jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jungholz

Jungholz er en kommune som hører til den østerrikske delstaten Tirol, men er fullstendig omgitt av den tyske delstaten Bayern. Jungholz berører likevel Tirol i ett punkt, nemlig i toppen av fjellet Sorgschrofen (1636 moh.), og er dermed ingen ekte eksklave. På grunn av sin spesielle beliggenhet er Jungholz underlagt det tyske tollvesenet og har både østerriksk og tysk postnummer. Geografisk hører Jungholz til Allgäu.
Jungholz' tilhørighet til Tirol er dokumentert fra 1342. Siden den gang ble kommunen regnet til landskapet Außerfern, dvs. dagens distrikt Reutte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jungholz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Otnes live

Otnes live er et norsk talkshow med Ragnar Otnes som gikk direkte på TV3 fra 1994 til 1995. I tillegg til gjester hadde programmet også musikalske innslag fra kjente artister, både fra inn- og utland. Programmet inneholdt også en liten gameshow del. Sendingene gikk fra nattklubben Webster's på SAS hotellet i Oslo. Den første sesongen gikk på torsdagskvelder og andre på lørdagskvelder.
Programmet ble dårlig mottatt fra VGs TV-anmelder, som beskrev det som tøvete og at tempoet var overdrevent høyt. Seertallene i annen sesong ble beskrevet som lave.


== Referanser ==
Fernpasset

Fernpasset er et fjellpass i den østerrikske delstaten Tirol. Passet er en viktig forbindelse mellom Inndalen og Tyskland. Allerede romerne bygget veien Via Claudia Augusta fra Trento til Augsburg gjennom Alpene via Reschen- og Fernpasset. Også i middelalderen var Fernpasset ofte det foretrukne alternativet til Arlbergpasset. I dag er Fernpasset et av det mest trafikkerte passene i Øst-Alpene.
Det tyrolske området som ligger nordvest for passet (distriktet Reutte med bl.a. Lechtal), kalles Außerfern, dvs. «bortenfor Fern[passet]». Denne delen av Tirol drenerer nordover, mens nesten hele resten hører til Inns tilsigsfelt.
I nærhet av Fernpasset ligger også fjellgruppen Wetterstein med bl.a. Tysklands høyeste fjelltopp, Zugspitze.


== Eksterne lenker ==
(en) Fernpass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder av den gamle ruten gjennom Fernpasset
Jaufenpasset

Jaufenpasset er et fjellpass i Syd-Tirol, lengst nord i Italia, som er den korteste forbindelsen mellom byene Meran og Sterzing. Dalen fra Meran og opp til Jaufenpasset heter Passeier, den mye kortere og ubebodde dalen på den andre siden av passet ned mot Brixen heter Jaufental. Den nærmeste landsbyen er St. Leonhard in Passeier på passets vestside.
Passet var allerede brukt av romerne, som kalte det «Jupiters pass» (latin jugum Iovis). Dette gamle latinske navnet ligger bak både det nåværende tyske og italienske navnet.


== Eksterne lenker ==
(en) Jaufenpass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jaufenpass – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Wolfram Freiherr von Richthofen

Wolfram Freiherr von Richthofen (1895–1945) var en tysk generalfeltmarskalk som tjenestegjorde under den første verdenskrig, den spanske borgerkrig og andre verdenskrig. I 1937 ledet han bombingen av den spanske byen Gernika, en hendelse som regnes som en av de største ugjerningene i Europa i 1930-årene.


== Tidlig liv og første verdenskrig ==

Richthofen var fem-menning til den kjente tyske jagerpiloten Manfred von Richthofen («Den røde baron», som skjøt ned 80 fiendefly før han ble drept i kamp i 1918) og Manfreds bror Lothar som skjøt ned 40 fly.
Under første verdenskrig tjenestegjorde han i en kavaleridivisjon, før han tidlig i 1918 ble overført til luftforsvaret. Før krigen var slutt rakk han å skyte ned 8 fiendtlige fly. Fra 1919 til 1922 studerte han ingeniørkunnskap.


