jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Benny Hill

Alfred Hawthorn «Benny» Hill (født 21. januar 1924 i Southampton i Hampshire, død 20. april 1992 i Teddington i Greater London) var en britisk komiker, skuespiller og sanger, en av 1970-tallets mest populære komikere. Fjernsynsprogrammet The Benny Hill Show mottok flere utmerkelser og hadde i en årrekke store seertall over hele verden. TV-serien ble produsert fra 1955 til 1990 og ble vist i 140 land.


== Biografi ==
Hills komikerkarriere begynte med skuespill innen vaudeville, men den scenenervøse Hill følte seg aldri komfortabel med live-opptredener og foretrakk etterhvert å jobbe som radioartist. Det var først da han på slutten av 1960-tallet begynte med tv-opptredener, at det store gjennombruddet kom. Hills levende ansiktsmimikk og karismatiske personlighet kom nå til sin rett. Etter å ha startet i BBC ble hans overgang til Thames Television med The Benny Hill Show en stor internasjonal suksess på 1970-tallet. Programmets hyppige innslag med lettkledte kvinner ble av en del kritikere imidlertid ansett som kjønnssjåvinistisk og politisk ukorrekt. Dalende kvalitet og fallende seertall på 1980-tallet innvarslet slutten for produksjonen av showet og Hills siste innspilling skjedde i 1990. Den stadige publikumsinteressen og en uventet etterspørsel særlig fra det amerikanske markedet, gjorde at Hill og produksjonsselskapet fortsatte å tjene gode penger på nyredigeringer av tidligere innspillinger. 
At Thames Television la ned showet gikk hardt inn på Hill og helsen svekket seg alvorlig de siste to årene han levde. Tross hjerteproblemer avslo han å la seg operere.
Privat var Hill tilbakeholden og levde svært nøysomt. I ferier unnet han seg likevel feriereiser til kontinentet og snakket fransk, tysk og italiensk. Han likte seg spesielt godt i det sørlige Frankrike. Hill bodde alene, hadde liten kontakt med slektninger, giftet seg aldri og hadde ingen barn. Han døde alene i sin spartansk utrustede leieleilighet som lå bare et steinkast fra Thames Televisions bygninger.


== Humor ==
Benny Hill ble særlig kjent for sin slapstick-humor som var tydelig inspirert av Charlie Chaplin. Et fast avslutningsinnslag i showene var en løpende Hill som i rask kino ble forfulgt av unge, pene kvinner i erotiserte roller. Hills tekster og parodier er en studie i bruk av underfundig, dobbeltbunnet ironi. Monologene og sketsjene (som han i stor grad skrev selv) er fylt med allegorier og tvetydige henvisninger, humoren er alltid understøttet av hans særegne ansiktsmimikk. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Benny Hill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Benny Hill på Internet Movie Database 
(sv) Benny Hill i Svensk Filmdatabas 
(fr) Benny Hill på Allociné 
(en) Benny Hill på AllMovie 
(en) Benny Hill hos Turner Classic Movies 
(en) Benny Hill hos Rotten Tomatoes 
(en) Benny Hill hos The Movie Database
Vinkelagamer

Vinkelagamer er en slekt av agamer, som har en markert vinkel mellom panna og toppen av hodet. Utbredelsen omfatter Malakkahalvøya, Sumatra, Borneo, Java og Filippinene. 
Tidligere omfattet slekten 29 arter på begge sider av wallacelinjen. Moody viste i 1980 at artene fra Australia, Ny-Guinea og Salomonøyene ikke var nær beslektet med de andre, og flyttet dem til slekten Hypsilurus. Moody brukte morfologiske data i sin undersøkelse, men senere genetiske undersøkelser bekrefter resultatet. Det har i tillegg vist seg at Gonocephalus i snever betydning også har stor genetisk variasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vinkelagamer i Encyclopedia of Life 
(en) Vinkelagamer i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Vinkelagamer hos Fauna Europaea 
(en) Vinkelagamer hos Fossilworks 
(en) Vinkelagamer hos ITIS 
(en) Vinkelagamer hos NCBI 
(en) Kategori:Gonocephalus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Gonocephalus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) The Reptile Database - Gonocephalus
EcologyAsia: Borneo Anglehead Agamid: Gonocephalus borneensis
Cyberlizard: Gonocephalus
Blackcurrant and other Berries

Blackcurrant and other Berries er debutalbumet til Sigrun and the Kitchen Band. Albumet inneholder elleve låter skrevet av Sigrun Loe Sparboe. Det er mixet av Ole Henrik Antonsen i New Clear Sound Studio og mastret i Cutting Room i Stockholm. Lydbildet er enkelt, og hovedsakelig bygget opp av akustisk gitar, rhodes og kontrabass, ved siden av stemmen til Sigrun Loe Sparboe.


