jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Solheim i Viksdalen

Solheim er en gård i Sunnfjord kommune, Vestland, den har gårdsnummer 34. Gården ligger på en høyde på nordvestsiden av Haukedalsvatnet. Den grenser mot gårdene Mosstad og Mosstadhaug i sør og vest og Hetle i nord.
Gården er inndelt i følgende bruk

Bruk 1
Bruk 2, delt fra bruk 1 i 1859
Bruk 3, plassen Pøyla (først kalt Pina), delt fra bruk 1 i 1838
Bruk 4, Hinagarden
Bruk 6
Bruk 11, delt fra bruk 4 i 1957


== Historisk ==
Solheim ble i 1490 etterlyst blant gårdene som lå under Munkeliv kloster. På denne tiden lå gården øde og eieren fikk ikke inntekter på den. Dette kan regnes som et sikkert tegn på at gården eksisterte før svartedauden. I 1553 er gården fortsatt ikke bosatt, men er underbruk til Vallestad.


== Annet ==
Gårdsnavnet kommer av at gården har sol over horisonten hele året.
Geografisk lokasjon: 61°23′11,5″N 6°14′4,4″Ø


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders (1998): Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.397-415), Oslo. ISBN 82-994538-2-8
Hengeving

Hengeving (latin: Phegopteris connectilis) er en art bregner innenfor hengevingslekten i hengevingfamilien. 
Hengeving er en 10-50 cm høy, opprett bregne, som kjennes lett på at det nederste paret av primærfliker på bladplaten henger tydelig ned i forhold til de andre, derav navnet. Bladplaten totalt sett er ujevnt og svakt hvithåret, og under har bladnerven smale skjell. 
Bladet er dobbelt fliket, og på sekundærflikens underside sitter to rekker av brunaktige sporehushoper (sori), omtrent midt mellom flikkanten og midtnerven.
Jordstengelen er tynn og krypende og har både skjelldekke og behåring. Bladene er enkeltstående på opprette stengler, og bladstilken er ofte langt lengre enn bladplaten. Bladskaftet er brunt eller brunrødt nederst, og har hvitt hårdekke oppover på grønn stilk. 
Hengeving vokser i hele Norge, opp til 1 200 moh. på Hardangervidda og 1 565 moh. i Jotunheimen. Ellers vokser den i absolutt hele Skandinavia med Finland og Danmark, samt nordvest og nord på Island og ellers noe spredt i sør. Den finnes også på Færøyene.


== Eksterne lenker ==
(en) hengeving i Encyclopedia of Life 
(en) hengeving i Global Biodiversity Information Facility 
(no) hengeving hos Artsdatabanken 
(sv) hengeving hos Dyntaxa 
(en) hengeving hos ITIS 
(en) hengeving hos NCBI 
(en) hengeving hos The International Plant Names Index 
(en) hengeving hos Tropicos 
(en) Kategori:Phegopteris connectilis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Phegopteris connectilis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phegopteris connectilis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Hengeving fra Kristin Viganders virtuelle flora.
Amédée Thubé

Amédée Thubé (født 8. desember 1884, død 29. januar 1941) var en fransk seiler som deltok under OL 1912 i Stockholm.
Thubé ble olympisk mester med den franske båten Mac Miche som vant 6-metersklassen foran den danske båten Nurdug II. Mannskapet på båten besto av Amédée Thubé, Gaston Thubé og Jacques Thubé. Nurdug II vant den første seilasen 20. juli foran Mac Miche og den 21. juli vant Mac Miche foran Nurdug II. I skilleracet som ble avholdt 22. juli, seiret den franske båten. Seks båter fra fem nasjoner deltok i 6-metersklassen.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm -  Gull i seiling, klasse 6 meter  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Amédée Thubé – Olympedia 
(en) Amédée Thubé – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Amédée Thubé – databaseOlympics.com (arkivert)
Gaston Thubé