== Legion condor ==
I 1933 meldte Richthofen seg til tjeneste i det som senere skulle bli Luftwaffe. Han ledet flyoperasjonene i Legion Condor under borgerkrigen i Spania i 1936, 1937 og 1939. I 1937 ledet han bombingen av Gernika. Denne byen har blitt kjent gjennom et bilde av Pablo Picasso der han skildrer grusomhetene under bombingen. I 1938 ble han forfremmet til generalmajor, og var rådgiver for general Francisco Franco.


== Andre verdenskrig ==
Ved utbruddet av andre verdenskrig ledet han Fliegerkorps VIII under blitzkrigen mot Polen. I april 1940 ble han general etter sin innsats under krigen i Frankrike. For denne innsatsen fikk han ridderkorset med eikeløv. Under de følgende kampene på Balkan ble han utnevnt som kommandør for Luftflotte 2 stasjonert i Italia.
16. februar 1943 ble Richthofen utnevnt til generalfeltmarskalk av Adolf Hitler. Han var en av seks som ble utnevnt til denne tittelen i Luftwaffe under det tredje riket. Han ble pensjonert på slutten av 1944 av medisinske årsaker.
Wolfram Freiherr von Richthofen døde i amerikansk fangenskap i 1945 av en svulst på hjernen.


== Referanser ==
Anne Margrete Blaker

Anne Margrete Blaker (født 15. januar 1950) var ordfører i Bamble kommune fra 2003 til 2007, og representerer Arbeiderpartiet. Hun ble valgt i 2003 i et valgteknisk samarbeid med Senterpartiet, som fikk varaordfører i kommunen. Hun har som ordfører i Bamble vært leder for Telemark Gassforum og blant annet engasjert seg i spørsmål om gassrørledning og trafikk i Grenland.
I 2008 ble hun utnevnt til politisk rådgiver for nærings- og handelsminister Dag Terje Andersen. Samme år ble hun ansatt som direktør for kommunikasjon og samfunnskontakt i Gassnova  SF i Porsgrunn. Anne Margrete Blaker er utdannet kjemiingeniør fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim.


== Priser ==
Naturgassprisen 2006


== Eksterne lenker ==
Naturgassprisen 2006 tildelt ordfører Anne Margrethe Blaker
Lucmagnpasset

Lucmagn- eller Lukmanierpasset er et fjellpass i Sveits som forbinder den retoromanskspråklige dalen Surselva i Graubünden med den italienskspråklige Valle di Blenio i Ticino. Lucmagnpasset er det eneste passet i Sveits som krysser Alpenes hovedkam med en høyde på mindre enn 2000 moh.
Fra nord begynner passveien i Disentis/Mustér, som også er passfotstedet for Oberalppasset. Veien fortsetter oppover gjennom dalen Val Medel og når sitt høyeste punkt på 1972 moh. Selve passet ligger litt lenger syd og på bare 1914 moh. Veien følger så Valle di Blenio frem til Biasca.
Passets blomstringstid begynte på 800-tallet, da klosteret i Disentis ble grunnlagt. Lucmagnpasset ble til en av de viktigste nord–syd-forbindelsene gjennom Alpene, men tapte etter hvert betydning til fordel for Settimo-, Splügen- og St. Gotthard-passet.
Veien over passet ble ferdigstilt 1877, men oppnådde aldri den betydningen som passet hadde i middelalderen. Mesteparten av nord–syd-trafikken i området går siden 1980 gjennom St. Gotthard-tunnelen.
Lucmagnpasset inngår som en del av det europeiske hovedvannskillet.


