jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Positivismestriden

Positivismestriden var en vitenskapsteoretisk debatt som raste blant vestlige intellektuelle i 1960-årene. Debatten omhandlet samfunnsvitenskapenes metode samt verdivurderingers plass i samfunnsvitenskapene.


== Positivismestriden i Tyskland ==
Den opprinnelige positivismestriden startet i Tyskland og stod mellom den kritiske rasjonalismen (Karl Popper, Hans Albert m.fl.) og Frankfurtskolen (Theodor Adorno, Jürgen Habermas m.fl.). Opptakten var foredragene om samfunnsvitenskapenes metode som Popper og Adorno holdt på en konferanse til Det tyske sosiologiske selskap i 1961. Foredragene førte ikke til umiddelbare reaksjoner, men debatten utviklet seg i etterkant, spesielt mellom Habermas og Albert.
Navnet på debatten er i seg selv et partsinnlegg i striden, siden Adorno betegnet antagonistene sine som positivister, mens kritiske rasjonalister ser på seg selv som motstandere av positivismen, slik begrepet vanligvis forstås. Betegnelsen ble for første gang brukt i tittelen på boken Der Positivismusstreit in der deutschen Soziologie («Positivismestriden i den tyske sosiologien»), som Adorno ga ut i 1969. Boken var et samlebind med de ulike foredragene og debattinnleggene, innledet med et lengre essay ved Adorno.
En av de sentrale uenighetene bestod i forståelsen av samfunnet. Frankfurtskolen så på samfunnet som en totalitet, og argumenterte derfor at en løsning av samfunnsproblemene krever en gjennomgripende reform av denne helheten, heller enn ren «symptombehandling». Den kritiske rasjonalismen hevdet derimot at gjennomgripende endringer er farlige og forutsetter en totalitær stat, slik at samfunnet heller bør endres gjennom målrettede tiltak mot de enkelte samfunnsproblemene.
Positivismestriden hadde også referanser til tidligere debatter, bl.a. Max Webers tese om vitenskapens verdifrihet fra 1904 og Max Horkheimers kritikk av positivismen i 1937.


== Positivismestriden i Norge ==

Sentrale personer:

Hans Skjervheim
Rune Slagstad
Arne Næss


== Se også ==
Kritisk rasjonalisme
Positivisme
Behaviorisme
Konstruktivisme
Hermeneutikk
Forklaringsmodell


== Litteratur ==
T.W. Adorno, red. (1969). Positivismusstreit in der deutschen Soziologie. Berlin: Luchterhand. 
T.W. Adorno, red. (1976). The Positivist Dispute in German Sociology. London: Heinemann. 
M. Horkheimer (1937). «Der neueste Angriff auf die Metaphysik». Zeitschrift für Sozialforschung. 6: 4–53. 
R. Slagstad, red. (1980). Positivisme og vitenskapsteori. Et essay om den norske positivismestriden. Oslo: Universitetsforlaget. 
M. Weber (1904). «Die 'Objektivität' sozialwissenschaftlicher und sozialpolitischer Erkenntnis». Archiv für Sozialwissenschaft und Sozialpolitik. 19: 22–87.
Lojalitetsdans

En lojalitetsdans er, eller var, i visse kulturer, en dans utført for å uttrykke troskap, som regel til ledelsen.


== Kulturrevolusjonens lojalitetsdans ==
Den mest utbredte lojalitetsdans noensinne var et kinesisk politisk virkemiddel under noen av kulturrevolusjonens første år særlig 1968-1970, og var del av den store personkult knyttet til Folkerepublikken Kinas leder, Formann Mao Zedong.
Denne lojalitetsdansen (Zhongzi Wu, 忠字舞) gikk som regel ikke ut på mer å strekke armene ut fra hjertet og ut mot et portrett av Mao, akkompagnert med sangen Høyt elskede Formann Mao og til rytmisk bevegelse med svinging med armene. Disse bevegelsene ble sagt å ha sin bakgrunn i en populær folkedans i Xinjiang.
Lojalitetsdansen var på sin høyde i disse årene sa den kinesiske maodyrkelse hadde løftet formannen opp til en nærmest gudelik størrelse. Det ikke å fremstå som tro mot Formannen, kunne også være meget risikabelt.
Lojalitetsdansen ble mer og mer vanlig, slik at man to ganger daglig på arbeidsplassene skulle fremføre den og deklamere sin kjærlighet til Formann Mao. Til og med flyvertinner fikk legge inn slike in-flight opptrinn foran  maoportrettet som hang fremst i alle passasjerflykabiner.
Et uttrykk var nå blitt godt innarbeidet: «Om lojal eller illojal, se på ens handlinger» (Zhong bu zhong, kan xingdong). Det var tre prøvestener: For det første: Kan du lojalitetsdansen? For det andre: Har du Maos lille røde, og kan su sitere fra den? Og for det tredje: Har du på deg noe Mao-jakkemerke?
Kinesere fikk bøye seg tre ganger, morgen og ettermiddag, foran et maoportrett på arbeidsplassene. På jernbanestasjoner ble det vanlig å forlange at passasjerene utførte lojalitetsdansen før de fikk gå ombord og ta plass.