Gaston Marie Thubé (født 16. oktober 1876, død 22. juni 1974) var en fransk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm.
Thubé ble olympisk mester med den franske båten Mac Miche som vant 6 meter-klassen foran den danske båten Nurdug II. Mannskapet på båten var Amédée Thubé, Gaston Thubé og Jacques Thubé. Nurdug II vant den første seilasen 20. juli foran Mac Miche og den 21. juli vant Mac Miche foran Nurdug II. I skilleracet som ble avholdt 22. juli, seiret den franske båten. Seks båter fra fem nasjoner deltok i 6 meter-klassen.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm -  Gull i seiling, klasse 6 meter  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gaston Thubé – Olympedia 
(en) Gaston Thubé – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gaston Thubé – databaseOlympics.com (arkivert)
Jacques Thubé

Jacques Thubé (født 22. juni 1882, død 14. mai 1969) var en fransk seiler som deltok under OL 1912 i Stockholm.
Thubé ble olympisk mester med den franske båten Mac Miche som vant 6 meter-klassen foran den danske båten Nurdug II. Mannskapet på båten besto av Amédée Thubé, Gaston Thubé og Jacques Thubé. Nurdug II vant den første seilasen 20. juli foran Mac Miche og den 21. juli vant Mac Miche foran Nurdug II. I skilleracet som ble avholdt 22. juli, seiret den franske båten. Seks båter fra fem nasjoner deltok i 6 meter-klassen.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm -  Gull i seiling, klasse 6 meter  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques Thubé – Olympedia 
(en) Jacques Thubé – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jacques Thubé – databaseOlympics.com (arkivert)
VM i friidrett 1999 – Maraton menn

Dette er de offisielle resultatene for øvelsen Maraton herrer ved VM i friidrett 1999 som ble avholdt i Sevilla, Spania lørdag den 28. august.  
Norge var ikke representert i øvelsen.


== Resultater ==


== Kilder ==
Resultater på todor66.com
Dietrich Nikolaus Winkel

Dietrich Nikolaus Winkel (født 1777, død 1826) var en hollandsk oppfinner av metronomen. 
Han ble født i Amsterdam i 1780. Han patenterte ikke sin ide, og dermed ble oppfinnelsen i 1816 stjålet av Johann Nepomuk Mälzel. Derfor får Mälzel ofte ukorrekt æren for å ha oppfunnet metronomen.


== Referanser ==
Filip Ericsson

Filip Ericsson (født 25. mai 1882, død 25. desember 1951) var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 
Ericsson ble olympisk mester med den svenske båten Kitty som vant 10-metersklassen. Mannskapet besto av Ericsson, Harald Wallin, Harry Rosenswärd, Carl Hellström, Herman Nyberg, Paul Isberg, Erik Wallerius og Humbert Lunden. Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. Kitty vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Sammenlagt kom den finske båten Nina på andreplass og den russiske Gallia II tok bronse.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm -  Gull i seiling, klasse 10 meter  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Filip Ericsson – Olympedia 
(en) Filip Ericsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Filip Ericsson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Filip Ericsson – Sveriges olympiske komité
Harry Rosenswärd

Harry Rosenswärd (født 20. april 1882, død 16. juli 1955) Harry Rosenswärd var en svensk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 
Rosenswärd ble olympisk mester med den svenske båten Kitty som vant 10-metersklassen. Mannskapet besto av Rosenswärd, Harald Wallin, Filip Ericsson, Carl Hellström, Herman Nyberg, Paul Isberg, Erik Wallerius og Humbert Lunden. Det var fire båter i 10-metersklassen, to svenske, en finsk og en russisk. Kitty vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Sammenlagt kom den finske båten Nina på andreplass og den russiske Gallia II tok bronse.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm -  Gull i seiling, klasse 10 meter  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Harry Rosenswärd – Olympics.com 
(en) Harry Rosenswärd – Olympic.org 
(en) Harry Rosenswärd – Olympedia 
(en) Harry Rosenswärd – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Harry Rosenswärd – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Harry Rosenswärd – Sveriges olympiske komité
Beringlandbrua