== Sporliste ==
«Your Joke» 2:41
«Sweet Stage» 3:49
«The Kitchen Song» 2:35
«Beginning of the End» 3:16
«Ease» 2:27
«I Still Wonder» 3:51
«Shimmeric Magic» 3:55
«Leaving You Now» 3:49
«Again» 3:14
«See You Soon» 4:45
«Stand» 3:45


== Musikeroversikt ==
Sigrun Loe Sparboe –  Vokal
Anders Lund Eriksrud –  Tangenter, perkusjon og kor
Magnus Lund Eriksrud –  Gitarer og kor
Jorun Perander –  Bass og kor
Ole Henrik Antonsen –  Perkusjon
Brikt Grendar –  Trommer
Odd Jensen –  Trommer


== Eksterne lenker ==

(en) Blackcurrant and other Berries på Discogs
Summoning

Summoning er et symfonisk/atmosfærisk black metal band fra Østerrike. 
Tekstene baserer seg på J.R.R. Tolkiens Ringenes Herre. Bandet ble grunnlagt rundt 1993 av Silenius (Michael Gregor), Protector (Richard Lederer) og Trifixion (Alexander Trondl).


== Diskografi ==


=== Demoer ===
Dark Ages I (1993)
Upon The Viking Stallion (1993)
Anno Mortiri Domini (1959 – 1994)
PromoTape (1994)
Minas Morgul (1995) (Samme navn og årstall som studioalbum versjonen)


=== EP-er ===
Nightshade Forests (1997)
Lost Tales (2003)


=== Studioalbum ===
Lugburz (1995)
Minas Morgul (1995)
Dol Guldur (1996)
Stronghold (1999)
Let Mortal Heroes Sing Your Fame (2001)
Oath Bound (2006)
Old Mornings Dawn (2013)
With Doom We Come (2018)


=== Annet ===
The Urilia Text (split album, 1994)
Sounds of Middle Earth (Boks-sett, 2007)


== Eksterne lenker ==
(en) Summoning på Discogs 
(en) Summoning på MusicBrainz 
(en) Summoning på Encyclopaedia Metallum 
(en) Summoning på Spotify 
(en) Summoning på Last.fm 
(en) Summoning på AllMusic
Gudrun (andre betydninger)

Gudrun kan vise til 

Kvinnenavnet Gudrun
Ekstremværet GudrunPersoner:

Gudrun Nevsteinsdatter, kvinne nevnt i Harald Hardrådes saga som gift med Skule Kongsfostre
Gudrun Schyman, svensk politiker og feminist
Gudrun Brauti Knutslid, norsk forfatter
Gudrun Ensslin, tysk terrorist og en av grunnleggerne til RAF
Gudrun Follesø, luthersk misjonær
José dos Santos Ferreira

José dos Santos Ferreira, bedre kjent som Adé (født 28. juli 1919 i Macao, død 24. mars 1993 i Hongkong) var den siste fremstående forfatter som benyttet macaopatois som sin uttrykksform. 
Han var sønn av en portugisiskfødt far og makanesisk mor. Adé bodde hele sitt liv i Macao og etterlot seg et omfattende forfatteskap med 18 bind poesi, prosa, skuespill, operetter og radioshow. Adé skrev, regisserte og spilte i ine egne produksjoner.


== Delvis bibliografi ==
Escandinávia, Região de Encantos Mil (1960).
Macau sa Assi (på macaopatois) (1968).
Qui-nova chencho.  Macau: Tipografia da Missão do Padroado (1974).
Papiá cristá di Macau: Epitome de gramática comparada e vocabulário : dialecto macaense.  Macau: [s.n.] (1978).
Bilhar e Caridade (poesi) (1982)
Macau di tempo antigo: Poesia e prosa:  dialecto macaense.  Macau: author's edition (1985).
Poéma di Macau (poesi, på macaopatois)(1983)
'Nhum Vêlo' (in patois) (1986)
Poéma na língu maquista (Poesia em papel-de-arroz).  Macau:  Livros do Oriente (1992).  ISBN 9729418101


== Referanser ==
Aleksandr Semjonovitsj Feklisov

Aleksandr Semjonovitsj Feklisov (født 9. mars 1914 i Moskva, død 26. oktober 2007) var føringsoffiseren i KGB som rekrutterte blant andre Julius Rosenberg og Klaus Fuchs som spioner for Sovjetunionen. Etter eget utsagn førte han 17 spioner i løpet av sitt liv.