== Litteratur ==
Xing Lu: Rhetoric of the Chinese Cultural Revolution: The Impact on Chinese Thought, Culture, and Communication, University of South Carolina Press, 2004, ISBN 978-1570035432
Jackie Stewart

John Young «Jackie» Stewart, kjent som «The Flying Scot», (født 11. juni 1939 i Milton i Skottland) er en skotsk tidligere Formel 1-fører. 
Stewart ble verdensmester i Formel 1 tre ganger: I 1969, 1971 og 1973.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, kursiv indikerer raskeste runde)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jackie Stewart – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jackie Stewart – Scottish Sports Hall of Fame 
(en) Jackie Stewart – racing-reference.info 
(en) Jackie Stewart – Driver Database
Kavalam Madhava Panikkar

Kavalam Madhava Panikkar (født 1895 i Travancore, død 1963) var en indisk historiker, akademiker, journalist, administrator og diplomat. 
Han ble utdannet ved University of Oxford og vendte tilbake til hjemlandet for å undervise ved universitetene i Aligarh og Calcutta. Han var professor ved Aligarh muslimske universitet fra 1919 til 1922. I 1925 gikk han inn i journalistikken som redaktør av Hindustan Times. 
Han gikk inn i politikken i tjeneste for indiske fyrster. I 1928 ble han rådgiver for maharajaen av Kashmir. Panikkar deltok i de indiske statenes delegasjon til rundebordskonferansen om India (1930–31). Fra 1931 til 1936 var han sekretær for Fyrstekammeret, en organisasjon for herskerne av de indiske fyrstelige stater. Panikkar var også utenriksminister for staten Patiala (1933–39) og deretter hovedminister for staten Bikaner (1944–48). 
Etter at India ble uavhengig ble han landets ambassadør i Republikken Kina (1948–52), Egypt (1952–53) og Frankrike (1956–59). Han var medlem av The States Reorganisation Commission som ledet til States Reorganisation Act i 1956. 
Sent i livet gikk han tilbake til det akademiske liv og ble visekansler for University of Mysore. Panikkar hadde en særlig interesse for europeisk innflytelse på Asia, og studerte særlig portugiserne og nederlenderne på Malabarkysten) reflektert i hans Asia and Western Dominance, 1953), og hadde sympati med det kommunistiske Kina (Two Chinas, 1955). Han forfattet også skuespill og romaner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The Hindu Reformation K.M.Pannikar
The Priciple and Practices of Diplomacy K.M.Pannikar
A tribute to smaller states Arkivert 30. november 2004 hos Wayback Machine.
Dolinsk

Dolinsk (russisk: Долинск, japansk: 落合 – Ochiai) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger rundt 40 km nord for Juzjno-Sakhalinsk. Innbyggertall: 12 555 (folketelling 2002), 15 653 (folketelling 1989). 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dolinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aaron Nimzowitsch