Beringlandbrua var en landforbindelse mellom Asia og Nord-Amerika. Man tror at de første menneskene som bosatte seg i Amerika ankom denne veien. Landbrua var på det meste rundt 1600 km brei, og lå der hvor Beringstredet ligger i dag, altså mellom dagens Alaska og Sibir.
Betegnelsen Beringlandbrua (engelsk: Beringia) ble navngitt av den svenske botanikeren Eric Hultén i 1937.Vannstanden er omtrent 125 meter høyere i dag enn for 10 000 siden. Landbrua var dekka av et gressteppe hvor det levde flere dyrearter, som mammut, ullhåra neshorn, rein og moskusfe. I løpet av istiden var Beringlandbrua, som det meste av Sibir og nordlige og nordøstlige Kina, ikke isdekket, ettersom snøfallet var meget lett.


== Referanser ==
Zherong

Zherong (kinesisk: 柘荣县; pinyin: Zhèróng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ningde.
Befolkningen var 100 846 i 1999.


== Kommunikasjoner ==
Kinas riksvei 104 løper gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender i Fuzhou.


== Referanser ==
Zhouning

Zhouning (kinesisk: 周宁县; pinyin: Zhōuníng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ningde.
Befolkningen var på 190 473 innbyggere i 1999.En hovedattraksjon i fylket er Jiulongjifallene. I fylket ligger også Zhouning-demningen i elva Muyangxi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside Arkivert 13. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Fuliang

Fuliang (kinesisk: 浮梁县; pinyin: Fúliáng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jingdezhen.
Befolkningen var på 270 735 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Liancheng

Liancheng (kinesisk: 连城县; pinyin: Liánchéng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Longyan.
Befolkningen var på 326 593 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommune:

Lianfeng;Kommuner:

Beituan (北团镇), Gutian (姑田镇), Pengkou (朋口镇), Yingxi (营溪镇), Xinquan (新泉镇), Miaoqian (庙前镇).


== Samferdsel ==
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Liancheng fylke
Liancheng Sibao diaoban yinshua jidi
Sibao
Wuping

Wuping (kinesisk: 武平县; pinyin: Wǔpíng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Longyan.
Befolkningen var på 362 341 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner (镇, zhen):

Pingchuan, Taoxi (桃溪), Zhongbao (中堡), Shifang (十方), Zhongshan (中山), Yanqian (岩前);Kommuner (乡, xiang):

Xiangdian (湘店), Dahe (大禾), Yongping(永平), Dongliu (东留), Wan'an (万安), Wudong (武东), Chengxiang (城厢), Minzhu (民主), Xiaba (下坝)]], Zhongchi (中赤), Xiangdong (象洞).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Shunchang

Shunchang (kinesisk: 顺昌县; pinyin: Shùnchāng Xiàn) er et fylke i provinsen Fujian i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanping.
Befolkningen var på 241 662 innbyggere i 1999.Her tales minspråket shaojiang.


== Kulturminner ==
Baoshantempelets hovedhall (宝山寺大殿, Baoshan si dadian) ble i 2001 tilføyd på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Baoshan si dadian
Kjell O. Kran

Kjell Olav Kran (født 10. august 1937 i Oslo) er en norsk siviløkonom, næringlivsleder og tidligere president i Norges Idrettsforbund. 
Han ble utdannet Lic. Oec. ved Universitetet i St. Gallen i Sveits i 1963. Kran var administrerende direktør i ABC Bank 1987–1996 og styreleder i Statoil 1996–1999. Han har også vært konsernsjef i Sparebanken NOR og viseadministrerende direktør i Norcem. Kran var president i Norges Idrettsforbund og Olympiske Komité i perioden 1999–2004. Han gikk i 2004 av som idrettspresident etter at det ble klart at det bokførte underskuddet for 2003 var på 35,9 millioner kroner. Karl-Arne Johannessen overtok stillingen etter Kran. 
I 1995 fikk Kran utmerkelsen «årets leder» av tidsskriftet Økonomisk Rapport.
Kran har vært aktiv håndballspiller i norsk og sveitsisk serie. Han har vunnet flere junior-NM-titler i tennis, og har spilt ungdomslandskamper i bandy. Han var i ti år formann i Golia Tennisklubb, og har vært oppmann for både tennis og bandy i Bestum IF. Under Vinter-OL 1994 var han medlem av en ressursgruppe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjell O. Kran – Olympedia
Lotharingia

