2007


== Referanser ==
Brio Band

Brio Band er en norsk musikkgruppe fra Toten, dannet høsten 1961 av Bjørn Hansen (født 7. mars 1943), Kai Kirkeby (født 16. januar 1946), Magnor Frydenlund (født 1. juni 1946) og Harry Andersen (født 14. oktober 1947 - død 28. januar 2020). Ett år senere ble Kjell Bakkeli (født 17. april 1940 - død 24. mai 2020) med. Bakkeli ble etter hvert leder av gruppen. Toten-bandet laget sin egen «Brio-sound». Bandet hadde midt på 1960-tallet stor suksess med sanger som «Dyrene i Afrika» og «Pål sine høner», to låter der Kjell Bakkelis saksofonspill ble fremhevet. 
Bandet ble kåret til både norske og nordiske pop-mestere i henholdsvis 1964 og 1965.  Bandet opptrådte flere ganger i fjernsynet, blant annet i programmet «Tenpluggen». De hadde også et show før en landskamp i fotball på Ullevaal Stadion foran 30 000 tilskuere. De hadde et eget «Buserullshow», som ble meget godt mottatt, unntatt på Toten.
I 1965 forlot Bjørn «Toten-Bjørn» Hansen bandet for å bli med i Una Corda (som senere ble et av Norges meste fremgangsrike Country and Western-orkestre). Thor-Eivind Høiberg kom inn som ny vokalist og gitarist kom og Thor Åge Kirkeby kom inn på saksofon. Brio Band endret sin stil til å bli mer storbandspreget. I tillegg hadde de med en rekke låter av Fats Domino. Bandet holdt på fram til julen 1968, men de har hatt flere gjenforeningsopptredener, siste gang på Totenpop-show på Viken II i 2009.
Harry Andersen er kjent som en av Norges dyktigste trekkspillere med en solid utdanning innenfor musikkfaget.
Bjørn Hansen og Thor-Eivind Høiberg er fortsatt aktive musikre. 


== Diskografi ==


=== Singler ===
1964 «Dyrene i Afrika»/«Ich möchte mit dir traumen»
1964 «Pål sine høner»/«Eclipse»
1964 «Jenka»/«Karamelldansen» (med Rannie Rommen)
1965 «Lille Dukke»/«Å Kåre» (med Rannie Rommen)
1966 «Veien Hjem»/«En fattig millionær» (med Åge Faldmo)


== Referanser ==

Hemstad, Sigbjørn: Smil, sport og rock. Store hendelser på Gjøvik og Toten på 50- og 60-tallet, Gjøvik 2007.
Forbidden (album)

Forbidden er det attende studioalbumet til det britiske heavy metal-bandet Black Sabbath, utgitt i 1995.


== Sporliste ==


== Personell ==
Tony Martin – vokal
Tony Iommi – gitar
Neil Murray– bassgitar
Cozy Powell – slagverk
Geoff Nicholls – keyboardIce-T - vokal (på «The Illusion of Power»)


== Eksterne lenker ==
(en) Forbidden på MusicBrainz 
(en) Forbidden på AllMusic
Big Rigs: Over the Road Racing

Big Rigs: Over the Road Racing er et amerikansk videospill fra 2003. Det ble utviklet i Ukraina av Stellar Stone LLC og utgitt av GameMill Publishing. Spillet går ifølge spillets pakke ut på å kjøre lastebiler som leverer ulovlig frakt mens man skal unnslippe politiet. I det faktiske spillet er det derimot intet politi å kjøre fra, og lastebilen man kjører har ingen last. Det regnes som et av tidenes dårligste og mest problemfylte spill. Spillet har blitt omtalt som åpenbart uferdig av flere omtalere. Spillet har blant annet fått det laveste terningkastet nettstedet Gamestop har gitt et spill noensinne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Big Rigs: Over the Road Racing hos MobyGames 
(en) Big Rigs: Over the Road Racing hos Internet Game Database
Robin Nordahl

Paul Robin Nordahl (født 17. november 1973 i Stavern) er en norsk låtskriver, komponist, produsent, musiker og sanger. Han har som låtskriver, produsent, musiker og artistutvikler vært delaktig i produksjoner for en rekke artister, plate- og tv-selskaper, blant annet Universal Music med Briskeby, Maria Arredondo, Venke Knutson, Kurt Nilsen, Hits for Kids, Barnas beste, Tv2, NRK, Espionage, Familieforlaget med utgivelser som Max Manus og Gunnar Sønsteby, Mgp jr, DDE og andre. Han har mottatt flere gull- og platinatrofeer for sitt arbeide.Han samarbeidet med Per Sundnes, Dinamo Story og NRK som låtskriver og produsent for flere bidrag til Melodi Grand Prix i Norge 2008-2010, som for eksempel sangen «I'm in Love» med Sven Garås i 2008, «Party» med Anita Hegerland og gruppa KeSera i samarbeid med produsent Nasty Kutt i 2009, og «Million Dollar Baby» med Belinda Braza i 2010. Har jobbet med The Voice og Idol som både sanger og produsent.
Kwango