Aaron (eller Aron) Nimzowitsch (latvisk: Ārons Ņimcovičs, født 7. november 1886 i Riga, død 16. mars 1935 i Danmark) var en latvisk stormester i sjakk, og regnes blant sjakkhistoriens fremste teoretikere. Han regnes som forgrunnsfiguren i den såkalte hypermoderne skolen med sitt banebrytende verk Mein System («Mitt system»), som først ble utgitt i fem hefter i årene 1925–1926, og senere flere ganger i bokform.
Ifølge Nimzowitsch hadde teoriene omkring sjakkspillet blitt utviklet av Wilhelm Steinitz i andre halvdel av 1800-tallet. Deretter hadde Siegbert Tarrasch benyttet seg av dem. Men etter 1914, mente Nimzowitsch, hadde det skjedd en sjakkmessig revolusjon. Dogmene fra Steinitz og Tarrasch var foreldet, en ny tid var i emning, og Nimzowitsch så seg selv som en av foregangsmennene.
Det hans stadig nye og uortodokse ideer bar preg av, var en overbevisning om at tidligere tiders mestre hadde tatt feil når de la opp retningslinjer for brikkenes plassering og utvikling. Nimzowitsch hevdet, stikk i strid med datidens teori, at sjakkbrettets sentrum (feltene d4, d5, e4 og e5) ikke nødvendigvis må besettes med bønder, men like gjerne kan kontrolleres ved hjelp av offiserer.
Han oppfant videre en mengde termer av posisjonell natur, blant annet benyttet han seg av krigsterminologi. Eksempler på dette er forpost, som han kalte en springer som er plassert på et felt der den ikke kan jages vekk av motstandernes bønder. Andre sentrale begrep i Nimzowitschs teorier er blokade og trekktvang (tysk Zugzwang), en posisjon der samtlige tillatte trekk forverrer stillingen til den spilleren som er i trekket.
Nimzowitsch var tilhenger av rolig og metodisk forsvarsspill. Mein System påvirket mange av ettertidens sjakkspillere, blant andre forsiktige posisjonsspillere, som verdensmesteren Tigran Petrosian. Nimzowitschs ideer var imidlertid ikke ukontroversielle, og han måtte tåle mye kritikk.

 
Noen av Nimzowitschs ideer er blitt en del av sjakksjargongen. Dette gjelder kanskje først og fremst det såkalte nimzo-indiske forsvaret, som oppstår etter trekkene 1. d4 Sf6 2. c4 e6 3. Sc3 Lb4. Ideen i åpningen er å ta indirekte kontroll over feltet e4 uten å sette en bonde på feltet d5. Dette har blitt en av de mest pålitelige metodene fra svarts side for å møte 1. d4.
Nimzowitsch bodde fra 1922 fram til sin død i 1935 i Danmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Nimzowitsch – chessgames.com 
(en) Aaron Nimzowitsch – 365Chess.com
Uglegorsk

Uglegorsk (russisk: Углего́рск) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger på vestkysten av Sakhalin, rundt 250 km nord for Juzjno-Sakhalinsk.Innbyggertall: 13 396 (folketelling 2002), 18 402 (folketelling 1989). 
Den ble grunnlagt under japansk styre i 1905, med navnet Esutoru. Bystatus ble innvilget i 1946.


== Referanser ==
Kozhikode

Kozhikode (tidligere Calicut eller Kalikut) er en by i den indiske delstaten Kerala. Folkemengden er på 436 527 (2001).
Byen ligger ved Malabarkysten og ble i Vesten kjent ved at Vasco da Gama steg i land her i 1498. Det nøyaktige landgangsstedet var Kappad 18 km fra Kozhikode, ettersom byen selv ikke hadde noen egentlig havn. 

Calicut ble tidligere besøkt mest av seilskip fra Rødehavet og Persiabukten, som kjøpte ris, kokosnøtter, voks, krydder, sandeltre og teak. Såvel portugiserne som de senere dominerende engelskmennene anla faktorier i byen og dens nærhet, og disse ble utgangspunkt for livlig handel. I perioden 1752-91 hadde Danmark-Norge en utpost her, styrt fra Trankebar. 
I 1765 ble Calicut erobret av Haider Ali, som jaget vekk kjøpmennene og lot alle kokos- og sandeltrær hugge ned,slik at plassen skulle bli mindre attraktiv for europeerne. Hans tropper ble fordrevet av britene i 1782, men en ny ødeleggelse rammet byen kort etter under hans sønn Tipu Sultan, som behandlet dens innbyggere med stor grusomhet. Ved fredsslutningen i 1792, som kostet Tipu Sultan halve hans rike, ble Calicut med distrikt britisk område.
Kodungallur

Kodungallur (tidligere Cranganore, kalt Muziris av Plinius d.e.) er en by på den indiske Malabarkysten i distriktet Thrissur i  delstaten Kerala 26 km nord for Kochi. Byens areal er på 17 km² og folkemengden er 33 000 innbyggere (2001).
Etter tradisjonen var det i Cranganore at apostelen Tomas begynte å omvende indere til kristendommen. Senere ble også islam introdusert, skjønt hinduismen er den religion som står sterkest.
Cranganore var en velstående og stor by fram til midten av 1300-tallet, da forfallet begynte etter keralakeiseren Cheraman Perumals død. Foranledningen til byens svekkelse var oppbyggingen av en ny havn i nabobyen Cochin i sør. Cranganores handel kom til å flytte dit eller til Calicut i nord. Fra  1523 hadde portugiserne et fort i Cranganore som de hadde gjort til sin regionale hovedstad. Fortet ble erobret i 1661 av hollenderne, som kontrollerte det til 1789, da Tipu Sultan kjøpte det og senere ødela det.
Artur Hazelius

