jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kjærlighetsskipet

Kjærlighetsskipet (originaltittel: The Love Boat) er en amerikansk romantisk komiserie som opprinnelig ble sendt på ABC fra 1977 til 1986. Handlingen foregår blant mannskapet og celebre gjester ombord på et cruiseskip. Livet om bord er fullt av romantiske intriger og andre forviklinger. Skipets gjesteliste er selve «rosinen i pølsa», der hver episode byr på et møte med Hollywood-stjerner av stort format. Aaron Spelling var seriens ansvarlige produsent.
Serien ble populær i USA og var på toppen av sin popularitet i 1980/81-sesongen, da den var den 5. mest sette serien i USA.Serien er ikke så kjent i Norge, men ble sendt på TV 2 fra 1994 til 1996.


== Om serien ==
Handlingen i serien foregår ombord på cruiseskipet «The Pacific Princess», der passasjerene og besetningen har romantiske og morsomme eventyr hver uke. Andre skip som ble brukt var tvillingskipet «Island Princess», «The Stella Solaris» (for et cruise i Middelhavet), «Pearl of Scandinavia» (for cruise i kinesiske farvann), «The Royal Viking Sky» (for cruise i Europa) og «The Royal Princess» (for cruise i Karibia).
Seriens vignettsang, «The Love Boat», ble sunget av Jack Jones de første åtte sesongene, og av Dionne Warwick den siste sesongen.
Serien består av 245 episoder. I tillegg ble det produsert fem spesialer og en TV-film (1976). En oppfølger, The Love Boat: The Next Wave, ble sendt fra 1998 til 1999.


== Rolleliste ==
Gavin MacLeod … Kaptein Merrill Stubing, («Din kaptein»)
Bernie Kopell … Doktor Adam «Doc» Bricker, («Din skipslege»)
Fred Grandy … Burl «Gopher» Smith, («Din purser»)
Ted Lange … Bartender Isaac Washington, («Din bartender»)
Lauren Tewes … Cruisearrangør Julie McCoy («Din cruiseleder») (1977–84)
Jill Whelan … Vicki Stubing, kapteinens datter (1979–86)
Pat Klous … Cruiseleder Judy McCoy (1984–86)
Ted McGinley … Ashley «Ace» Covington Evans («Din skipsfotograf») (1984–86)
Marion Ross … Emily Hayward Stubing (1986)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kjærlighetsskipet på Internet Movie Database
Île d’Oléron

Île d'Oléron er en øy i Biscayabukta ved kysten av Frankrike, like vest for Rochefort på sørsiden av sundet Pertuis d'Antioche, og den er den nest største øya i Frankrike etter Korsika (om en ikke regner med de franskstyrte øyene i andre verdensdeler). 


== Historie ==
Under navnet Ularius var øya omtalt i romertiden og ble ifølge Plinius brukt som rekreasjonssted om sommeren. I senere århundrer var den, som mange andre kystnære øyer i Atlanterhavet, gjenstand for strid mellom Frankrike og England.
Den i utgangspunktet mektige Eleonora av Aquitaine tilbragte store deler av sine 16 års fengsling på øya, i fangenskap beordret av ektemannen kong Henrik II av England, fordi hun hadde støttet sine eldste sønners oppstand mot ektemannen. Det var på denne tiden at øya fikk navnet tilpasset til Oleron (nærmere Eleonora). Herfra introduserte hertuginnen en gang mellom 1152 og 1160 de første maritime lovene i denne delen av verden, Rôles d'Oléron (Oléron-rullene). 
I 1306 gav Edward I av England øya til sin sønn Edward II som en del av hertugdømmet Aquitaine.
På 1500-tallet var øyas befolkning for det meste blitt tilhengere av hugenottisk protestantisk tro. I 1623 tok Ludvig XIII øya i sin besittelse.
Carl Constantin von Hessen-Rheinfels-Rotenburg ble internert på øya fra 1800 til 1803, etter sitt attentat på Napoléon Bonaparte med en såkalt helvetesmaskin rett før jul 1800 (Rue Saint-Nicaisekonspirasjonen). 
Under den tyske okkupasjon under annen verdenskrig var øya del av den såkalte atlanterhavsvollen, og fikk omfattende bunkere og forsvarsanlegg.