Lotharingia (latin: Lotharii regnum) var et kongedømme i Vest-Europa i tidlig middelalder som etterfulgte det karolingske rike. Det besto av dagens Nederland, Belgia, Luxembourg, Nordrhein-Westfalen (Tyskland), Rheinland-Pfalz (Tyskland), Saarland (Tyskland), og Lorraine (Frankrike). Det har navn etter Lothar II som fikk de midtre delene av Frankerriket og deler av Italia etter sin far, Ludvig I. Da faren Lothar døde i 855 ble hans rike delt mellom hans sønner. Dette kunstferdige riket eksisterte fra 855 og til begynnelsen av 900-tallet.
Lotharingia ble skapt ut av den tredelte delingen i 855 fra kongeriket Mellomfrankerriket,, som i seg selv var dannet av en tredeling av det karolingske rike ved traktaten i Verdun i 843. De to andre rikene var Østfrankerriket og Vestfrankerriket, og konflikter mellom disse to over Lotharingia hadde sin bakgrunn at disse var de gamle frankiske hjemlandene til Austrasia, og besittelsen av dem hadde stor prestisje. Ettersom Lotharingia manglet en enkel historisk eller etnisk identitet, var samtiden usikre på hva de skulle kalle det. Det ble derfor regnum quondam Lotharii eller Lotharii regnum («kongedømmet [til] Lothars»). Det har gitt navn til det moderne nederlandske navnet på provinsen Lotharingen. Det franske navnet for Lorraine er avledet fra det latinske betegnelsen.


== Referanser ==
Ove Kvavik

Ove Kvavik (født 1985 i Kristiansand) er en norsk fotograf og billedkunstner.
Han deltok på Høstutstillingen 2018. Han har vært med i The Rest of Now, en del av Manifesta 7, og på Tegnebiennale 2008, med arbeidet Erasing institution som viser fasaden av Kunstnernes Hus (hvor utstillingen fant sted) i form av en blyanttegning, som de besøkende ble invitert til å viske ut.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Guillaume François Antoine, marquis de L’Hôpital

Guillaume François Antoine, marquis de L'Hôpital (født 1661 i Paris, død 2. februar 1704 i Paris) var en fransk matematiker. Han er best kjent for regelen som er oppkalt etter ham, angående grenseverdien til en brøk hvor telleren og nevneren begge går mot null eller uendelig, til tross for at regelen egentlig ble oppdaget av Bernoulli.
L’Hôpital planla først en militær karriere, men dårlig syn førte til at han skiftet til matematikk. Han løste brachistochroneproblemet, uavhengig av andre samtidige matematikere som Newton. 
Han er også forfatter av den første europeiske boken om differensial- og integralregning, l'Analyse des Infiniment Petits pour l'Intelligence des Lignes Courbes. Boken ble publisert i 1696. I 1694 hadde L’Hôpital inngått en avtale med Johann Bernoulli: For 300 franc i året skulle Bernoulli fortelle L’Hôpital om sine matematiske oppdagelser, som L’Hôpital beskrev i boken sin. 
I 1704, etter L’Hôpitals død, avslørte Bernoulli avtalen, og hevdet at det var han som hadde funnet mange av resultatene i L’Hôpitals bok. I 1922 ble det funnet tekster som ga støtte til Bernoulli. L’Hôpital publiserte boken anonymt, og Bernoulli ble kreditert i innledningen.

		


== Se også ==
L'Hôpitals regel


== Referanser ==
Bill MacCormick

Bill MacCormick (født 1950 i London) er en britisk politiker for The Liberal Democrats og er kjent som tidligere trommeslager og bassist som medlem av bandene Quiet Sun (med blant andre Phil Manzanera og broren Ian MacDonald), Matching Mole (med bl.a. Robert Wyatt), 801 (med bl.a. Manzanara, Brian Eno) og Random Hold. MacCormick har i sin musikalske karriere også arbeidet som studiomusiker for Phil Manzanera, Robert Wyatt, Brian Eno og Gary Windo.