Kwango kan være både en provins og en elv i Kongo:

Kwango (provins)
Kwango (elv)
James May

James Daniel May (født 16. januar 1963 i Bristol) er en engelsk journalist, forfatter og programleder i The Grand Tour og tidligere Top Gear (2003–2015). May har også en fast ukentlig spalte i avisen The Daily Telegraph. Han har skrevet en rekke bøker om biler og andre emner, blant annet om vin sammen med Oz Clarke. Han har fått kallenavnet «Kaptein Treig» (fra engelsk «Captain Slow») av sine med-programledere i Top Gear, Jeremy Clarkson og Richard Hammond, på grunn av sin forsiktighet under testing av biler.May har, til tross for sitt kallenavn «kaptein treg», slått verdensrekorden for verdens raskeste personbil, i en Bugatti Veyron 16.4  på Volkswagens testbane i Tyskland.
May bor i Hammersmith vest i London med danseanmelderen Sarah Frater, som han har vært sammen med siden 2000. May mottok en æresdoktorgrad fra Universitetet i Lancaster den 15. juli 2010. Han er en ivrig fløytist og pianist og studerte i sin tid musikk ved Pendle College ved Universitetet i Lancaster.


== Bibliografi ==
May on Motors: On the Road with James May (2006)
Oz and James's Big Wine Adventure (2006)
Notes from the Hard Shoulder (2007)
James May's 20th Century (2007)
James May's Magnificent Machines (2008)
Oz and James Drink to Britain (2009)
James May's Car Fever (2009)
James May's Toy Stories (2009)
James May's Toy Stories: Lego House (2010)
James May's Toy Stories: Airfix Handbook (2010)
James May's Toy Stories: Scalextric Handbook (2010)
How to Land an A330 Airbus (2010)
James May's Man Lab: The Book of Usefulness (2011)
James May: On Board (2012)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James May – kategori av bilder, video eller lyd på Commons  på Top Gear.com
(en) James May på Internet Movie Database 
(en) James May hos Rotten Tomatoes 
(en) James May hos The Movie Database 
Telegraph Motoring – James Mays ukentlige spalte Arkivert 4. september 2011 hos Wayback Machine.
Kwango (provins)

Kwango er en provins i Den demokratiske republikken Kongo.


== Geografi ==
Provinsen ligger sørvest i landet på grensen til Angola. I vest grenser provinsen til provinsen Kongo Central og til landets hovedstad Kinshasa. I nord grenser den til provinsen Kwilu og i øst grenser den til provinsen Kasaï.
Elva Kwango renner gjennom provinsen fra sør mot nord og ut i elva Kasai.
Fra Kinshasa til Kenge er det knapt 200 km langs The African Highway, N1. Om lag 30 km vest for Kenge ligger byen Mayamba. Fra denne går N 16 i sørlig retning til Popo Kabaka, som ligger ved Kwango om lag 130 km fra Kenge. Fra Popo Kabaka går R 228 sørover langs Angolas grense. Om lag 70 km sør for Popo Kabaka på denne veien ligger Kasongo-Lunda. Her starter R 240, som først går 30 km mot øst til Mwana-Myomba, deretter svinger den sørover og passerer Kimbala-Twana etter 15 km. Deretter går det ytterligere 130 km sørover før veien svinger vestover til Mayala. Kahemba ligger 600 km fra Kenge og Feshi ligger om lag midt mellom i luftlinje, men langs landeveien er det kanskje nærmere 500 km å kjøre. Bare deler av strekningene har fast dekke. 
Området er tørt og består av skogkledd savanne. Befolkningen driver landbruk hvor durra er en viktig vekst. 


=== Territorier ===
Kwango har fem territorier. Disse er: 

Feshi
Kahemba
Kasango-Lunda
Kenge
Popo Kabaka


== Historie ==
Provinsen ble først dannet 14. august 1962, da som følge av at Léopoldville provins ble delt. Men den besto bare fire år, i 1966 gikk provinsen inn i Bandundu. Men i 2006 ble det vedtatt å dele Bandundu i tre provinser, noe som skjedde 18. februar 2009. Da ble provinsen Bandundu delt i tre provinser: Kwango, Kwilu og Mai-Ndombe. Administrasjonsby i Kwango er Kenge og det lokale hovedspråket er kikongo. 