== Administrasjon ==

Administrativt hører øya til departementet Charente-Maritime i regionen Poitou-Charentes. Øya er inndelt i åtte kommuner:

La Brée-les-Bains
Le Château-d'Oléron
Dolus-d'Oléron
Le Grand-Village-Plage
Saint-Denis-d'Oléron
Saint-Georges-d'Oléron
Saint-Pierre-d'Oléron
Saint-Trojan-les-BainsØya har om lag 20 000 innbyggere.


== De fire havnene ==
De fira største havnene har forskjellige virksomheter.  
Regionens største fiskerhavn ligger i La Cotinière på øas vestre kyst. Her finnes 100 fiskebåter som hver dag klokken tre selger sin fangst på et livlig fiskemarked ved havnen. 
Om La Cotinière i Saint-Pierre-d’Oléron er den viktigste fiskerhavnen i Charente-Maritime, er Le Château-d’Oléron (på østkysten) en viktig østershavn, likesom  Marennes på fastlandet. Le Château-d'Oléron er derfor preget av østersnæringen. Mange av de små østershusene er blitt forvandlet til kunstnerateliéer og salgsboder.  
Boyardville i Saint-Georges-d'Oléron trafikkeres av en ferge fra La Rochelle, mens Saint-Denis-d’Oléron er den største seilerhavnen på øya.


== Transport ==
Siden 1966 har øya vært tilknyttet fastlandet via en bro, den har en lengde på 3 027 m, og er den lengste broen i Frankrike. Inntil 1991 var det bompenger for å passere broen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Île d'Oléron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisiell turistside
Webkamera av Ile d'oleron Arkivert 3. januar 2009 hos Wayback Machine.
Regenter av Sachsen

Regenter av Sachsen innbefatter hertuger, kurfyrster og konger som styrte over de områder som kalles Sachsen fra begynnelsen av hertugdømmet Sachsen på 800-tallet og fram til slutten av kongeriket Sachsen i 1918, der kongen tapte tronen i novemberrevolusjonen.


== Hertuger av Sachsen ==
1137–1138 Henrik den stolte
1138–1142 Albrekt Bjørnen
1142–1180 Henrik Løve
1180–1212 Bernhard III
1212–1260 Albrekt I
1260–1272 Johan I i samregjering med Albrekt II. Hertugdømmet ble delt i 1272. Johan I regjerte fram til 1285 videre i Sachsen-Lauenburg, Albrekt II regjerte fram til 1298 i Sachsen-Wittenberg.


== Kurfyrster av Sachsen ==


== Konger av Sachsen ==


== Se også ==
Sachsen-Coburg-Gotha
Sachsen-Lauenburg
Sachsen-Wittenberg
Dianne Reeves

Dianne Reeves (født 23. oktober 1956 i Detroit, Michigan) er en amerikansk jazz-sanger, kjent både for sine album og live-opptredener. Hun regnes som en av nåtidens viktigste jazz-sangere.
Hun er bosatt i Denver, Colorado, USA.


== Biografi ==
Reeves ble født inn i en musikalsk familie. Faren var sanger og moren spilte trompet. Hun er søskenbarn med George Duke, en kjent pianist og komponist. Onkelen, Charles Burell, spilte bass i Denver Symphony Orchestra.
Hun studerte musikk ved University of Colorado, og flyttet deretter til Los Angeles i 1976 hvor hun startet sin karriere som sanger. Fra 1983 til 1986 turnerte Reeves med Harry Belafonte. I 1992 flyttet hun tilbake til Denver.
Reeves sang på avslutningsseremonien for Vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
Hun opptrådte på Moldejazz i 2003 og Kongsberg Jazzfestival i 2006.


== Grammy-priser ==
Hun har vunnet 4 Grammy Awards for "Beste vokale jazz-opptreden".

2001 In the Moment - Live In Concert
2002 The Calling: Celebrating Sarah Vaughan
2003 A Little Moonlight
2006 Good Night, and Good Luck (Soundtrack)Hun er den eneste sanger som har vunnet denne Grammyen for tre etterfølgende album.


== Diskografi ==
1977 Welcome to My Love
1984 For Every Heart
1987 Dianne Reeves
1988 I Remember
1990 Never Too Far
1993 Art & Survival
1994 Quiet After the Storm
1996 The Grand Encounter
1996 Palo Alto Sessions
1997 That Day...
1997 New Morning (live)
1999 Bridges
2000 In the Moment - Live In Concert
2001 The Calling: Celebrating Sarah Vaughan
2003 A Little Moonlight
2004 Christmas Time is Here
2005 Good Night, and Good Luck (Soundtrack)
2008 When You Know


== DVD ==
Dianne Reeves Live in Montreal (Montreal International Jazz Festival 2000)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dianne Reeves – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dianne Reeves på Internet Movie Database 
(en) Dianne Reeves hos The Movie Database 
(en) Dianne Reeves på Discogs 
(en) Dianne Reeves på MusicBrainz 
(en) Dianne Reeves på Spotify 
(en) Dianne Reeves på Songkick 
(en) Dianne Reeves på AllMusic
Decisions Collisions

Decisions Collisions er et album fra rap-artisten BarryBandit, utgitt 16. juli 2009.
Albumet ble trykket opp i 1000 eksemplarer (enevlope glasstrykk, trykket ved et trykkeri i Tyskland), og ble lagt ut til gratis nedlasting på artistens hjemmeside.
Albumet inneholder ni spor inkludert en intro.
Spor nr 2 «Vibe With Me» på albumet er en remiks av Jan Eggum sin låt «Heksedans» og er produsert i samsvar med Jan Eggum sine interesser.
Andre gjesteartister / bidragsytere på albumet for uten BarryBandit selv er: tomtom, HarryWest, Tordis, DoubleD, Jostein Berge, Gino / G'Bless.


== Eksterne lenker ==
BarryBandits hjemmeside
Additional Creations

Additional Creations er et instrumental rock-EP med den amerikanske gitaristen Joe Satriani.
CD-en ble gitt med uten ekstra kostnad i begrenset antall for de som kjøpte albumet Engines of Creation.


== Sporliste ==
«Borg Sex» (Radio Mix) – 3:32
«Turkey Man» – 6:50
«Flavor Crystal 7» (Radio Mix) – 3:49
«Until We Say Goodbye» (Techno Mix) – 5:30


== Eksterne lenker ==
(en) Additional Creations på MusicBrainz
Piet Rooijakkers

Piet Rooijakkers (født 16. august 1980) er en nederlandsk tidligere profesjonell landeveissyklist.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Piet Rooijakkers – ProCyclingStats 
(en) Piet Rooijakkers – Cycling Archives 
(en) Piet Rooijakkers – Cycling Quotient 
Offisielt nettsted  (nl)
7. etappe i Tour de France 2009

7. etappe av Tour de France 2009 ble kjørt fredag 10. juli og var en 224 km lang etappe som gikk fra Barcelona til Andorra. Dette var Tourens lengste etappe. 
En gruppe på ni syklister var i utbrudd rundt 200 km. Seks kilometer før mål stakk Brice Feillu fra sine fem gjenværende bruddkamerater og vant. Rinaldo Nocentini, som også var i bruddet, overtok den gule ledertrøya som første italiener på ni år. Alberto Contador angrep favorittene to kilometer før mål, og endte seks sekunder bak ledertrøya, og passerte Lance Armstrong i sammendraget med to sekunder.


== Sprint og klatrepasseringer ==


=== 1. sprint (Solsona) ===
Etter 105 km


=== 2. sprint (Andorra la Vella) ===
Etter 196 km


=== 3. sprint (La Cortinada) ===
Etter 207,5 km


=== 1. klatring (Côte de Montserrat) ===
4. kategori stigning etter 32 km.


=== 2. klatring (Port de Solsona) ===
3. kategori stigning etter 97 km.


=== 3. klatring (Col de Serra-Seca) ===
1. kategori stigning etter 127 km.


=== 4. klatring (Port del Comte) ===
3. kategori stigning etter 136,5 km.


=== 5. klatring (Ordino-Arcalís) ===
HC-kategori stigning ved målgang etter 224 km.


== Resultatliste ==


== Sammenlagtstilling etter etappen ==


== Manglende ryttere ==
105  Sébastien Joly (FDJ) stod av sykkelen etter 175 km.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Etappeside på Letour.fr
Jørn Skogheim

Jørn Skogheim (født 16. juli 1970) er en norsk jazzmusiker (gitar og klarinett) og komponist. Han har vært bosatt i Oslo siden 1999. Under oppveksten i Sørreisa, Troms begynte han å spille klarinett og fiolin med offentlige opptredener fra 10-årsalderen. i 1982 flyttet han til Kristiansand, hvor han fikk sin musikkutdannelse bl.a. ved Agder musikkonservatorium, HIA (1990–95). Her studerte han blant annet elektrisk og akustisk gitar, komposisjon og brasiliansk musikk.
I studietiden spilte han i band som Acoustic level (blant andre med Kenneth Ekornes og Anders Aarum), Anatelio (blant andre med Kenneth Ekornes og Sindre Hotvedt), Skogheim/Farstad duo, Ritmo Caliente (blant andre med Richard Thomas og Erland Dahlen), Samba Nosso (blant andre med Kristin Bastiansen) m. m. I årene 1994-1996 medvirket han i tre CD-innspillinger: A Beatles Revival med Sørlandske Korverksted og dirigenten Andrew Wilder, Transformation med Finn Harald Røed og Guitar menu med Per Kjetil Farstad. I årene 1997-2001 virket han som musiker i Baltikum og New York (1998) med konserter og turnéer (Molde Jazzfestival, New Music festival, Riga Jazzfestival, Jazzkaar (Tallinn), Mandal Jazzfestival, Kaunas Jazzfestival.m.m)
Hans første CD med egne komposisjoner ble utgitt i denne perioden, Joy (2000 Musico). Musikerne på denne CD-en er noen av de fremste jazzmusikere fra Riga-Latvia. Den canadiske saksofonisten og komponisten Nic Gotham bidro også på denne platen. Prosjektet var i praksis et norsk-latvisk kultursamarbeid, og fikk god omtale i norske media.
I 2007 ble CD-en Above Water utgitt på Curling Legs. Mange kjente norske musikere deltok i denne innspillingen, bl.a. Trygve Seim, Bendik Hofseth, Håvard Daae Rognli, Per Kristian Skalstad m.m. Musikken på denne utgivelsen inneholder génrer som jazz, klassisk kammermusikk, fusion, latin m.m. 


== Eksterne lenker ==
https://web.archive.org/web/20170318202750/https://www.youtube/ (Joern Skogheim)
http://www.joernskogheim.no
http://www.myspace.com/joernskogheim
Jazzbasillen NRK
Vølse

Vølse (skrives også volse eller völse), er en tørket hingstefallos. Ifølge den korte sagateksten Volsetåtten, som kjennes fra Flatøyboken, inngikk vølse i førkristen, privat fruktbarhetskult i Norge. I Olav den helliges saga fortelles det at husfruen lot vølsen gå fra hånd til hånd rundt i kretsen av kultdeltagere, mens det ble fremsagt en bønn om vekst og styrke.


== Referanser ==


== Se også ==
Völsa þáttr hos heimskringla.no
Hellige hvite stener
Hugo IX av Lusignan

Hugo IX den brune av Lusignan (født 1163 eller 1168, død 5. november 1219) var sønnesønn av Hugo VIII av Lusignan. Hans far, også Hugo (født ca. 1141) var seigneur eller lensherre av Lusignan fra 1164. Han giftet seg med en kvinne kalt Orengarde en gang mellom 1162 og 1169, og som døde i 1169 og etterlot en ung sønn, Hugo IX. Han ble lensherre av Lusignan i 1172, og av Couhe og Chateau-Larcher på 1190-tallet, og greve av La Marche (som Hugo IV) ved ekteksap i 1203. Hugo IX døde på det femte korstog ved Damietta i Egypt den 5. november 1219.
Hugo IX er nevnt under pseudonymet «Maracdes» («Smaragd») i to dikt av trubaduren Gaucelm Faidit i henhold til oksitansk razó, en litterær prosa som forklarer omstendighetene rundt disse diktene.


== Ekteskap og arving ==
Hans første hustru var Agathe de Preuilly, datter av Pierre II de Preuilly og Aenor de Mauleon. Dette ekteskapet ble annullert i 1189. I henhold til den referansen nedenfor var Agathe mor av:

Hugo X av LusignanEn gang rundt 1189 ble han gift på nytt med Mahaut Taillifer (Mahaut eller Mathilde d'Angoulême) (1181–1233), datter av grev Wulgrim III av Angoulême og greve av La Marche (bror av Aymer eller Adhemar Taillifer). I henhold til denne referansen kronologi var Mahaut mor av:

Hugh X av Lusignan
Agathe av Angoulême-Lusignan, gift ca. 1220 med seigneur eller lensherre Geoffroi V av Pons


== Referanser ==


== Litteratur ==
Biographies des troubadours, red. J. Boutière, A.-H. Schutz (Paris: Nizet, 1964) ss. 187-191.
Alex Notman

Alexander McKeachie «Alex» Notman (født 10. desember 1979 i Edinburgh) er en tidligere skotsk fotballspiller som har spilt for Manchester United, Aberdeen, Sheffield United og Norwich City før han på grunn av en skade ble tvunget til å legge opp som profesjonell fotballspiller.


== Karriere ==
Notman begynte på ungdomsakademiet til Manchester United i 1996 og spilte etterhvert kamper for Skottland U21. Han fikk derimot problemer med å spille seg inn på førstelaget på grunn av hard konkurranse av blant andre Ole Gunnar Solskjær, Dwight Yorke, Andy Cole og Teddy Sheringham. Dette gjorde at han ble lånt ut til Aberdeen i 1999 og  Sheffield United i 2000. 
Den 28. november 2000 signerte Notman under på en kontrakt med Norwich City i en overgangssum verdt £250,000 og fikk sin debut få dager senere. Han var en markant bidragsyter til at Norwich nådde playoff–finalen i The Championship i 2002, hvor klubben til slutt tapte på straffer for Birmingham City. Sent på høstsesongen i 2002 i en kamp mot Ipswich Town på Portman Road pådro han seg en alvorlig ankelskade, noe som gjorde at han ikke klarte å komme tilbake som profesjonell spiller.
I januar 2004 signerte Notman for amatørklubben King's Lynn, men ankelproblemene gjorde at han ble tvunget til å legge opp som fotballspiller. For dette fikk han en æreskamp av Norwich ved Carrow Road i mai 2005. Etter å ha holdt seg unna fotballen i to år signerte han for Boston United etter at de hadde rykket ned fra Conference National til Conference South på grunn av finansielle problemer, før han få måneder senere gikk videre til Wroxham.


== Eksterne lenker ==
(en) Alex Notman – Transfermarkt 
(en) Alex Notman – Soccerbase.com 
(en) Alex Notman – FBref 
Informasjon om Alex Notman på EX-Canaries.co.uk
Cai A. Vagn-Hansen

Cai A. Vagn-Hansen (født 14. oktober 1911 i København, død 23. november 1990) var en dansk embetsmann. Han var cand. jur. fra 1936, og jobbet som sekretær i Innenriksministeriet fra 1937 til 1945. Deretter var han amtmann på Færøyene fra 1945 til 1948, da denne tittelen utgikk, og Vagn-Hansen ble Færøyenes første riksombudsmann. Han gikk av i 1954, og ble deretter amtmann i Aabenraa-Sønderborgs amt inntil 1970. Amtmann i Sønderjyllands amt inntil 1981.


== Referanser ==


== Kilder ==
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 355 (PDF Arkivert 27. september 2006 hos Wayback Machine.)
Sigfried Skaale

Sigfried Skaale (1906–1977) var en færøysk politiker (Ff.) og revisor.
Sigfried Skaale arbeidet ved fogdembedet, senere ved skatteoppkreverkontoret i Tórshavn. Deretter drev han egen revisjonsvirksomhet.Skaale var medlem av kommunestyret i Tórshavn 1957–1972 og Tórshavns borgermester 1958–1967. Han var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1962–1966 og 1970–1974. Han var både kommunerevisor og lagtingsrevisor.Han var sønn av fergemann og auksjonarius Tom Nicolaisen Skaale og hustru Anna Jensen á Dul. Slektnavnet Skaale kom av hans oldefar, som kom fra Skála til Tórshavn for å arbeide ved den kongelige monopolhandelen. Moren kom fra Strendur. Páll á Dul, borgermester i Klaksvík, var Skaales fetter på morssiden.Sigfried Skaale giftet seg i 1937 med Johanna Mathea Joensen, som var av bondeslekt på Trøllanes. De fikk seks barn. Deres sønnesønn er folketings- og lagtingsmann Sjúrður Skaale.


== Referanser ==
Jami Puustinen

Jami Puustinen (født 9. januar 1987 i Esbo) er en finsk fotballspiller som for øyeblikket spiller i angrep for den finske klubben FC Honka. Puustinen har spilt en rekke kamper på aldersbesteme landslag, og han har også kamper for Finland U21.
Puustinen startet sin karriere i FC Espoo, men skrev under en proffkontrakt med Manchester United i 2003. Han fikk problemer med å etablere seg på førstelaget og fikk ikke en eneste seniorkamp med det engelske laget. Som følge av dette ble han frigitt i januar 2006, hvorpå han vendte tilbake til Finland hvor han skrev under for det nyopprykkede laget FC Honka. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jami Puustinen – FIFA 
(en) Jami Puustinen – Transfermarkt 
(en) Jami Puustinen – FootballDatabase.eu 
(en) Jami Puustinen – Soccerway 
(en) Jami Puustinen – FBref
Jim Leighton

James «Jim» Leighton (født 24. juli 1958) er en tidlige skotsk fotballspiller. Leighton spilte keeper.
Leighton begynte karrieren i Aberdeen under Alex Ferguson i 1978. Det var denne periden som var den mest suksessrike i hans karriere. Klubben vant den skotske cupen fire ganger, den skotske ligacupen to ganger, Cupvinnercupen en gang og Scottish Premier League tre ganger. Han forlot Aberdeen i 1988. To år tidligere hadde Ferguson blitt manager i Manchester United, Ferguson hentet så Leighton som han kjente godt.
Hans første sesong på Old Trafford var nokså suksessfull, selv om laget endt på 11.-plass i ligaen. Den andre sesongen var preget av dårligere form og selvtillit. I 1990 kom United til FA-cupfinalen. Leighton spilte i den første finalen som endte 3–3. Men Les Sealey spilte omkampen og gjorde mange gode redninger. United vant omkampen 1–0, cuptriumfen ble Leightons eneste trofe i Manchester United. Sealey fortsatte som førstekeeper neste sesong, og Leighton ble lånt ut til både Arsenal og Reading. 
I 1992 ble han kjøpt av Dundee, men spilte der bare i en sesong, og han var i tillegg utlånt til Sheffield United. I 1993 gikk han til Hibernian. Oppholdet i Hibernian ble suksessfullt. Leighton spilte over 150 kamper og han stod bare over en ligakamp på fire sesonger. Under denne tiden kom han også tilbake på landslaget.
Leighton returnerte til Aberdeen i 1997 og spilte der til 2000.  Han la opp etter tapet mot Rangers i cupfinalen i 2000. Det ble et trist punktum på karrieren ettersom han ble skaddet etter tre minutter. Aberdeen hadde ingen keeper på benken, Robbie Winters måtte ta over, og de tapte 0–4.
Leighton spilte på landslaget mellom 1982 og 1998. Han spilte for Skottland i fotball-VM 1986, fotball-VM 1990, fotball-EM 1996 og fotball-VM 1998. Han spilte 91 landskamper, og er medlem i Scottish Football Hall of Fame.


== Karriereoversikt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jim Leighton på Internet Movie Database 
(en) Jim Leighton – FIFA 
(en) Jim Leighton – Transfermarkt 
(en) Jim Leighton – national-football-teams.com 
(en) Jim Leighton – WorldFootball.net 
(en) Jim Leighton – Soccerbase.com 
(en) Jim Leighton – FootballDatabase.eu 
(en) Jim Leighton – EU-Football.info 
(en) Jim Leighton – Skottlands fotballforbund 
(en) Jim Leighton – FBref
Stage Fright (sang)

«Stage Fright» er tittelsporet på The Bands tredje album, Stage Fright. Sangen er skrevet av The Bands gitarist Robbie Robertson og er sunget av bassisten Rick Danko. Sangen ble også fremført på The Last Waltz. I senere tid har den blant annet blitt brukt i traileren til The Brothers Bloom.


== Personell ==
Rick Danko – Bass, vokal
Levon Helm – Trommer
Garth Hudson – Lowreyorgel
Richard Manuel – Piano, bakgrunnsvokal
Robbie Robertson – Elektrisk gitar


== Referanser ==
Mark Robins

Mark Gordon Robins (født 22. desember 1969) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den engelske klubben Coventry City FC.
Han begynte karrieren i Manchester United i 1986. Han spilte en viktig del i laget som vant FA-cupen i 1990. Dette var Alex Fergusons første trofe i Manchester United. Han scora vinnermålet i tredjerundekampen mot Nottingham Forest og i semifinaleomkampen mot Oldham Athletic. Det blir ofte spekulert og sagt at målet hans mot Nottingham Forest redda Fergusons karriere som manager i Manchester United.
Han forlot United til fordel for Norwich City i 1992, og summen var på £800 000. Han spilte en viktig rolle i en del av Norwich største suksess. Han scora blant annet to av målene som gjorde at Norwich slo Arsenal på Highbury på åpningsdagen av den aller første sesongen av Premier League. Norwich ble nummer tre samme sesong, og kvalifiserte seg til UEFA-cupen. Sesongen 1993/94 var preget av skade. Han ble solgt til Leicester City i 1995 etter å ha kommet på kant med manager John Deehan.
Leicester rykka ned i hans første sesong, men rykka opp igjen neste sesong. Leicester vant også Ligacupen i 1997. Han spilte senere for en rekke klubber både i utlandet og i England.
I 2007 ble han manager for Rotherham United, en stilling han hadde fram til september 2009. Da ble han ny manager i Barnsley, en stilling han beholdt helt til han gikk av mot slutten av 2010/2011-sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Robins – Transfermarkt 
(en) Mark Robins – Transfermarkt (manager) 
(en) Mark Robins – WorldFootball.net 
(en) Mark Robins – Soccerbase.com 
(en) Mark Robins – Soccerbase.com (manager) 
(en) Mark Robins – FootballDatabase.eu 
(en) Mark Robins – FBref
VA Drill

VA Drill AS er et norsk ingeniørselskap som også driver investeringer i eiendom og i andre selskaper.
Selskapet ble stiftet i 1998 av Pål H. Henriksen, med 66 % eierandel, og hans søster Anne Maren H. Bæverfjord, med 34 % eierandel. 
Selskapet har blant annet spesialisert seg på boring i fjell.
Selskapet og daglig leder Pål H. Henriksen ble gransket av Økokrim i forbindelse med den såkalte vannverkskandalen på Romerike. Der ble Henriksen sammen med sin far (Ivar T. Henriksen), en innleid slamkjører, en annen næringsdrivende og PEAB korrupsjonsdømt.
Ifølge granskningsrapporten av vannverksskandalen har det vært en rekke tvilsomme transaksjoner mellom VA Drill, Pål H. Henriksen, den innleide slamkjører, Ivar T. Henriksens sørafrikanske selskap Unitrade, Walther Holm og Maskindrift som har vært en fast leverandør til NRV/RA-2.
Flere andre personer og selskaper er også trukket inn i saken.


== Eksterne lenker ==
Direkte lenke til granskningsrapporten