== Biografi ==
MacCormick begynte sin musikalske karriere i ungdomstiden i et studio sammen med Soft Machine og Robert Wyatt, som var en barndomsvenn fra oppveksten. I 1968 startet han i et skoleband kalt Pooh & The Ostrich Feathers sammen med Phil Manzanera (gitar), Charles Hayward (trommer), Dave Jarrett (keyboards) og Gary Windo (saksofon). Dette bandet skiftet etter hvert navn til Quiet Sun, og MacCormick gikk fra å synge til også å spille bassgitar på turneer. Her ble han gjenoppdaget av Robert Wyatt, som tilbød han jobben som bassist i det nystartede bandet Matching Mole sammen med Phil Miller (gitar) og Dave Sinclair (keyboards) i 1971.Etter å ha gitt ut to studioalbum og turnert i Europa og spesielt Frankrike med Matching Mole, ble bandet oppløst i oktober 1972. Etter dette prøvespilte han for Gong, men på grunn av språkproblemer ble det ikke noe mer. En ny besetning bestående av Robert Wyatt, Bill MacCormick, keyboardisten Francis Monkman (fra Curved Air) og Gary Windo var igang med å spille inn et nytt studioalbum i et gjenopplivet Matching Mole til våren 1973, men dette ble kansellert da Wyatt falt ut av et vindu under en fest og ble paralysert fra livet, slik at han ikke lenger kunne bidra på trommer.Etter denne perioden holdt MacCormick seg borte fra musikkbransjen, og involverte seg så i politikk ved at han meldte seg inn i The Liberal Democrats i desember 1973 og deltok i valget i 1974. Samme år ble han kontaktet av Phil Manzanara med en forespørsel om å bidra på hans soloutgivelse Diamond Head samtidig som de spilte inn et album med Quiet Sun. I de følgende tre–fire årene arbeidet MacCormick tett med Manzanera og spilte på hans fire første soloutgivelser, samt innspillinger med hans band 801 sammen med Eno, Monkman og Simon Phillips. I samme periode var han også studiomusiker på Wyatts utgivelse Ruth Is Stranger Than Richard (1975) og arbeidet som journalist for musikkmagasinet NME.I 1977 ble han medlem av Random Hold sammen med David Rhodes (gitar), David Ferguson (keyboards) og Simon Ainley (vokaler og gitar). Dette bandet gav ut to utgivelser i perioden 1979–1980, før han etter en uoverensstemmelse med Ferguson sluttet i bandet og siden gikk over til lokalpolitikken i London på fulltid.


== Eksterne lenker ==
(en) Bill MacCormick på Discogs 
(en) Bill MacCormick på MusicBrainz 
(en) Bill MacCormick på AllMusic 
Allmusic.com – Biografien til Bill MacCormick
Calyx.club.fr – Biografien til Bill MacCormick
Quiet Sun

Quiet Sun er et tidligere band innenfor progressiv rock og jazz-fusion, med undersjangeren Canterbury. Bandet ble stiftet i 1970 og bestod av Phil Manzanera (gitar), Bill MacCormick (bass), Dave Jarrett (keyboards) og Charles Hayward (trommer). Bandet spilte og turnerte sammen til 1972 før det ble oppløst, men ble gjenopplivet og hadde en innspillingsperiode våren 1975 hvor de gav ut sin første og eneste studioutgivelse.
Bandet ble opprettet som et skoleband ved Dulwich College i Southwark, London under navnet Pooh and the Ostrich Feather i 1968, men skiftet navn til Quiet Sun i 1970. Bandet integrerte jazzelementer og keyboards inn i musikken på samme måte som Soft Machine, men skilte seg likevel ut på grunn av Mazaneras energiske gitarspill, som varierte veldig fra Soft Machine som ikke hadde med gitar på sine utgivelser før de gav ut Bundles i 1975.
Quiet Sun ble oppløst i 1972, etter at Manzanera dro til Roxy Music, MacCormick til Matching Mole, Hayward til This Heat mens Jarrett forlot musikkarrieren og begynte å undervise matematikk. På våren 1975 kontaktet Manzanera bandmedlemmene under innspilling av hans soloutgivelse Diamond Head, med forespørsel om å samle sammen Quiet Sun igjen for å spille inn et studioalbum med tidligere materiale på samme tid. Denne utgivelsen, kalt Mainstream, hadde med Brian Eno på tangenter og fikk god kritikk av musikkmagasinet New Musical Express som månedens album.