=== Presidenter (fra 1965, guvernører) ===
23 Sep 1962 – 11 Nov 1962  Albert Delvaux                     (født 1918 – d. ...)
Nov 1962                Emmanuel Mayamba
1962 –    Apr 1963  Alphonse Pashi
Aug 1963 –    Apr 1964  Pierre Masikita (første gang)
Apr 1964 – 30 Sep 1964  Belunda Kavunzu
30 Sep 1964 – 24 Aug 1965  Joseph Kulumba
24 Aug 1965 – 25 Apr 1966  Pierre Masikita (andre gang)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kart fra Google maps
Johan Tangen

Johan Tangen (født 20. august 1952 i Namsos) er en norsk musiker og spilte mandolin i rockebandet Prudence på 1970-tallet. Han medvirket på alle platene til Prudence og i 1976 fikk mottok han og Prudence Spellemannprisen for albumet Takk te dokk. I ettertid var han  papirhandler ved Studentsamskipnaden i Trondheim. I dag jobber han som omviser/guide ved Rockheim det nasjonale museet for populærmusikk og er medlem i Mannskoret Nøkken. I 2017 dannet han, Kaare Skevik jr. og Kjell Ove Riseth bandet Puckverket som ga ut sin debutsingel You Make Me Feel Alright 30. juni 2017.


== Diskografi ==


=== Prudence ===
Tomorrow May Be Vanished (1972)
Drunk and Happy (1973)
No. 3 (1974)
Takk te dokk (1975)
11/12-75 (1976)
If Only Yesterday Could Be Today, Greatest Hits (1976)
The Legendary Prudence Tapes, vol.1 (1992)
Det det va (2005)
Live Sveriges Radio 17.11.1973 (2018)


=== Puckverket ===
You Make Me Feel Alright (2017)


=== Andre deltagelser ===
Åge Aleksandersen: Åge Aleksandersens beste (1977)
Åge Aleksandersen: Åge's utvalgte (1978)
Norsk Plateselskap: Trønder-Rock (1982)
Polydor: Norsk Rock (1983)
Åge Aleksandersen: Åge Aleksandersens beste (1984)
Åge Aleksandersen: Lys og varme (1984)
Åge Aleksandersen: Sanger (1990)
Åge Aleksandersen: Åges beste 1972-1994 (1994)
MTG: Æ e trønder æ (2000)
Åge Aleksandersen: Åge Original (2001)
NRK/Universal Music: Norsk Rocks Historie Vol. 5: Fra viserock til rock på norsk 1969-1977 (2004)
NRK/Universal Music: Norsk Rocks Historie Vol. 6: Progressiv rock 1971-1977 (2004)
Åge Aleksandersen: Åge-boks 1 (2009)
Universal Music: Ragnarock (2009)


== Eksterne lenker ==
(en) Johan Tangen på Discogs 
(en) Johan Tangen på MusicBrainz
After Dark

After Dark var et norsk danseband som var forløperen til bandet D.D.E. og eksisterte i tiden 1984–1991.


== Historien ==
Bandet ble startet av Bjarne Brøndbo og Bård Jørgen Iversen i 1984. Den første besetningen besto av Bjarne Brøndbo på vokal, Edith Flak på andrevokal, Johan Midtgård på bass, Roar Alte på gitar, Bård Jørgen Iversen på tangenter, og Knut Håvard Lysberg på trommer.
Edith Flak og Johan Midtgård var de første som ga seg, Frode Viken tok over bassen og Bjarne Brøndbo ble alene som vokalist. Deretter begynte Terje Tranaas i bandet og i 1986 sluttet Roar Alte i bandet og Eivind Berre ble ny gitarist i 1990 sluttet Knut Håvard i bandet. Bjarne Brøndbos yngre bror Eskil Brøndbo ble med i bandet det siste året. Den 18. januar 1992 ble After Dark nedlagt eller videreført til det nye bandet D.D.E., som i dag er et av Norges mestselgende band


== Medlemmer ==
Bjarne Brøndbo – vokalist piano
Frode Viken – bassist kor
Eivind Berre – gitarist kor
Bård Jørgen Iversen – tangenter
Eskil Brøndbo – trommeslager


== Livemedlemmer ==
Terje Tranaas – tangenter


== Tidligere Medlemmer ==
Edith Flak – vokalist (1984–1985), har senere arbeidet som soloartist
Johan Midtgård – bassist (1984–1985)
Roar Alte – gitarist (1984–1986)
Knut Håvard Lysberg – trommeslager (1984–1990)Kjente After Dark-sanger senere omgjort til D.D.E.-låterI Believe (Too Much) ble til Rai-Rai
Shall I Call It Happiness ble til En herlig hem'lighet
Forest ble til Steg
Færøysund

Færøysund er et gammel handels- og gjestgiversted langs Langenuen i Fitjar kommune i Hordaland.
I Færøysund har det vært drevet handel fra 1650 til 1965. Stedet er nå fraflyttet. Ettersom husene ble restaurerte på 1990-tallet og gårdsdriften gjenopptatt i 2006, framstår stedet og kulturområdet rundt noenlunde slik det gjorde før fraflyttingen.


== Eksterne lenker ==
Færøysund handels- og gjestgjevarstad