Artur Immanuel Hazelius (født 30. november 1833 i Stockholm, død 27. mai 1901 i samme by) var en svensk filolog og folkelivsgransker. Han grunnla Nordiska museet og friluftsmuseet på Skansen i Stockholm.


== Referanser ==
Kochi (India)

For det japanske området med liknende navn, se: Kōchi (prefektur)Kochi (tidligere Cochin) er en havneby på Malabarkysten i den indiske delstaten Kerala, med en folkemengde på 504 506 innbyggere (år 2001). 
Byen var i eldre tider hovedstad i et fyrstedømme av samme navn, og var også den første byen i India som ble erobret av portugiserne. Vasco da Gama anla et faktori i byen i 1502, og Afonso de Albuquerque bygde et fort i 1503. Det britiske ostindiske kompani erobret byen fra Tipu Sultan i 1795, og gjorde området til en lydstat under britisk overhøyhet.


== Se også ==
Cochin-jøder
Fiskeriprosjektet i Kerala.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kochi, Kerala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kochi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Norsk hotellhøgskole

Norsk hotellhøgskole ble etablert i 1912 under navnet Norsk hotellfagskole. Skolen er i dag en del av Universitetet i Stavanger. Det er verdens nest eldste fagskole for restaurant- og hotellyrker. Den ble høgskole i 1982, og har siden 1994 vært en del av Høgskolen i Stavanger, nå Universitetet i Stavanger.
Skolen åpnet i Bergen 18. oktober 1912. Blant de som ivret mest her var Hansa-direktøren Waldemar Stoud Platou (1868–1930). Skolen flyttet til Kristiania i 1915, videre til Sola i 1952, hvor den ble drevet i Sola strandhotell, og til sist Stavanger i 1973. I 2002 ble Norsk hotellhøgskole slått sammen med Institutt for økonomi og ledelse, og dannet instituttet NHS-IØL. Den 28. november 2008 ble vedtaket opphevet, og Norsk hotellhøgskole ble et eget institutt igjen fra 1. juni 2009.
Studentene ved skolen arrangerer hvert år fagkonferansen Serviceforum.
Skolen har studenter innen hotelledelse og reiselivsledelse på bachelor-, master- og doktorgradsnivå.
Blant skolens alumni finner man tidligere daglig leder av Bagatelle Restaurant Eyvind Hellstrøm og Torgeir Silseth, administrerende direktør for Skandinavias største hotellkjede, Nordic Choice Hotels.


== Referanser ==
Kholmsk

Kholmsk (russisk: Холмск) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger på vestkysten av Sakhalin, rundt 50 km vest for Juzjno-Sakhalinsk. 
Kholmsk ble grunnlagt i 1870 som en militær utpost. Fra 1905 til 1945 var den under japansk styre, og ble på denne tiden kalt Maoka (真岡). Den ble levert tilbake til Russland etter andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Kholmsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Byportal Arkivert 30. mars 2008 hos Wayback Machine. (russisk)
Ormus

Ormus (eller Ormuz, Ohrmuzd, Hormuz, Ohrmazd) var et kongerike knyttet til havnebyen Hormuz i ytre del av Den persiske bukt med kjerneområdet for sin direktekontroll ved Hormuzstredet. Riket blomstret fra 1200- til 1600-tallet. Rikets hovedstad Hormuz, som rundt 1300 ble flyttet fra fastlandet til øya Hormuz, var en betydelig handelsby på handelsveien til India og en av de viktigste havner i Midtøsten. 

I september 1507 kom den portugisiske sjøfareren Afonso de Albuquerque til øya. Han skulle bli Portugals guvernør i India. Den 1. april 1515 vendte han tilbake til Ormus og lot bygge befestningen Forte de Nossa Senhora da Conceição de Ormuz der. De bygde også et fort på den større øya Qeshm. Mellom 1515 og 1622 hadde portugiserne kontroll over byen slik at kongeriket Ormus var et lydrike under dem. 
Det er ikke lenger noen større havn på øya Hormuz.