== Diskografi ==
1975 – Mainstream
2000 – Manzanera Archives: Rare One


== Eksterne lenker ==
(en) Quiet Sun på Discogs 
(en) Quiet Sun på MusicBrainz 
(en) Quiet Sun på AllMusic 
Progarchives.com – Quiet Sun – Biografi og diskografi.
Oppvigleri

Oppvigleri er det juridiske begrepet som brukes når en person prøver å oppmuntre andre til å utøve vold mot en overordnet person. Det kan også bety at noen nekter å være lydig mot en foresatt, og at man ikke følger en befaling i tjenesteanliggende saker.Etter den militære straffeloven er straffen for oppvigleri fengsel inntil seks år. Hvis oppvigleriet skjer i krigstid er straffen inntil 15 års fengsel.


== Se også ==
Oppviglerparagrafen


== Referanser ==
801 (band)

801 er et tidligere engelsk progrockband som ble dannet i 1976 for tre konserter. Bandmedlemmene var Phil Manzanera fra Roxy Music på gitar, Brian Eno, også det tidligere Roxy Music, på tangenter og vokal, Bill MacCormick fra Quiet Sun og Matching Mole på bass og vokal, Francis Monkman fra Curved Air på tangenter, Simon Phillips på trommer og Lloyd Watson på slide-gitar og vokal.
I 1976 ble Roxy Music oppløst for en periode, og 801 kom sammen for et kortvarig prosjekt på om lag tre uker før deres første konsert. Navnet på bandet ble tatt fra sangen «The True Wheel» av Brian Eno på albumet hans Taking Tiger Mountain (By Strategy) fra 1974. Refrenget på denne sangen er «We are the 801, we are the central shaft». 801, eller «Eight Nought One», danner også et akrostikon av navnet Eno.
801 spilte tre kritikerroste konserter i Norfolk, på Reading Festival og en siste konsert den 3. september 1976 i London. Den siste konserten ble spelt inn for et konsertalbum kalt 801 Live. Sangene bestod hovedsakelig av sanger fra soloutgivelser av Manzanera, Eno og Quiet Sun, samt en omarrangert versjon av Beatleslåta «Tomorrow Never Knows» og The Kinks' «You Really Got Me».
Albumet 801 Live ble gitt ut midt under punkrock-revolusjonen i Storbritannia og solgte derfor ikke markant der, men ellers erfarte bandet et positivt salg ellers. Utgivelsen fikk særs positiv kritikk, både for framføringen og for den banebrytende lydkvaliteten. Liveinnspelingen var banebrytende fordi det var første gangen alle mikrofoner, forsterkerer og instrumenter ble ført direkte inn i miksepulten istedenfor at lyden ble fanget opp av mikrofoner plassert foran høyttalerne i lokalet. 
I 1977 forsøkte bandet på å følge opp suksessen med 801 Live, og spilte inn albumet Listen Now med musikeren Tim Finn fra Split Enz, men uten Lloyd Watson. Etter at albumet kom ut kom 801 sammen igjen for å promotere det nye albumet med en liten turné. Denne konserten fra Manchester University ble utgitt under navnet 801 Manchester i 2001.


== Diskografi ==
1976 – 801 Live
1977 – Listen Now
2000 – Live at Manchester University


== Eksterne lenker ==
(en) 801 på Discogs 
(en) 801 på MusicBrainz 
(en) 801 på Songkick 
(en) 801 på AllMusic 
Allmusic.com – 801 – Bandprofil med biografi og diskografi.
Progarchives.com – 801 – Biografi og diskografi.