== Liv og virke ==
Feklisov var KGB-mann ved det sovjetiske konsulatet i New York City fra 1940 til 1946. Hans overordnede var Anatolij Jatskov (alias Jakovlev). Blant Feklisovs plikter inngikk rekruttering av potensielle spionasjeagenter fra rekkene til Det amerikanske kommunistparti (CPUSA= «Communist Party of the United States of America») og deres hemmelige støtteapparater.Julius Rosenberg var blant de rekrutterte. I perioden 1943 til 1946 rapporterte Feklisov fra minst 50 møter med Rosenberg. Han opplyste senere at Rosenberg frembragte viktig topphemmelig informasjon om elektronikk og bidro til å organisere en industrispionasjering for Moskva, men «ikke begrep noen ting om atombomben». Feklisov sa at Ethel Rosenberg, som var «på prøve», ikke hadde noen direkte møter med sin sovjetiske føringsoffiser, og at hun «ikke hadde noe å gjøre» med mannens spionasje og var «fullstendig uskyldig».Feklisov var også føringsoffiser for Joel Barr og Alfred Sarant, to andre medlemmer av den sovjetiske atomspionasjeringen.
I august 1946 dro Feklisov tilbake til Sovjetunionen. Sent i 1940-årene ble han overført til rezidenturaen i London. Senere ble han overført tilbake til USA og ble «rezident» i Washington D.C., dvs KGBs stasjonssjef, fra 1960 til 1964.  Hans dekknavn den gang var Aleksandr Fomin. Som KGB-rezident var det  Feklisov (Fomin) som foreslo det som ble grunnlaget for løsningen av Cubakrisen, nemlig at russerne fjernet rakettene sine fra Cuba mot at USA lovde aldri å invadere landet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Aleksandre Feklisov: 'The Man Behind the Rosenbergs: Memoirs of the KGB Spymaster Who Also Controlled Klaus Fuchs and Helped Resolve the Cuban Missile Crisis , New York: Enigma, 2001.  ISBN 1-929631-08-1


== Eksterne lenker ==
Nekrolog i Washington Post
Tian Han

Tian Han (tradisjonell skrift: 田漢, forenklet skrift: 田汉 , pinyin: Tián Hàn, født 12. mars 1898 i Changsha i provinsen Hunan i Kina, død 10. desember 1968 i fengsel) var en kinesisk dramatiker som er mest kjent som tekstforfatteren til De frivilliges marsj, Folkerepublikken Kinas nasjonalsang.
Han studerte i Japan og arbeidet for venstreorienterte kulturbevegelser.
Han opererte med en rekke pennenavn, som Shòuchāng (寿昌), Onkel Store Villgås (伯鸿 pinyin: Bó Hóng ), Chen Yu, Shùrén (漱人), og Den Hankinesiske Udødelige  (汉仙, pinyin: Hànxiān).
Han ble utrensket under kulturrevolusjonen. Han ble kastet i fengsel og døde der etter kort tid.
Han ble rehabilitert posthumt etter Mao Zedongs død.


== Verker i utvalg ==
Ka Fei Dian Yi Ye (A Night in the Coffee Shop) 1922
Wu Fan Zhi Qian (Before Lunch) 1922
Wo Hu Zhi Ye (A Night of Capturing the Tiger) 1924
Suzhou Ye Hua (The Night Talk of Suzhou Life's Will) 1928
Hu Shang de Bei Ju (A Tragedy of  the Lake) 1928
Ming You Zhi Si (Death of a Noted Actor) 1929
Nan Gui 1929
Mei Yu (Plum Rains) 1932
Yue Guang Qu (Moonlight Melody) 1932
Luan Zhong 1932
Yang Zi Jiang de Bao Feng Yu (The Storm of Yangzi River) 1935
Hui Chun Zhi Qu (Spring Melody) 1935
Hong Shui (Flood) 1935
Lu Gou Qiao (Lu Gou Bridge) 1937
Han Jiang Yu Ge (The Song of Han River) 1939
Qiu Sheng Fu 1942
Guan Hanqing 1958
Li Ren Xing 1959


== Referanser ==


== Litteratur ==
Chen, Xiaomei (2006). «Reflections on the Legacy of Tian Han: 'Proletarian Modernism' and Its Traditional Roots», i Modern Chinese Literature and Culture 18 (1): s. 155- 215. ISSN 1520-9857.
Boorman Howard L., Howard Richard C., red (1967-1979). Biographical Dictionary of Republican China. New York: Columbia U.P.


== Eksterne lenker ==
http://www.chineseliterature.com.cn/modernliterature/author/-.htm
Jiangbei

Jiangbei kan sikte til:

Områdene nord for elven Yangtze i Kina; navnet benyttes særlig rundt flodens nedre løp, og har sin motsvarighet i Jiangnan, som sikter til områdene sør for elven.
Jiangbei, et distrikt i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina
Jiangbei, et distrikt i Ningbo i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina
Enping

Enping (kinesisk: 恩平; kantonesisk: Yun Ping, pinyin: Ēnpīng, jyutping: Jan1 Ping4) er en by på fylkesnivå i provinsen Guangdong i Kina, og er del av firefylkersområdet Si Yi som administreres fra Jiangmen.
I 2005 hadde Enping 460 000 innbyggere. 


== Historie ==
Enping ble grunnlagt i år 219 som Enzhou (恩周), og fikk sitt nåværende navn rundt år 750. I 1994 ble Enping elevert fra fylke til byfylke.
Noen av de første kinesiske utvandrere til USA kom fra Enping. Det anslås at 420 000 utenlandskinesere med røtter i Enping bor i over 50 land. Bare i Venezuela kan det dreie seg om 200 000 etterkommere av enpingnesere – de fleste venezuelanske kinesere har røtter i Enping.


== Severdigheter ==
Området er kjent for sine særegne tårn, kalt diaolou. De er oppført på UNESCOs liste over verdensarven.
Enping er også kjent for sine mange varme kilder på landsbygden.


== Administrative enheter ==
Enping er inndelt i tre subdistrikter og ti storkommuner:

Subdistriktet Encheng (恩城街道);
Subdistriktet Pingshi (平石街道);
Subdistriktet Dongan (东安街道);
Storkommunen Liangxi (良西镇);
Storkommunen Niujiang (牛江镇);
Storkommunen Shengtang (圣堂镇);
Storkommunen Shahu (沙湖镇);
Storkommunen Dongcheng (东成镇);
Storkommunen Juntang (君堂镇);
Storkommunen Hengpi (横陂镇);
Storkommunen Dahuai (大槐镇);
Storkommunen Naji (那吉镇);
Storkommunen Datian (大田镇).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 325 (Guangnan-veien) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning til den autonome region Guangxi.


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside
Le Grand Ricci

Le Grand Ricci er en kinesisk-fransk ordbok. Fullt navn er  Le Grand Dictionnaire Ricci de la langue chinoise (= Lishi Han-Fa cidian,  利氏漢法辭典). Verket er på syv bind (8 900 sider), og er med rundt 13 500 forskjellige kinesiske tegn og 300 000 sammensatte ord og vendinger i dag (2007) verdens største ordbok mellom kinesisk og noe annet språk. Verket favner både om klassisk og moderne kinesisk, gir tegnanvisninger også i orakelbenskrift og gir meget omfattende etymologiske forklaringer, langt ut over hva som ellers er vanlig i tospråklige ordbøker. Uttalen angis ifølge Wade-Giles-transkripsjon.
Ordboken er oppkalt etter den italienske jesuitten Matteo Ricci, som virket i Kina i nesten 30 år til sin død i  1610.
Le Grand Ricci er etterfølgerutgaven til Petit Ricci fra 1979, med 6 000 skrifttegn og 50 000 ord.
Le Grand Ricci ble offentliggjort 2001 av Ricci-instituttene i Paris og Taipei.


== Eksterne lenker ==
Oversikt (fransk)
Page-type (Eksempel på side fra Grand Ricci – på jesuites.com)
Institut Ricci de Paris Centre d'études chinoises )
The Ricci Institute Library Online Catalog


== Bibliografisk utgave ==
Instituts Ricci (utg.): Le Grand Dictionnaire Ricci de la langue chinoise, Paris, Desclée de Brouwer 2001; ISBN 2-220-04667-2.
Daniel H. Bays

Daniel H. Bays  (født 1942  i St. Joseph i Michigan i USA, død 9. mai 2019) var en amerikansk historiker og sinolog. Han tok sin doktorgrad i historie ved University of Michigan i 1972.  Deretter ble han tilknyttet historiefakultetet ved University of Kansas, der han ble full professor i 1985.  Han spesialiserte seg innen Østasiastudier. Blant hans interesseområder er protestantismen i Kina i den nyere tid.


== Verker i utvalg ==
Christianity in China, the Eighteenth Century to the Present, Stanford: Stanford University Press, 1996
«Christian Revivalism in China, 1900-1937», i Edith L. Blumhofer og Randal Balmer (red.): Indigenous Responses to Western Christianity«The Growth of Independent Christianity in China, 1900-1937», i Daniel L. Bays (red.):Christianity in China, the Eighteenth Century to the Present, Stanford: Stanford University Press, 1996
«Missions and Christians in Modern China, 1850-1950», Paper presented at the Symposium on American Missionaries and Social Change in China: Collision and Confluences, Linfield College, Oregon, 1994

Christianity in China, the Eighteenth Century to the Present, 1996


== Referanser ==
Jinjiang (Quanzhou)

Jinjiang (kinesisk: 晋江市; pinyin: Jìnjiāng) er en by på fylkesnivå understilt Quanzhou i provinsen Fujian i Kina. Den ligger ved elven Jin, rett overfor Quanzhous bydel Fengze. Jinjiang fylke ligger også mot Taiwanstredet i Østkinahavet.
Befolkningen var på 1 005 965 innbyggere i 1999, og i selve byen Jinjiang  126 102 innbyggere.


== Administrative enheter ==
Jinjiang har seks subdistrikter og 13 storkommuner:

Subdistrikter: Lingyuan (灵源街道), Luoshan (罗山街道), Meiling (梅岭街道), Qingyang (青阳街道), Xintang (新塘街道), Xiyuan (西园街道)
Storkommuner: Anhai (安海镇), Chendai (陈埭镇), Chidian (池店镇), Cizao (磁灶镇), Dongshi (东石镇), Jinjing (金井镇), Longhu (龙湖镇), Neikeng (内坑镇), Shenhu (深沪镇), Xibin (西滨镇), Yinglin (英林镇), Yonghe (永和镇), Zimao (紫帽镇)


== Kulturminner ==
Anpingbroen ligger delvis i dette byfylket. Den er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Denne historiske broen krysser bukten mellom  Anhai (i Jinjiang) og Shuitou (i Nan'an). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jinjiang, Fujian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Radio Vilaverde Lda

Radio Vilaverde Lda  綠邨738台 er en radiostasjon i Macao som høres i Macao og nærliggende byer i Kina som Hongkong, og Zhuhai og Shenzhen i Guangdong.  Den holder til ved Hipódromo da Taipa, Ilhas, og sender på AM 738. Den overfører direkte hunde- og hesteveddeløp som arrangeres i Macao.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Linqing

Linqing (kinesisk: 临清市; pinyin: Línqīng Shì) er en by og et byfylke i den østkinesiske provinsen Shandong. Den har 720 000 innbyggere (2003) og fylket er på 950 km² og er understilt byprefekturet Liaocheng. Linqing ligger der elven Wei He og Keiserkanalen møtes.


== Historie ==
Linqing spiller en viktig rolle i Kinas historie. Her var for eksempel landets første teglsteinsfabrikk, og den leverte teglstein til Den forbudte by i Beijing. I 1813 ble det her at De åtte trigrammers opprør ble slått ned. Denne religiøs-sosiale opprørssekten hadde inntatt byen, og anså seg uovervinnelige på grunn av magiske egenskaper. Qing-styrkene fratok dem deres overbevisning om egen styrke ved å utvikle sine egne magiske mottiltak: De forurenset forsvarernes stillinger med å beskyte dem med hundemøkk og urin fra prostituerte. 
Den gamle bymuren er i relativt god stand. 


== Samferdsel ==
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.


== Fra Linqing ==
Lingvisten, paleografen, indologen og historikeren Ji Xianlin (1911–2009) kom fra Linqing.


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Nina Li Chi

Nina Li Chi  (kinesisk: 利智, pinyin: Lì Zhì, født 31. desember 1961 i Shanghai i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk tidligere skuespillerinne. Hun er gift med den kinesiske actionskuespilleren Jet Li. 