== Litteratur ==
Charles Belgrave: The Pirate Coast, G. Bell & Sons, 1966
R. Loureiro; D. Couto (redaktører): «Revisiting Hormuz: Portuguese Interactions in the Persian Gulf Region in the Early Modern Period», Maritime Asia, 19, Wiesbaden: Fundação Calouste Gulbenkian/Harrassowitz Verlag, 2008
Odin Teatret

Odin Teatret (etablert 1964 i Oslo) er et eksperimentelt teater med tilnavnet Nordisk teaterlaboratorium.  
Det ble igangsatt av den italiensk-norske Eugenio Barba, og ble etter invitasjon fra stedets borgermester, flyttet til det danske Holstebro (1966).  Teatret turnerer internasjonalt og etablerte International School of Theatre Anthropology (ISTA) i 1979 og Center for Theatre Laboratory Studies (CTLS) i 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Odin Teatret Archives»
Høgskolesenteret i Rogaland

Høgskolesenteret i Rogaland ble opprettet i Stavanger i 1986 ved sammenslåing av Rogaland distriktshøgskole og Stavanger ingeniørhøgskole. 
Senteret inngikk i 1994 i Høgskolen i Stavanger; en fusjon mellom Høgskolesenteret, Norsk Hotellhøgskole, Stavanger Lærerhøgskole, Rogaland Musikkonservatorium, Sosialhøgskolen i Stavanger, Stavanger Sykepleierhøgskole og Den norske kirkes menighetshøgskole. Høgskolen ble til Universitetet i Stavanger i 2005.
Christoph von Beetzen

Christoph von Beetzen (også Christoph Beetz; født 1. mai 1670 i Svensk Pommern, død 18. april 1746) var en svensk stadsmajor som ble gitt tysk-romersk adelsskap i 1734. Han er mest kjent for å ha vært stadsmajor i Stralsund i cirka 25 år fra 1721 til 1746. Han er begravet i Mariakirken i Stralsund. I svensk Pommern var språket tysk.  Alle dokumentene angående hans adelsskap er oppbevart i Det østerrikske statsarkiv i Wien.Von Beetzen inngikk i svensk krigstjeneste 1690 som rytter ved et pommersk kavaleriregiment 1690, der han deltog i felttoget i Polen 1702–09. Han ble korporal 1700, kvartermester 1705, løytnant ved Den pommerske adelsfanen 1713 og kapteinløytnant 1713. Han utmerket seg under beleiringen av Stralsund og avanserte til rittmester ved Dronningens livregement i 1715. Etter Stralsunds fall deltok han i felttoget mot Norge. I 1721 ble han så utnevnt til stabs- og plassmajor i Stralsund. En stadsmajor var øverste ansvarlige for den militære og sivile aktivitet.


== Adelskap ==
Christoph von Beetzen ble adlet av Keiser Karl VI i 1734 i henhold til Den tysk-romerske riksadelsloven. Han fikk dermed et riksadelskap med alle de rettigheter som der er vanlig. Adelsbrevet er arvelig for alle etterkommere av Christoph von Beetzen, både ut ifra den kvinnelige og den mannlige slektslinje. Den vanlige oppfatningen av dette er at den adeliges døtre er også adelige, mens adelskapet ikke blir arvet av døtrenes etterkommere.
I adelsbrevet fremgår det at Christoph Beetz' militære karriere lagt til grunn, der han deltok i flere slag/kriger fra 1690 til 1746. I tillegg var hans forfedres bragder vesentlig for adelsbrevet. Christoph Beetz kom fra en slekt med riddere i fire generasjoner på både mors- og farssiden. I svensk slektskalender fra 1918 fremgår blant annet følgende: «Beetz von Beetzen. Gammel slekt fra Den svenske Pommern som tidligere het Beetz.


== Referanser ==
Vinod Khosla

Vinod Khosla (født 28. januar 1955 i Pune, India) er en indisk-amerikansk dataingeniør, venturekapitalist og filantrop. Khosla var en av stifterne av Sun Microsystems, ble hovedpartner i investeringsfirmaet Kleiner, Perkins, Caufield & Byers i 1986 og er generelt en innflytelsesrik person i Silicon Valley.


