jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Thomas Buergenthal

Thomas Buergenthal (født 11. mai 1934 i Ľubochňa i Tsjekkoslovakia) er en amerikansk jurist og tidligere dommer ved Den internasjonale domstolen i Haag. Han er professor emeritus i rettsvitenskap ved George Washington University. Han gikk av som dommer i 2010.


== Bakgrunn og virke ==
Buergenthal har jødisk bakgrunn og ti år gammel hadde han overlevd to polske ghettoer, Auschwitz og dødsmarsjen til Sachsenhausen som ble befridd av sovjetiske styrker i april 1945. Da de forlot leiren slo de seg ned i en forlatt privatbolig der de fant mat. Senere ble han tatt vare på av polske soldater som holdt til i nærheten og sammen med dem var han vitne til sluttkampene om Berlin. Buergenthal ble med de polske styrkene østover til en kaserne utenfor Warszawa og ble værende der til slutten av 1946. Han var en av de yngste overlevende fra Auschwitz og Sachsenhausen. Han ble i slutten av 1946 plassert på et barnehjem i Ottwoch utenfor Warszawa inntil han ble funnet av slektninger og to år etter krigen gjenforent med moren i Göttingen. Nansen tok ham med seg fra Göttingen på et 2 måneder langt besøk i Norge. Nansen skrev et anbefalingsbrev da Buergenthal søkte om visum til USA. Buergenthal utvandret til USA i 1951.Familien flyktet til Slovakia (i Tsjekkoslovakia) etter Hitlers maktovertakelse i 1933. Da jødeforfølgelsen tiltok i Slovakia i 1939 krysset de grensen til Polen med sikte på å ta båt fra Gdynia til England. Kort tid etter (mars 1939) tok Hitler kontroll over Tsjekkoslovakia. I Polen ventet de hele sommeren på visum til Storbritannia og da visaene kom i slutten av august var det for sent fordi Polen ble invadert av Tyskland samme dag de skulle ta toget til Gdynia. De ble værende i byen Kielce der jødene ble samlet i en getto. I 1944 ble familien deportert til Auschwitz.På vei til Sachsenhausen forfrøs han tærne og der polsk blockältester med medisinsk utdanning sørget for at han fikk klær og ble operert av den norsk legen Sven Oftedal. De norske i Sachsenhausen fikk mot slutten av krigen motta pakker med mat fra Sverige, «svenskepakker», og deler av dette ga Odd Nansen og andre til Buergenthal særlig da de skulle reise med de hvite bussene. Odd Nansen berget livet hans i krigens siste dager. Boken Tommy. En sannferdig fortelling (skrevet av Odd Nansen mange år etter krigen) handler om hvordan det hadde gått med gutten.Buergenthal emigrerte i 1953 til USA, studerte jus ved New York University og internasjonal rett ved Harvard Law School. 


== Utmerkelser ==
Edith-Stein-Preis (2019)
Æresdoktor ved Brandeis University.


== Bibliografi ==
Law-Making in the International Civil Aviation Organization (1969)
International Protection of Human Rights (med L. B. Sohn, 1973)
Public International Law in a Nutshell (4. utgave 2007, med S.D. Murphy)
International Human Rights in a Nutshell (3. utgave 2002, med D. Shelton and D. Stewart)
Protecting Human Rights in the Americas (4. utgave 1995, med D. Shelton)
A Lucky Child (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi fra International Court of Justice (engelsk)
Om Buergenthals bok Lykkebarn, fra Spartakus forlag
Mano Solo

Mano Solo (født Emmanuel Cabut 24. april 1963 i Châlons-sur-Marne, død 10. januar 2010 i Paris) var en fransk sanger. Han var født i Châlons-sur-Marne av illustratøren og tegneserietegneren Cabu (Jean Cabut) og Isabelle Monin, med-grunnleggere av det økologirelaterte magasinet La Gueule ouverte.


== Diskografi ==
La Marmaille nue (1993)
Les Années sombres (1995)
Frères misère (1996), sammen med Les Frères misère
Je sais pas trop (1997)
Internationale Shalala (1999), konsertopptak
Dehors (2000)
La Marche (2002), konsertopptak
Les Animals (2004)
In the garden (2007)
Rentrer au port (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mano Solo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mano Solo på Internet Movie Database 
(en) Mano Solo hos The Movie Database 
(en) Mano Solo på Discogs 
(en) Mano Solo på MusicBrainz 
(en) Mano Solo på Songkick 
(en) Mano Solo på Genius — sangtekster
Norbert Darabos

Norbert Darabos (født 31. mai 1964 i Wien er en østerriksk politiker (SPÖ). Han har siden 2007 vært Østerrikes forsvarminister.
Darabos er Burgenland-kroat. Han er utdannet med mastergrad i historie og statsvitenskap fra Universität Wien (1988). Han ble generalsekretær i det sosialdemokratiske partiet i 2003, og har vært representant i Nasjonalrådet siden 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Omtale på nettsidene til det østerrikske forsvaret
FIFA 10

FIFA 10 (også kjent som FIFA Soccer 10 I Nord-Amerika) er den syttende tittelen til EA Sports sin FIFA-serie. Spillet ble utgitt i Norge den 2. oktober 2009, og kom til PlayStation 2, PlayStation 3, PC, Xbox 360 og Wii. Det ble også utviklet separate versjoner til iPhone og iPhone Touch, Nintendo DS, Nokia N-Gage, PlayStation Portable (PSP), i tillegg til en versjon til mobiltelefoner.
Ifølge EA selv, så er FIFA 10 det spillet som har solgt raskest i Europa. EA hevdet at spillet solgte 1,7 millioner kopier i løpet av den første uken. FIFA er også regnet for å være den spillserien EA tjener mest penger på.


== Mottagelse ==
FIFA 10 har i stor grad fått gode kritikker av anmeldere. Gjennomsnittsvurderingen ligger på 91% hos Metacritic, og 90% hos GameRankings.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) FIFA 10 hos MobyGames 
(en) FIFA 10 hos MobyGames 
(en) FIFA 10 hos MobyGames 
(en) FIFA 10 på Internet Movie Database 
(en) FIFA 10 hos Giant Bomb 
(en) FIFA 10 hos Internet Game Database 
(en) FIFA 10 hos GameFAQs 
(en) FIFA 10 hos GameFAQs 
(en) FIFA 10 hos GameFAQs 
(en) FIFA 10 hos GameFAQs 
(en) FIFA 10 hos GameFAQs
Postament

Postament er i heraldikken forskjellige typer figurer som skjoldets underkant kan stå på eller sveve rett over. Samtidig er det da vanligvis også skjoldholdere som står på dette postamentet. Postamentet kan være en fast del av et våpenskjold, men kan også være et rent dekorativt element i en våpenavbildning, i et ikke-heraldisk segl eller i en annen framstilling.
Et postament kan være en bygningskonstruksjon, en kartusj, en grassbakke, et fjell, bølger, liggende dyr, militære våpen, redskaper og andre grafiske figurer. Postamentet er vanligvis avbildet nokså naturalistisk og ikke i streng heraldisk stil. På eller inntil postamentet kan det være plassert ordenskjeder og flagrende bånd med motto skrevet på.
Enkle postamenter forekommer i senmiddelalderen, men fra 1700-tallet ble de stadig mer kompliserte og kunstferdige. Postament finnes i noen adelsvåpen fra unionstiden med Danmark, men er ellers lite brukt i Norge – og finnes ikke i riksvåpenet, kongevåpenet eller kommunevåpnene.  
Både i Islands riksvåpen og i nabolandenes kongevåpen brukes postament. Vi kan også i Norge finne noen utgaver av det gamle dansk-norske unionsvåpenet med de to villmennene som står på former for postament. Vi ser en god del bruk av postament i mange ikke-europeiske riksvåpen og i engelsk heraldikk.
Et postament regnes som skjoldenes ytre utstyr og er blant de såkalte «praktstykker». Ofte er de bare kort nevnt, eller ikke nevnt, i de fagmessige våpenbeskrivelsene, blasoneringene. I så fall er det helt opp til den enkelte tegner og våpeneier hvordan de ønsker at postamentet skal bli utformet. Noen våpeneiere som har postament og annet ytre utstyr i sine våpen, bruker likevel bare skjoldet.
I mange segl fra 1700- og 1800-tallene er det satt former for postament under skjold eller symbolske figurer. Postamentet kan da være et rent dekorativt element. Dette ses bl.a. i flere av eidsvollsmennenes segl på Norges Grunnlov av 17. mai 1814, bl.a. i seglene til Valentin Sibbern, Frederik Schmidt og Nicolai Wergeland.


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		


== Litteratur ==
Fotolitografisk Gjengivelse af det i Storthingets Arkiv opbevarede Original-Haandskrift af Kongeriget Norges Grundlov af 17.de Mai 1814
Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 , side 202-203 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
Magnus Bäckmark og Jesper Wasling: Heraldiken i Sverige, Lund 2001, side 79
Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): Eidsvollsmennene – Hvem var de?, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med avbildninger av seglene og kommentarer til hvert enkelt segl
Tanja Frieden

Tanja Frieden (født 6. februar 1976 i  Bern) er en sveitsisk snøbrettkjører. Hun vant en sølvmedalje under EM i snøbrett 2000 og en gullmedalje i den første snøbrettcrossfinalen under Vinter-OL 2006 i Torino.
I snøbrettcrossfinalen under vinter-OL i 2006 var Frieden på en andreplass, godt bak amerikanske Lindsay Jacobellis, da sistnevnte krasjet da hun forsøkte en showboat. Hun passerte Jacobellis og vant gullmedaljen.
Frieden, hvis mor er fra Norge, taler norsk flytende samt den sveitsisk-tyske dialekten fra hennes hjemområde. Hun taler også tysk. I begynnelsen av karrieren konkurrerte hun for Norge.
Frieden ble kåret til Årets sportskvinne i Sveits i 2006.
Før hun ble profesjonell arbeidet hun som barneskolelærer i Sveits. Halve året bor Friden nær sin hjemby i Berner Oberlands fjell. Den andre halvdelen er hun på verdensturné i snøbrettkonkurranser.


== OL-medaljer ==
2006  Torino -  Gull i snowboardcross, damer  Sveits


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Tanja Frieden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tanja Frieden – Olympedia 
(en) Tanja Frieden – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tanja Frieden – FIS (snøbrett)
Rafiq Charania

Rafiq Charania (født 18. november 1974, død 6. april 2014) var en norsk IT-gründer og bedriftsleder.
Charania holdt stillinger innen forskjellige IT-bedrifter før han i 2003 etablerte selskapet blogsoft med Per Kleven. Selskapet utviklet blogg-teknologien benyttet av blant annet Sprayblogg.no, Weblogg.no og den svenske bloggsiten Blogg.se. Han etablerte blogg.no, som benyttet den egenutviklede programvaren. Selskapet ble på slutten av 2000-tallet Norges største bloggtjeneste-leverandør og det raskest voksende norske nettstedet.
Charania ble i 2009 kåret til et av Norges hundre største unge ledertalenter 2009.


== Referanser ==
John Heilemann

John Arthur Heilemann (født 23. januar 1966) er en amerikansk journalist og sakprosaforfatter. Han er politisk korrespondent og kommentator for New York Magazine, og har tidligere jobbet for The New Yorker, Wired og The Economist.
I boken Game Change fra 2010 forteller han sammen med journalist Mark Halperin om den amerikanske presidentvalgkampen i 2008, og sier blant annet at forholdet mellom Joe Biden og Barack Obama var meget dårlig, og at John Edwards' medarbeidere håpet at han ikke skulle bli valgt som demokratenes presidentkandidat.


== Bibliografi ==
Pride Before the Fall : The Trials of Bill Gates and the End of the Microsoft Era (Zondervan, 1. januar 2001)
John Heilemann og Mark Halperin: Game Change: Obama and the Clintons, McCain and Palin, and the Race of a Lifetime (Harper, 11. januar 2010)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Heilemann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Heilemann på Internet Movie Database 
(en) John Heilemann hos The Movie Database 
John Heilemann på Twitter 
John Heilemann på Facebook 
John Heilemann på Instagram 
Artikler hos New York Magazine
Auburn

Auburn var en virkelig eller oppdiktet landsby i Irland. Den ble skildret av Oliver Goldsmith i diktet «The Deserted Village» (1770). Irske og britiske utvandrere oppkalte mange steder i USA, Canada og Australia etter denne landsbyen.


== Steder i USA ==
Auburn (Alabama)
Auburn (California)
Auburn (Indiana)
Auburn (Maine)
Auburn (Massachusetts)
Auburn (New York)
Auburn (Washington)
Auburn Hills (Michigan)


== Annet ==
Auburn (bilmerke)
Mark Halperin

Mark Halperin (født 11. januar 1965) er en amerikansk journalist og sakprosaforfatter. Han er politisk analytiker for Time, Time.com og ABC News.
I boken Game Change fra 2010 forteller han sammen med journalist John Heilemann om den amerikanske presidentvalgkampen i 2008, og sier blant annet at forholdet mellom Joe Biden og Barack Obama var meget dårlig, og at John Edwards' medarbeidere håpet at han ikke skulle bli valgt som Demokratenes presidentkandidat.


== Bibliografi ==
Mark Halperin og John F: Harris: The Way to Win: Clinton, Bush, Rove, and How to Take the White House in 2008 (2006)
The Undecided Voter's Guide to the Next President: Who the Candidates Are, Where They Come from, and How You Can Choose (2007)
John Heilemann og Mark Halperin: Game Change: Obama and the Clintons, McCain and Palin, and the Race of a Lifetime (Harper, 11. januar 2010)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark Halperin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mark Halperin på Internet Movie Database 
(en) Mark Halperin hos The Movie Database 
Mark Halperin på Twitter 
Mark Halperin på Facebook 
ABC News: Mark Halperin
Suodenniemi

Suodenniemi er en tidligere kommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen hadde 1 349 innbyggere i 2004, og arealet var 208 km². Suodenniemi var en finskspråklig kommune.

I 2007 ble Suodenniemi kommune slått sammen med Vammala. Den 1. januar 2009 ble Vammala kommune sammen med kommunene Mouhijärvi og Äetsä slått sammen til den nye kommunen Sastamala.
Giuseppe Pulie

Giuseppe Pulie (født 26. desember 1964), italiensk  langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville.
Pulie vant en olympisk sølvmedalje i langrenn under vinter-OL 1992 i Albertville. Han var med på det italienske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 10 km stafett for menn, bak Norge. De andre på laget var Marco Albarello, Giorgio Vanzetta og Silvio Fauner.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Sølv langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Giuseppe Pulie – Olympics.com 
(en) Giuseppe Pulie – Olympic.org 
(en) Giuseppe Pulie – Olympedia 
(en) Giuseppe Pulie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Giuseppe Pulie – Italias olympiske komité 
(en) Giuseppe Pulie – FIS (langrenn)
Šihččajávri

Šihččajávri (tidligere Siccajavre) er en innsjø i Kautokeino kommune i Finnmark, rundt 30 km sørøst for tettstedet Kautokeino, nær grensen til Finland.


== Meteorologisk stasjon ==
Manuelt betjent stasjon som avleser instrumentelle målinger av lufttrykk, temperatur, fuktighet, vind, nedbør og snødybde samt gir vurdering av skykarakteristikker, synsvidde, værtype og markas tilstand. Observasjonene sendes met.no 3 – 8 ganger i døgnet. Stasjonen har vært i tjeneste siden 1912 og har flere værrekorder.


== Šihččajávri fjellstue ==
Statens fjellstue på ca. 100 kvadratmeter. Šihččajávri fjellstue er i Statsbudsjettet definert som en ikke inntektsgivende eiendom.


== Referanser ==


== Litteratur og andre kilder ==
Statsbygg
Oversikt meteorologiske stasjoner
der ingen skulle tru at nokon kunne bu
Bice Vanzetta

Bice Vanzetta (født 7. mars 1961), italiensk kvinnelig  langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary, 1992 i Albertville og 1994 i Lillehammer.
Vanzetta vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1992 i Albertville. Hun var med på det italienske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 5 km stafett for damer, bak SUS og Norge. De andre på laget var Manuela Di Centa, Gabriella Paruzzi og Stefania Belmondo.
To år senere, under vinter-OL 1994 i Lillehammer vant hun en ny bronsemedalje i stafett. Sammen med Manuela Di Centa, Gabriella Paruzzi og Stefania Belmondo ble hun nummer tre på 4 x 5 km stafett bak Russland og Norge.
Hun er søster til Giorgio Vanzetta.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Bronse i langrenn, 4 x 5 km stafett, damer  Italia
1994  Lillehammer -  Bronse i langrenn, 4 x 5 km stafett, damer  Italia


== VM-medaljer ==
1991  Val di Fiemme -  Sølv i langrenn, 4 x 5 km stafett, damer  Italia
1993  Falun -  Sølv i langrenn, 4 x 5 km stafett, damer  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bice Vanzetta – Olympics.com 
(en) Bice Vanzetta – Olympic.org 
(en) Bice Vanzetta – Olympedia 
(en) Bice Vanzetta – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Bice Vanzetta – Italias olympiske komité 
(en) Bice Vanzetta – FIS (langrenn)
Senter for jobbmestring

Senter for jobbmestring er et nytt tilbud som er opprettet av NAV som et tiltak i Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse. Tilbudet er rettet mot personer som primært har angst- og/eller depresjontilstander, og som er sykmeldt, står i fare for å bli sykmeldt eller er på vei tilbake til jobb etter en tids fravær. Tilbudet finnes foreløpig i seks fylker: Oslo, Akershus, Østfold, Hordaland, Sør-Trøndelag og Troms.
Ved Senter for jobbmestring jobber psykologer og rådgivere som har spesialkompetanse innen arbeid og psykisk helse. Senteret tilbyr veiledning til mennesker som har angst og/eller depresjon og som ønsker hjelp til å håndtere vanskene i arbeidssammenheng. Tilbudet ved senteret er gratis, og de ansatte har taushetsplikt på lik linje med annet helsepersonell.
Tilbudet vil fra juni 2010 være gjenstand for forskning i regi av Uni Helse. Forskningen skal foregå over en periode på ett og et halvt år. 


== Eksterne lenker ==
Informasjon fra NAV om senter for jobbmestring
Suolahti

Suolahti er en tidligere kommune i det finske landskapet Mellersta Finland. Kommunen hadde 5 378 innbyggere i 2004. Suolahti var en finskspråklig kommune.
Suolahti er et industristed ved sydbredden av innsjøen Keitele. De største bedriftene i Suolahti er traktorfabrikken Valtra og kryssfinerfabrikken til konsernet Finnforest.
Den 1. januar 2007 ble kommunene Suolahti og Sumiainen slått sammen med byen Äänekoski.
Mika Kuusisto

Mika Kuusisto (født 13. desember 1967 i Jurva), finsk  langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1992 i Albertville.
Kuusisto vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1992 i Albertville. Han var med på det finske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km stafett for menn, bak Norge og Italia. De andre på laget var Harri Kirvesniemi, Jari Räsänen og Jari Isometsä.
Han har også stafettsølv fra VM 1991 i Val di Fiemme, der han gikk førsteetappen for Finland. Også denne gangen utgjorde Kirvesniemi, Räsänen og Isometsä resten av laget.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Finland


== VM-medaljer ==
1991  Val di Fiemme -  Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mika Kuusisto – Olympics.com 
(en) Mika Kuusisto – Olympic.org 
(en) Mika Kuusisto – Olympedia 
(en) Mika Kuusisto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mika Kuusisto – FIS (langrenn)
Jim McCarty

Jim McCarty, født James Stanley McCarty (født 25. juli 1943 i Liverpool, Lancashire) er en britisk musiker, kanskje best kjent som trommeslager for The Yardbirds og Renaissance. 
McCarthy ble født i Liverpool, og familien flyttet til London to år senere. Han var elev ved Hampton Grammar School i Richmond upon Thames, akkurat som Paul Samwell-Smith som han senere kom til å spille sammen med i The Yardbirds. I Yardbirds' tidlige år arbeidet han også som aksjemegler ved London Stock Exchange.


== Andre bands ==
McCarty har også spilt i bandene Shoot (sanger), Illusion (sammen med tre andre tidligere medlemmer av Renaissance (gitarist)), Stairway og Pilgrim. 
McCarty deltok også i the Yardbirds reunion-band Box of Frogs på 1980-tallet, og har vært en del av det gjennoppståtte Yardbirds etter 1992. Videre har han vært medlem i McCarty The British Invasion All-Stars og hans eget band, Jim McCarty Band.


== Diskografi ==
Hoveddelen av McCartys musikk er utgitt som en del av den gruppen han var medlem i ved utgivelsen, men to solo-CD-er har blitt gitt under hans eget navn James McCarty 

Out of the Dark (1994)
"Out of the Dark"
"We're Still Dreamers"
"Signs from an Age Gone By"
"Just a Breath Away"
"Just Breaking Through"
"What if Summer Never Came"
"Still You Don't Believe"
"Longing (Link)"
"Home is Where the Heart Is"
"Back to the Earth"Sitting on the Top of Time (2009) – medprodusent Ron Korb.
1. The Outsider
2. Blowing Through The Countryside
3. Living From The Inside Out
4. Hidden Nature
5. For Eloise
6. Temporary Life
7. Near End Of May
8. Hummingbird
9. Calling Out To You
10. Sitting On The Top Of Time
11. Shangri-La


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jim McCarty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jim McCarty på Internet Movie Database 
(en) Jim McCarty på Discogs 
(en) Jim McCarty på MusicBrainz 
(en) Jim McCarty på Songkick 
(en) Jim McCarty på AllMusic
Viljakkala

Viljakkala er en tidligere kommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen hadde 2 077 innbyggere i 2004, og arealet var 200 km². Viljakkala var en finskspråklig kommune.
I 2007 ble Viljakkala kommune slått sammen med byen Ylöjärvi.
Jógvan Skorheim

Jógvan Skorheim (født 16. juni 1982 i Klaksvík) er en færøysk politiker, som har vært Klaksvíks borgermester og medlem av det færøyske Lagtinget.


== Liv og virke ==
Han har vært medlem av kommunestyret i Klaksvík siden 2009, var viseborgermester fra 2009 til 2012 og Klaksvíks borgermester fra 2013 til 2020, som representant for Sjálvstýri. Han ble valgt til borgermester med støtte fra Sjálvstýri, Tjóðveldi og Javnaðarflokkurin.Fra 2011 til 2012 møtte han fast på Lagtinget for innenriksminister Kári P. Højgaard og satt i Lagtingets næringskomité. Da Skorheim ble borgermester, overtok Kristianna Winther Poulsen setet på Lagtinget.I 2015 ble Skorheim partileder i Sjálvstýri. Samme år ble han valgt inn på Lagtinget, men ettersom han var borgermester, lot han Bárður Kass Nielsen ta sete for seg frem til 2017.I 2019 ble Skorheim ikke gjenvalgt til Lagtinget, der Kristin Michelsen ble partiets eneste representant. Skorheim fortsatte imidlertid som partileder frem til februar 2021, da han også meldte seg ut av partiet.Skorheim er handelsutdannet. Han har vært selger ved bygge- og møbelvareforretningene Idé i Tórshavn og Vøruhúsið i Klaksvík samt butikksjef ved elektronikkforretningen EL-IN i Klaksvík.


== Referanser ==
Statens Fjellstuer

Statens fjellstuer var losjihus bygd, vedlikeholdt og drevet av staten ved viktige fjelloverganger i Sør-Norge og langs ferdselsveier i Midt-Norge og Nord-Norge. Fjellstuer er nevnt i Gulatingsloven, hvor de kalles saluhus (sælehus). De hørte i eldre tid under kirken. Den første større fjellstue lå på Dovrefjell, ved nåværende Hjerkinn fjellstue, og ble oppført på initiativ av kong Øystein Magnusson på begynnelsen av 1100-tallet. Senere kom det fjellstuer på Filefjell (Maristuen, Nystuen), Hardangervidda, Haukelifjell (Haukeliseter), Strynefjell og flere andre fjelloverganger.
I Finnmark skjedde utbyggingen av fjellstuer fra slutten av 1800-tallet. På det meste hadde staten mer enn 40 fjellstuer i Finnmark.
Mange av fjellstuene er etter hvert solgt til private og er gått over til å være gjestgiverier og hoteller. I Finnmark driver staten (ved Landbruksdirektoratet) fremdeles tre fjellstuer (2010): Jotkajávri fjellstue i Alta kommune og Mollisjok fjellstue og Ravnastua i Karasjok kommune. I tillegg forvalter Statsbygg Bæivasgiedde ødelstue i Karasjok kommune, Šihččajávri fjellstue i Kautokeino kommune og Harvasstua i Hattfjelldal kommune.
Fjellstuene tilbyr enkel og rimelig overnatting i gjestestuer som har rom med 2–6 køyer. De har fastboende oppsittere og er utstyrt med servise, kjøkken- og sengetøy. Oppsitterne har ikke serveringsplikt, men de fleste har likevel matservering og/eller salg av hermetikk, margarin, mel og brød. Måltider må forhåndsbestilles. Alle fjellstuer har telefon. De er åpne hele året.
I Finnmark hadde staten tidligere også en del ødestuer (hvilestuer), som stod åpne. De var utstyrt med køyer, madrasser, hodeputer, kokeutstyr og bestikk, men ikke proviant. Den statlige driften av ødestuene er nedlagt. Ødestuene i Finnmark driftes nå av Finnmarkseiendommen.
Statens fjell- og ødestuer er i statsbudsjettet definert som ikke inntektsgivende eiendommer.


== Litteratur og andre kilder ==
Reindriftsforvaltningens fjellstuer, Landbruksdirektoratet
Finnmarkseiendommens fjell- og ødestuer