== Filmografi ==
A Kid from Tibet (1992) – Trollmannens søster
The Twin Dragons (1992) – Tammy
Miracle 90 Days (1992) – Manager av Ocean Park
A Chinese Ghost Story Part III (1991) – Butterfly
Stone Age Warriors (1991) – Lucy
Gambling Ghost (1991) – Lily
Inspector Pink Dragon (1991) – Tam Lan Hing
Lover's Tear (1991) – Fang Yi Ling, en døv kvinne
Legend of the Brothers (1991) – Filmstjerne
Crying Freeman: Dragon from Russia (1990) – Chime
The Spooky Family (1990) – kollega søster
Perfect Girls (1990) – Feng Mu-Jen
To Spy with Love (1990) – Li Chi
"Celebrity Talk Show" (1989) (TV-serie) – gjest
The Fun, the Luck, and the Tycoon (1989) – Cindy Chan
Dragon Fight (1989) – Penny
Pedicab Driver (1989) – Ping
Four Loves (1989) – Chin Pui Ling
What a Small World (1989) – Nina Lee
Aces Go Places V: The Terracotta Hit (1989) – Søster tyv
Mr. Mistress (1988) – Hos kone
Profile of Pleasure (1988) – Yim Hung
Ghost in the House (1988) – Vennlig spøkelse
Guests in the House (1988)
Fractured Follies (1988) – Scarlet
The Greatest Lover (1988) – Lychee
Tiger on Beat (1988) – Marydonna
Criminal Hunter (1988) – Mimi
Amnesty Decree (1987) – Ah Kim
"Diao Chan" (1987) (TV Series) – Diao Chan
Seven Years Itch (1987) – Siu HungThe Seventh Curse (1986) – Jente som drikker champagne


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nina Li Chi på Internet Movie Database 
(fr) Nina Li Chi på Allociné 
(en) Nina Li Chi på AllMovie 
(en) Nina Li Chi hos The Movie Database
Jean-Baptiste Janssens

Jean-Baptiste Janssens (født 22. desember 1889 i Mechelen i Belgia, død 5. oktober 1964 i Roma) var jesuittordenens 27. generalsuperior, fra 1946 til 1963.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Janssens fikk videregåenfde skolegang ved 'Sint-Jozefscollege i Hasselt og så høyere utdannelse i filosofi og klassisk filologi ved universitetet i Brussel (1905-1907).
Han trådte inn i novisiatet i jesuittordenen i abbediet i Drongen den 23. september 1907. Han studerte så ved Katholieke Universiteit Leuven og tok i 1914 doktorgrad i jus i 1914. Deretter fulgte teologistudiet ved samme universitet. 


=== Prest ===
Janssens ble presteviet i 1919. Han fikk videreutdannelse ved det pavelige universitet Gregoriana i katolsk kirkerett (1921-1923), og underviste etter et kortere studieopphold i Kondstantinopel deretter i dette faget ved Collegium Maximum i Leuven fra 1923 til 1929. Han ble kollegiets rektor i 1929. Han ble provinsial for jesuittenes nordbelgiske provins i 1938.
I 1939 foretok han en offisiell visitasjon av jesuittmisjonene i Belgisk Kongo. Med unntak av dette besøket og av to studieår i Roma tilbragte han inntil sitt valg til general for ordenen det meste av sitt liv i hjemlandet, i jesuittenes ordenshus i Leuven, Drongen, Antwerpen og Brussel. 
Under andre verdenskrig hjalp han en stor gruppe jødiske barn å unnslippe nazistenes forfølgelse ved å utstede falske dåpsattester for dem.


=== Generalsuperior ===
Han ble valgt til generalsuperior for jesuittene etter at den 26. ordensgeneralen, grev Wladimir Ledóchowski døde den 13. desember 1942. På grunn av annen verdenskrig var det ikke mulig å sammenkalle til generalforsamling før i 1946, slik at ordenen var uten generalsuperior i flere mellomliggende år. 
I hans tid var jesuittordenen meget stor, med 36 000 medlemmer på det meste.I hans Instruksjon om det sosiale apostolat (1949) formante han den meget akademisk pregede jesuittordenen om å gjøre sitt beste for å unngå at de og deres studenter fremstod som en «kaste» som allierte seg med de rike og med kapitalistene. De måtte i særlig grad vie seg til «proletarene».
I de siste årene av sin embedsperiode var pater Janssens opptatt av å forsøke å håndtere dissenterende teologer innen ordenen. Ettersom dette var et fenomen som gjorde seg gjeldende i store deler av Den katolske kirke den gang, ikke bare jesuittene, var det ikke mulig for ham å moderere det i særlig grad.


== Referanser ==


== Litteratur ==
P. Johann Baptist Janssens, i: Internationales Biographisches Archiv 44/1964 vom 19. Oktober 1964, i Munzinger-Archiv