== Utdannelse ==
Khosla leste om grunnleggelsen av Intel i magasinet Electronic Engineering Times da han var fjorten år og det inspirerte ham til å utdanne seg innenfor teknologi. Khosla mottok flere akademiske grader i Delhi, India (bachelor i teknologi innenfor elektronisk ingeniørvitenskap), Carnegie Mellon University (master i biomedisinsk ingeniørvitenskap), og Stanford Graduate School of Business (MBA).


== Khosla Ventures ==
I 2004 dannet Khosla sitt eget firma, Khosla Ventures.
Khosla Ventures er et investeringsselskap som fokuserer på selskap i et tidlig utviklingsstadium innenfor områdene Internett, data, mobiltelefoni, silisiumteknologi, og miljøvennlig teknologi. Med miljøvennlig teknologi har firmaet investert i bioraffineri for energi og bioplastikk, solenergi, batteri og andre miljøvennlige teknologier. Khosla Ventures er lokalisert i Menlo Park, California.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Vinod Khosla (engelsk)
Got to Be There

Got to Be There er det første soloplaten utgitt av Michael Jackson, mens han var medlem i The Jackson 5. 
Albumet kom ut i 1972 av Motown Records, og inneholder blant annet singelen med samme navn, Got to Be There, som ble utgitt i 1971. Albumet solgte 2,1 millioner eksemplarer i USA. Albumet inneholder en god del coverlåter fra 1950-tallet. 
Albumet kom på fjortendeplass hos Billboard 200 og tredjeplass hos Top R&B/Hip-Hop Albums når det ble utgitt.


== Sporliste ==
«Ain't No Sunshine» (Withers) (originalversjon: Bill Withers)
«I Wanna Be Where You Are» (Ware/Ross)
«Girl Don't Take Your Love From Me» (Hutch)
«In Our Small Way» (Verdi/Yarian)
«Got to Be There» (Willensky)
«Rockin' Robin» (Thomas) (originalversjon: Bobby Day)
«Wings of My Love» (Corporation)
«Maria (You Were the Only One») (Brown/Glover/Gordy/Story)
«Love Is Here and Now You're Gone» (Holland-Dozier-Holland) (originalversjon: The Supremes)
«You've Got a Friend» (King) (originalversjon: Carole King)


== Eksterne lenker ==
(en) Got to Be There på Discogs 
(en) Got to Be There på MusicBrainz 
(en) Got to Be There på Spotify 
(en) Got to Be There på AllMusic
Osijek

Osijek er en by i Kroatia, 282 km fra Zagreb, og den største byen i Slavonia. Den er hovedstad i Osijek-Baranja fylke. Byen ligger på høyre side av elva Drava, 22 km før elva munner ut i Donau. Den høyre siden av elva ligger litt høyere enn venstresiden og er mer sikret mot flom. Området rundt Osijek har vært bosatt i flere tusen år og ble først bosatt av romerne.


== Transport ==

Transport til og fra Osijek inkluderer jernbane, motorveier, en elvehavn og Osijek lufthavn. Flyplassen har en internasjonale rute til Köln/Bonn lufthavn i Tyskland, som ble startet opp i mars 2008. Osijek er også koblet til motorveinettverket i Kroatia og Pan-Europeiske transportkorridor 5c vil gå i igjennom byen når den er ferdig i 2008. Fra Osijek er det mulig å reise med tog til Zagreb, Rijeka, Požega, Virovitica, Našice, Slavonski Brod, Slavonski Šamac, Erdut, Vrpolje, Dalj, Đakovo og Beli Manastir. Tidligere gikk det et tog mellom Budapest og Sarajevo som stoppet i Osijek. 
Byen har et lite trikkenettverk. Det ble bygget i 1884 og er det eneste som fremdeles er i drift i Kroatia utenfor Zagreb. Trikkenettet er under modernisering, og når denne er ferdig, vil trikkenettet være dobbelt så langt. I tillegg byttes de gamle trikkevognene ut med nye.


== Sport ==
Under Håndball-EM 2014 for kvinner ble det spilt kamper i Gradski vrt-hallen.
Fotballklubben NK Osijek spiller sine hjemmkamper på Gradski vrt Stadion.


== Vennskapsbyer ==

Osijek er vennskapsby med:
 Budapest, Ungarn
 Lausanne, Sveits
 Maribor, Slovenia
 Nitra, Slovakia
 Pécs, Ungarn
 Pforzheim, Tyskland
 Ploieşti, Romania
 Tuzla, Bosnia og Hercegovina
 Prizren, Kosovo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Osijek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons