jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sélestat

Sélestat (tysk Schlettstadt) er en by og kommune nordøst i Frankrike. Den er sous-préfecture (underprefektur) i departementet Bas-Rhin i regionen Grand Est, og har om lag 17 000 innbyggere.


== Geografi ==
Sélestat ligger sentralt i Alsace, 22 km nord for Colmar og 47 km sør for Strasbourg, ved den venstre bredd av elven Ill.
Sélestat ligger nær vinområdet Alsace og andre kjente stader som Château du Haut-Kœnigsbourg.


== Vennskapsbyer ==
 Dornbirn
 Solothurn
 Waldkirch


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Sélestat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sélestat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sélestat – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Mike Speight

Mike Speight (født 1. november 1951 i Upton, England) er en engelsk fotballtrener og tidligere -spiller som siden 1985 har vært bosatt i Norge.


== Karriere ==
Speight fikk som 14-åring en ungdomskontrakt med Sheffield United, som da han fylte 16 ble oppgradert til en lærlingekontrakt. Som lærling fikk han Tony Currie, Alan Woodward og Len Badger som mentorer, og som 18-åring var han blitt kaptein på juniorlaget, spilte på B-laget og trente med A-laget. 
I perioden 1966 til 1979 spilte Speight om lag 600 kamper for Sheffield United, hvorav 199 i øverste divisjon, og i perioden fra 1974 var han lagkaptein. Rundt 1980 gikk Mike til Blackburn Rovers, og videre utover 80-tallet spilte han også for Grimsby Town og Chester City.
Som 34-åring i 1985 ble Speight hentet over til Norge og Flekkefjord Fotballklubb som spillende trener. Han gikk derfra videre til Vidar FK, Sunndalsøra og Moss FK, alle stedene som spillende trener. I 1995 ble han for første gang kun trener, nå i Mo/Bossmo, en samarbeidsklubb mellom Mo IL og Bossmo & Ytteren IL i Mo i Rana. Etter dette hadde han trenerjobber ved Norges Toppidrettsgymnas, Drøbak/Frogn og så et år i Mjøndalen som spillerutvikler samt to og et halvt års opphold i Sogndal. 
Speight hadde så engasjementer som talentspeider for blant andre Bolton Wanderers og Celtic, og som kretslagstrener, mens han tok Norges Fotballforbunds trenerutdanninger. I 2005 ble han hovedtrener i SAFK/Fagernes (nå Valdres FK  ), før han i 2006 var tilbake i Moss som sportssjef for Sprint/Jeløy. I 2007 ble han hentet av Martin Andresen til Vålerenga fotball som offensiv trener, et engasjement som varte i to sesonger. Speight er i dag Spillerutvikler for Ull/Kisa fotball,årvoll IL og talentspeider for Sunderland AFC og hovedtrener for Moss To-Takt academy. https://web.archive.org/web/20131126175322/http://spillerutvikling.com/Moss_To-Takt_Academy/Forside.html


== Kilder ==
Intervju hos Sprint Jeløy
Henrique de Senna Fernandes

Henrique de Senna Fernandes (født 1925 i Macao, død 4. oktober 2010 i Macao) var en forfatter fra Macao. Han studerte i Portugal, og vendte tilbake til hjembyen i 1954. Hans forfatterdebut kom i 1974.
Blant hans verker kan nevnes: Nam Van – Contos de Macau, Amor e Dedinhos de Pé og A Trança Feiticeira.


== Referanser ==
Lien Chan

Lien Chan (kinesisk: 連戰 pinyin: Lián Zhàn, født 27. august 1936 i Xi'an i provinsen Shaanxi i Kina) er en taiwankinesisk politiker, blant annet statsminister og visepresident. 
Blant hans tidlige politiske verv kan nevnes at han har tjenestegjort som ambassadør til El Salvador (1975–1976), minister for kommunikasjon og transport (1981–1987), visestatsminister (1987–1988), utenriksminister (1988–1990) og guvernør for provinsen Taiwan.
Han var statsminister fra 1993 til 1997. Fra 1996 til 2000 var han visepresident for Republikken Kina på Taiwan. Etter å ha tapt presidentvalget i 2000 ble han partiformann for Kuomintang, noe han forble til han den 16. juli 2005 ble avløst av Ma Ying-jeou, etter et svært knapt valgnederlag.Lien Chan ble i 2010 utpekt som første mottager av Konfucius' fredspris for sitt bidrag til utvikling av forbindelsene mellom Taiwan og Fastlands-Kina. Han aksepterte imidlertid ikke prisen og nektet å motta den.


== Referanser ==
Taizhou (Zhejiang)

For byprefekturet Táizhōu i provinsen Jiangsu, se Taizhou (Jiangsu).
Taizhou (kinesisk: 台州, pinyin: Tāizhōu) er en by på prefekturnivå øst i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina, med en befolkning på 5 466 200 i 2006. Den grenser til Ningbo i nord, Shaoxing i nordvest, Jinhua i vest, Lishui i sørvest og Wenzhou i sør. I øst er Østkinahavet.


== Administrasjon ==
Byprefekturet Taizhou administrerer tre distrikter, to byer på fylkesnivå og fire fylker.

Jiaojiang distrikt (椒江区)
Huangyan distrikt (黄岩区)
Linhai by (临海市)
Luqiao distrikt (路桥区)
Sanmen fylke (三门县)
Tiantai fylke (天台县)
Wenling by (温岭市)
Xianju fylke (仙居县)
Yuhuan fylke (玉环县)


== Samferdsel ==


=== Jernbane ===
Høyhastighetsbanen Ningbo–Taizhou–Wenzhou-banen går gjennom området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Byprefekturets hjemmeside (kinesisk)
China Yuhuan has sponken the valve capital city of China
China Yuhuan valves
Taizhou Trade Network
Triumph TR5

Triumph TR5 ble produsert i 13 måneder i 1968–9 av Triumph Motor Company i England.
TR5 lignet veldig på sin forgjenger TR4A. De største forandringene befant seg under karosseriet, og den største endringen var motoren. Motoren var en 2498cm³ rekkesekser med Lucas bensininnsprøytning som utviklet om lag 150hk. I USA ble det montert forgassere pga. strenge utslippskrav, og motoren utviklet da kun 104hk. Modellen for det amerikanske markedet het derfor TR250) Denne motoren satt også i etterfølgeren, TR6. Triumph påsto at toppfarten var 195km/t og at den akselererte 0–80km/t på 6,5 sekunder, men resultatene fra forskjellige tester varierte. Når bilen ble testet i bilblader oppnådde den følgende resultater:

På den tiden var innsprøytning svært uvanlig på landeveisbiler. Triumph annonserte bilen som "Den første britiske landeveisbilen med innsprøytning".
Bilen kunne akselerere 0–100km/t  på kun 8,8 sekunder og hadde en toppfart på 195km/t.
Bilen hadde skivebremser foran, uavhengig fjæring bak og en firetrinns girkasse. Tilgjengelige alternativer var overdrive, eikefelger og targatak (på den tiden kjent som Surrey Top).
Bilen var identisk med TR250 bortsett fra noen få detaljer. TR250 akselererte 0–100 på 10,6 sekunder.
Jeremy Clarkson i BBC-programserien Top Gear hyllet bilen som "beste TR noensinne" og satte den som nr 74 på sin liste over de 100 beste bilene.
Kapasitet:

Bensintank: 51 liter
Girkasse: 1,13 literBeste akselerasjon:

30 to 50 mph: 7 s
40 to 60 mph: 7 s
60 to 80 mph: 8 sKvart mil med stående start: (0,25 miles eller 402m): 16,5s
Universidad Veracruzana

Universidad Veracruzana er et autonomt offentlig universitet i den meksikanske delstaten Veracruz. Universitetet er ett av de viktigste i det sørøstlige Mexico, og har over 70 000 studenter (2014). Det satses også sterkt på forskning, og over 350 forskere arbeider ved universitetet. Universidad Veracruzana er spredt utover fem forskjellige regioner i delstaten. Hovedadministrasjonen befinner seg i Xalapa.
Universidad Veracruzana ble grunnlagt 11. september 1944.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Universitetets hjemmeside
Surrey Top

Surrey Top var en taktype som kunne kjøpes som ekstrautstyr til Triumph TR4 fra 1961 og etterfølgerne TR4A og TR5, samt den amerikanske versjonen av TR5, TR250. Hvis du brukte stålramma til hardtopen i kombinasjon med øverste delen av kalesja, ble det kalt en "Surrey Top". Mange tror at stålrammen med vindu var Surrey Top, eller at det ble kalt en "Surrey Top" hvis man brukte stålramma i kombinasjon med ståltoppen. Sistnevnte har hett "targa-tak" siden 1966 da Porsche lanserte sin 911 Targa/912 Targa Targa og "oppfant" denne taktypen.
UNIPEDE

UNIPEDE var en sammenslutning av elektrisitetsverkforeninger i 59 europeiske land. Sammenslutningen ble opprettet i 1925. Fra Norge deltok Energiforsyningens fellesorganisasjon.
UNIPEDE hadde som formål å arbeide med problemer som forsyningen av elektrisitet står overfor, og utvekslet informasjon mellom medlemmene. Organisasjonen hadde et permanent sekretariat med sete i Paris. 
Navnet er en forkortelse for Union International des Producteurs et Distributeurs d`energie electrique, som på norsk betyr «Internasjonal forening for produsenter og distributører av elektrisk energi».
UNIPEDE og Eurelectric ble i 1999 slått sammen og fortsetter virksomheten under navnet Eurelectric.


== Referanser ==
Unison

Unison er det samme som «enklang». Det brukes om musikk der alle synger eller spiller de samme tonene. 
Det omfatter også slike oktav-forskjeller som beror på stemmenes eller instrumentenes toneleie. For eksempel kvinne og mannsrøst, og fiolin og cello.
Det nordrussiske lavland

Det nordrussiske lavland ligger helt nord i  Europeisk Russland og er en del av Den østeuropeiske slette. 
Lavlandet, som ligger på vest- og østsiden av Timanhøydene, sprer seg ut langs elvene Nordre Dvina, Onega og Mezen i vest og Petsjora i øst. I nord avgrenses det av Barentshavet. I midten deler Timanhøydene, som går i nordvest-sørøstlig retning, det nordrussiske lavland i to deler. I nordøst grenser lavlandet mot Paj-Khoj-fjellene, i øst mot Uralfjellene og i sør mot De nordrussiske høydene. I vest går det over Onega- og Ladogasjøen og til Finskebukta. 
Landskapet i det meget tynt befolkede nordrussiske lavlandet preges av taiga og tundra, så vel som av elvene og de store sjøene på slettene. De største byene er Arkhangelsk og Severodvinsk.


== Se også ==
Den østeuropeiske slette
Nils Johan Heatta

Nils Johan Heatta (født 1954) er en norsk-samisk journalist som har hadde stillingen som direktør for NRK Sami Radio. 
Heatta begynte i NRK i 1974. Han ble reporter i NRK Sami Radio i 1982 og sjef i 1985. I 1992 ble NRK Sami Radio egen divisjon i NRK og Heatta ble dermed direktør for NRKs samedivisjon og en del av toppledelsen i NRK. Fra 2015 arbeidet han som journalist og kommentator frem til han sluttet i 2019. Han har siden vært instituttleder ved Samisk høgskole i Kautokeino.Heatta regnes som en av ildsjelene bak den samiske nyhetssendingen Ođđasat, som har gått på både NRK1 og svensk og finsk TV siden 2001.I 2020 ble han utnevnt som medlem av regjeringens ytringsfrihetskommisjon.I 1986 ga han ut diktsamlingen Seavdnjadasa cuovga.


== Referanser ==
Triumph TR250

Triumph TR250 var den amerikanske versjonen av TR5. Den var visuelt identisk med TR5 bortsett fra at den hadde en sølvfarget srtipe over fronten og hadde større blinklys foran. Tekniske forandringer var at den utstyrt med  to Zenith-Stromberg forgassere i stedet for bensininnsprøytningssystemet fra Lucas. Dette førte til at bilen ble billigere og bestod de strenge amerikanske utslippskravene. Ulempen var at den hadde 39 hestkrefter mindre enn den europeiske versjonen.


== Spesifikasjoner ==
Motor: 2498 cc, sekssylindret i rekke, 74,7 mm boring, 95 mm slaglengde, 8,5:1 kompresjon, 111 hk ved 4500 omdr.
Aksellengde: 2,240 mm
Lengde: 3,902 mm
Bredde: 1,470 mm (4 ft 10 in)
Høyde: 1,170 mm
Kapasitet:

Bensintank: 61 l
Girkasse: 1,13 lPrestasjoner:

0-100 km/h: 10,6 sekunder
Ommund Vareberg

Ommund Vareberg (født 28. november  1979) er en norsk daglig leder og politiker (V). Han var ordfører i Rennesøy kommune i Rogaland fra 2007 til 2011. Vareberg var medlem av Rennesøy kommunestyre 15 år fra 1999 til 2015. I 2020 meldte han overgang fra Høyre til Venstre.
Vareberg har studerte ledelse ved UiT og juss ved UiB. Han har vært ansatt som kirketjener og daglig leder.
I 2004 var han deltaker i realityserien Farmen.Han bor på Vestre Åmøy. 


== Referanser ==
Gravlaks

Gravlaks er en nordisk rett bestående av rå laks som har blitt marinert i salt, sukker og dill. Gravlaks serveres ofte som en forrett i tynne skiver enten på brød eller med kokte poteter med gravlakssaus, en dill- og sennepssaus.
I middelalderen ble gravlaks laget av fiskere som saltet laksen og gjæret den ved å grave den ned i sanden over høyvannslinjen. Ordet gravlaks kommer fra ordene grave/grav og laks, det vil si laks gravd ned i jorda. 
I dag brukes sjelden gjæring i produksjonsprosessen. I stedet blir laksen dynket i en tørr marinade bestående av salt, sukker og dill, og lar den ligge i denne i noen dager. Mens laksen ligger slik, forandrer fuktigheten den tørre marinaden slik at den blir en meget konsentrert lake. Denne metoden kan også brukes på andre fete fisker, men laks er den vanligste. Moderne varianter av marinaden kan blant annet inneholde fennikel og Pernod (en alkoholholdig drikk), svart pepper og korianderfrø, eller pepperrot.
Gravlaks som selges i butikker blir noen ganger røykt.


== Se også ==
Laks
Lox
Røkelaks
Rakfisk


== Eksterne lenker ==
[1] Video hos spise.no
Palau de la Virreina

Palau de la Virreina (katalansk for Visedronningas palass) er en bygning i gata La Rambla i den katalanske byen Barcelona. Bygningen er i fransk barokk stil. Den ble bygd i 1770 og ble tegna av arkitekten Josep Ribes på oppdrag fra visekongen av Peru, Manuel Amat i Junyent. Han hadde blitt enkemann i Peru, og da han vendte tilbake til Barcelona bygde han Palau de la Virreina for å glede sin nye kone.
Bygningen er i dag hovedsete for Barcelonas byråds kulturavdeling, og brukes til kunstutstillinger.


== Eksterne lenker ==
Yahoo! Reiser – Palau de la Virreina
Richtersveld

Richtersveld er en karakteristisk landskapstype i Northern Capeprovinsen i Sør-Afrika. Det er en høytliggende ørken, preget av dype canyons, høye fjelltopper og dramatiske landskap som skifter mellom jevne sandsletter, skarpe fjellformasjoner av vulkansk lava, og fruktbarheten ved Oranjeelven, som danner grensen mot Namibia. 
Her i den tørre Namaqualandregionen er regn sjelden, vann er et knapphetsgode, og bare de mest hardføre livsformene overlever. Temperaturen kan komme opp i over 50°C, og reisende har karakterisert området som et marslandskap. Området, som ved første øyekast kan virke goldt, har imidlertid en rik og variert flora av tilpassede planter. 
Den nordlige delen av Richtersveld ble fredet som nasjonalpark i 1991, etter 18 års forhandlinger med det nomadiske Namaquafolket, som fremdeles driver sine husdyr i området. Nasjonalparken har et areal på 1 624 km². Området sør for nasjonalparken ble i juni 2007 vernet som verdensarvområde, under navnet Richtersvelds botaniske kulturlandskap. Verdensarvområdet er et mer uberørt naturområde enn nasjonalparken, ettersom det ikke har vært drevet diamantgruver der.  
Namaquafolket eier området, og står selv for forvaltningen av nasjonalparken, i samarbeid med statlige South African National Parks , og verdensarvområdet. I begge områdene praktiseres fremdeles folkets tradisjonelle nomadiske gjeterkultur. Namaquafolket er den eneste gjenlevende representant for KhoiKhoiene, og dette er det eneste området hvor deres kultur har overlevd.


== Fauna ==
Mens dagtemperaturen kan kommer opp i 50°C om sommeren, er nettene kalde og byr på rikelig med nattedugg. Denne duggen, og fuktigheten fra morgentåken, er viktige faktorer i et unikt økosystem som gir rom for flere arter av krypdyr, fugler og pattedyr. Lokalt kalles denne duggen Ihuries eller Malmokkies.
Parken har gode muligheter for fuglekikkere, og rommer dyr som rhebok (Pelea capreolus), duiker (Cephalophus), steenbok (Raphicerus campestris), kudu, caracal, og flere apearter.


== Flora ==
Det er registrert over 650 arter i området, og nasjonalparken roser seg av verdens største variasjon av sukkulentarter, og av å være en fremragende representant for karoo-økosystemet.
Richtersveld er voksested for flere sjeldne planter, og ingen  av dem er endemiske her. Blant de mest kjent er Halfmensboom (Pachypodium namaquanum Welw.), bokstavelig talt «halv-manns-treet». Navnet kommer at treets likhet med en menneskekropp. Toppen er en klase tykke sammenvokste løv, som kan minne om et hode. Namaquafolket regner trærne som representanter for forfedrene, halvt menneske, halvt plante. Aloe, blant annet Aloe dichotoma, vokser også her.


== Eksterne lenker ==
(en) Richtersveld – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
southafrica365.com: Richtersveld National Park and the Orange River
South African National Parks
Olympiatoppen

Olympiatoppen er et organ under Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité med ansvar for å utvikle norsk toppidrett. Olympiatoppen er plassert på Toppidrettssenteret mellom Norges idrettshøgskole og Sognsvann. Nåværende toppidrettssjef for Olympiatoppen er Tore Øvrebø.
Det finnes en egen utviklingsavdeling som arbeider for den tilretteleggingen og den praktiske gjennomføringen for det norske laget ved olympiske leker. I tillegg håndterer de ulike prosjekter som er ment å utvikle organisasjonen.
Olympiatoppen har også en egen forsknings- og utviklingssavdeling. Den har som mål å holde norsk toppidrett i forkant når det gjelder kunnskap og teknologi.


== Ekspertbistand ==
Sentralt er opprettelsen av coacher for prioriterte idretter. Disse coachene er Johan Kaggestad for utholdenhetsidretter, sammen med Atle Kvålsvoll og Roger Gjelsvik, Michael Jørgensen for tekniske idretter og Marit Breivik og Torgeir Bryn for lagidretter. Coachene skal følge opp idrettene og bidra med faglige innspill, utfordre og støtte i forhold til helhet og en optimalisering av forutsetningene for å prestere. Landslagstrenerne samarbeider tett med Olympiatoppens coacher.


== Fysiologiske tester ==
Olympiatoppen tilbyr utføring av tester av spenst, hurtighet og styrke på Toppidrettssenteret. Spensttestene foregår på Boscomatte, og tester vertikal spenst. Hurtighetstestene foregår på treningssenterets 40 meters løpebane. Innen muskelstyrke tilbys tester for 1RM (maksimal styrke) og submaksimal styrke i en rekke øvelser.Testing av fotballspilleres hurtighet har på 2000-tallet gitt en del pressedekning, og ført til spekulasjoner om norges raskeste fotballspiller. Basert på nyhetsoppslag er dette en uoffisiell liste over Norges raskeste fotballspillere etter tester på TIS:


== Regionale avdelinger ==
Olympiatoppen har fem regionale avdelinger med fagressurser som skal bidra til å utvikle toppidretten i Norge: 

Olympiatoppen Innlandet som holder til ved Høgskolen i Lillehammer
Olympiatoppen Midt-Norge, som ligger i Toppidrettssenteret i Granåsen i Trondheim.
Olympiatoppen Nord, som har lokaler ved Alfheim stadion i Tromsø
Olympiatoppen Vest, som holder til i Idrettens Hus ved Brann stadion i Bergen
Olympiatoppen Sør, som holder til i Gimlemoen i Kristiansand


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Olympiatoppens nettside
Kungsbacka kommune

Kungsbacka kommune er en kommune i Hallands län i landskapet Halland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Kungsbacka. 


== Tettsteder ==
Kungsbacka kommune har 23 tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Noter:

Note a:  - Den delen av Billdal som ligger i Kungsbacka kommune. En mindre del ligger i Göteborg kommune.
Note b:  - Den delen av Gundal och Högås som ligger i Kungsbacka kommune. Mindre deler ligger i Göteborg kommune og Mölndal kommune.


== Referanser ==
Der vi engang gikk

Der vi engang gikk (Där vi en gång gått) er en roman fra 2006 av den finlandssvenske forfatteren Kjell Westö. Westö fikk Finlandiaprisen for den i 2006. 
Den ble oversatt til norsk av Erik Krogstad og kom ut i 2007 på Pax forlag med ISBN 978 82 530 3054 8 


== Innhold ==
Der vi engang gikk er en kollektivroman fra Helsingfors med handling fra mellomkrigstiden. Den finske borgerkrigen ble utkjempet mellom De røde og De hvite fra 27. januar til 15. mai 1918, og romanen viser bitterheten og mistenksomheten i perioden etterpå. Romanen skildrer krigsredsler, fotballens fremvekst, forbudstid med mye fyll, jazzens inntog i byen, kjærlighet og utroskap, rikdom og fattigdom. 


=== Inndeling ===
Romanen er på nesten 500 sider. Den er delt inn i flere seksjoner:

Første bok Den første krigsvinteren kunne Jali Widing ennå høre snøen falle  (1905 – 1917)
Andre bok Balladen om den røde lykten og den svarte skyggen og alt som siden hendte (januar – mai 1918)
Tredje bok Under sommerfugllampene (april – juli 1922)
Fjerde bok Brevene om behovet for vindstille og stjerneklare netter på Nokka og andre steder, om nåden som finnes i snø og om at mennesker gjør seg best i det fremmede (1924 – 25)
Femte bok De to somrene (1926, 1928)
Sjette bok Og nye skygger falt over en by som var blitt stein og kav og hunger (1929 – 1932)
Syvende bok Hvor mye koster oss ikke bare å eksistere i verden (1936 – 1938)
Epilog (1940 – 1944)


== Eksterne lenker ==
Anmeldelse i Aftenposten 21. oktober 2007 av Svein Johs Ottesen
Intervju i Aftenposten 26. oktober 2007 med Kjell Westö i anledning lansering av romanen i Norge
Anmeldelse i Dagbladet 27. oktober 2007 av Cathrine Krøger
Test Nasjonen

Test Nasjonen var to enkeltstående norske underholdningsprogrammer med Hilde Hummelvoll og Ivar Dyrhaug som ble sendt på NRK1 høsten 2003 og høsten 2004. Hensikten var å teste IQen til ulike grupper i Norge. Testen foregikk direkte blant dem som var publikummere i studio, i tillegg kunne alle delta, enten via telefon eller internett. De som deltok i studio i 2004 var invitert som tilhørende 6 ulike grupper: Realitydeltagere, finansfolk, svensker, kroppsbyggere, journalister og sekretærer.  Programmene gikk på lørdager.
Eksperter i studio i 2003 var professor Jon Martin Sundet og psykolog Dag Barlaug, og i 2004 professor Jon Martin Sundet og psykolog Andreas Løes Narum.
2003-versjonen ble sett av 1,03 millioner. I snitt hadde programmet en markedsandel på 70,1 prosent. 2004-utgaven hadde tilsvarende seertall.
Under sendingen i 2004 skjedde det en feil hos programvareleverandøren i Nederland som gjorde at en betydelig andel av de som tok testen hjemmefra fikk altfor lav iq-score. 


== Oppfølger ==
Programmet ble i 2006 etterfulgt av Test kjærligheten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Per Anders Johansen

Per Anders Johansen (født 1. november 1965) er en norsk journalist og redaktør. Han var nyhetsredaktør i NRK fra 2004 til 2007, først nyhetsredaktør for NRK radio og fra våren 2007 nyhetsredaktør for Dagsrevyen og Dagsnytts hovedsendinger.
Før 2004 var han redaktør for Brennpunkt. Han har tidligere arbeidet som journalist i Aftenposten, Morgenbladet og Dagsnytt, og som redaktør i studentavisa Universitas. Både som journalist i Dagsnytt og Aftenposten har han vunnet flere priser for undersøkende journalistikk. Han vant SKUP-prisen i 1993 og har fått flere SKUP-diplomer. Han har også vært styremedlem i SKUP.
Våren 2008 begynte han som politisk journalist i Aftenposten, og ble Moskva-korrespondent i 2015.Han er sønn til Jahn Otto Johansen, og far til Aftenposten-journalist Gina Grieg Riisnæs.


== Priser ==
1993 (NRK Dagsnytt): SKUP-prisen for den såkalte «Serbia-saken», der han avslørte at norske myndigheter i strid med FN-sanksjoner overførte 25 millioner kroner til et serbisk selskap engasjert i et norsk utviklingsprosjekt i Zambia.
1994 (Aftenposten): SKUP-diplom for avsløringer av tvilsom forvaltning av offentlige midler
1996 (Aftenposten): SKUP-diplom for artiklene «Palestina-bistanden», «Havets verstinger» og «Våpen-Norge»


== Referanser ==