== Eksterne lenker ==
(en) Lukmanierpass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anastasia Nikolajevna av Russland

Anastasia Nikolajevna av Russland (Anastasija Nikolajevna Romanova, russisk: Великая Княжна Анастасия Николаевна Романова, født 5. junijul./ 18. juni 1901greg., død 17. juli 1918) var en russisk storfyrstinne som var yngste datter av tsar Nikolaj II av Russland, den siste hersker i keiserriket Russland, og hans kone Aleksandra Fjodorovna.
Anastasia var den yngre søster av storfyrstinnene Olga, Tatjana og Maria, og var den eldre søsteren til Aleksej, kronprins av Russland. Hun ble henrettet sammen med sin familie den 17. juli 1918, skutt av styrker fra det bolsjevikiske hemmelige politi.
Siden har en rekke påstander om at hun skal ha overlevd vært fremholdt, men de fleste regner dem som usannsynlige. DNA-analyser av de skjelett-restene som er funnet av tsar-familien har slått fast at ingen av dem overlevde.
Flere personer har hevdet at de var den overlevende Anastasia. Mest kjent er Anna Anderson, en kvinne i Tyskland. Andre omfatter Nadezjda Vasilijeva, Eugenia Smith, Eleonora Kruger og Natalia Bilikhodze. Anastasias antatte flukt, og mulige overlevelse, var et av de mest populære historiske mysteriene på 1900-tallet. Minst 10 kvinner skal ha påstått å være Anastasia, og kom med forskjellige historier om hvordan hun skal ha overlevd. Anna Anderson, den mest kjente Anastasia-bedrageren, dukket først opp offentlig mellom 1920 og 1922. 
Anna påstod at hun lot som hun hadde dødd blant kroppene til resten av familien og tjenerne deres. Men at hun klarte å komme seg unna ved hjelp av en medfølende vakt, som la merke til at hun fremdeles pustet og denne vakten hadde medfølelse med henne. Anderson døde i 1984. og kroppen hennes ble kremert. DNA-tester ble gjennomført i 1994 mellom en vevsprøve fra Anderson tidligere tatt ved et sykehus, og en blod-prøve fra Philip, hertug av Edinburgh - barnebarn av Viktoria av Hessen-Darmstadt, Alexandra av Hessen-Darmstadt (Keiserinne Aleksandra Fjodorovna) sin søster. Men DNA-testene viste at Anderson kan ikke ha vært i slekt med tsar-familien.[1]
I august 2007 kunngjorde en russisk arkeolog oppdagelsen av to brente skjeletter i nærheten nær Jekaterinburg. Arkeologene sa at skjelett-restene sannsynligvis stammet fra en gutt, som var mellom 10 og tretten år gammel når han døde. Samt en ung kvinne som var mellom atten og 23 år gammel. DNA-testing av flere internasjonale laboratorium bekreftet at restene tilhører tsar-sønnen Alexei og en av søstrene hans. Dette beviser at alle familie-medlemmer, inkludert Anastasia, døde i 1918. Foreldrene og alle fem barna var dermed redegjort for [2]
I 2000 ble Anastasia og familien kanonisert, og utnevnt som helgen, av Den russisk-ortodokse kirke. Likene til tsar Nicholas II, tsarina Alexandra og tre av døtrene ble til slutt begravet ved Peter- og Pauluskatedralen i St. Petersburg, den 17. juli 1998 - åtti år etter at familien ble myrdet. Fra 2018 ble skjelett-restene til Alexei og Maria (eller muligens Anastasia) fremdeles holdt av den ortodokse kirke.[3]


== Referanser ==
Settimopasset

Settimo- eller Septimerpasset er et historisk viktig fjellpass i den sveitsiske kantonen Graubünden. Det forbinder Graubündens distrikt Hinterrhein og dalen Surses i nord med Val Bregaglia i sør. Surses' høyest beliggende landsby Bivio (6 km fra passet) ble bosatt via passet av italiensktalende fra Val Bregaglia. Selv om Surses er overveiende retoromansktalende, ligger passet derfor på italienskspråklig område.
Settimopasset var i bruk siden bronsealderen og representerte i middelalderen en av de viktigste forbindelsene mellom Nord-Italia og Chur samt Bodensjøområdet. I denne tiden ble kjerreveien over passet brukt av både kjøpmenn, hær og keisere, noe som var grunnlaget for Graubündens posisjon som passtat. Etter åpningen av veien over Splügenpasset mistet Settimopasset imidlertid noe av sin betydning, og fikk dødsstøtet gjennom utbyggingen av Julierpasset, som bare ligger få kilometer lenger øst. Trafikken tok nå veien over Julier- og Malojapasset i stedet. I dag kan passet bare passeres til fots eller på terrengsykkel. Enkelte steder er imidlertid brolagte deler av den gamle veien godt bevart.


== Eksterne lenker ==
(en) Septimerpass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Splügenpasset

Splügenpasset er et fjellpass mellom den sveitsiske dalen Rheinwald (Graubünden) og den italienske dalen Valchiavenna (Lombardia). Det er oppkalt etter landsbyen Splügen, som ligger ved den nordlige passfoten, 6 km unna. Passet er enkel å nå fra nordsiden, som har en jevn stigning på 600 m fra Splügen og frem til passhøyden. Sydsiden begynner imidlertid med en veldig bratt strekning. Høydeforskjellen mellom Chiavenna, som ligger 30 km syd fra passet, og passhøyden er 1800 m.
Passet har vært kjent i romertiden, men en sti som var passerbar for pakkhester og -muldyr eksisterte først fra 1200-tallet. Transport av varer over Splügenpasset var en viktig inntektskilde for befolkningen både i Rheinwald og i Valchiavenna. Likevel stod Splügenpasset først i skyggen av Settimopasset. Dette endret seg med åpningen av Via Mala, et tidligere upasserbart juv ved inngangen til Hinterrheindalen. Ruten via Schams, Hinterhein og Splügenpasset var dermed blitt enklere enn via Churwalden, Surses og Settimopasset. Passtaten Graubünden klarte å kontrollere Splügenpasset ved å gjøre den sydlige oppfart (dvs. Valchiavenna) til en vasallstat (Untertanenland). Dette varte frem til 1797.
Den første passveien ble bygget mellom 1818 og 1823. Dermed var veien over Splügenpasset Sveits' andre passvei etter Simplonpasset (og før St. Gotthard-passet). I tiårene som fulgte, var Splügenpasset et av de mest trafikkerte alpepassene. Betydningen sank gradvis etter åpningen av jernbanestrekningene over Brennerpasset (1867), under Mont-Cenis-passet (1872) og under Gotthardpasset (1882).


== Eksterne lenker ==
(en) Splügen Pass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Timmelspasset

Timmelspasset er et fjellpass over Alpenes hovedkam som forbinder Ötztal i Nord-Tirol (Østerrike) med Passeier i Syd-Tirol (Italia). De nærmeste landsbyene er Obergurgl (Sölden) på nordsiden og Moos in Passeier på sydsiden.
Timmelspasset er det eneste veipasset ober Alpenes hovedkam mellom Reschen- og Brennerpasset. Den har vært i bruk minst siden folkevandringstiden, men en sti som var passerbar for pakkdyr ble først anlagt tidlig på 1300-tallet. Utbyggingen av dagens vei skjedde mellom 1930- og 60-tallet.


== Eksterne lenker ==
(en) Timmelsjoch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Timmelsjoch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Villa Pisani (Bagnolo)

Villa Pisani er en italiensk villa i Bagnolo di Lonigo. Den er med blant villaene i Veneto som
UNESCO har satt på sin liste over verdensarven.
Villaen er ett av Palladios tidlige verk. Det er dokumentert ferdig i 1545, og ble igangsatt etter Palladios første reise til Roma. Bygget er nesten lik Palladios egne tegninger i Quattro Libri. Plasseringen av den indre trappen opp til rommene Palladio beregnet til lagerrom for korn er endret. Palladio tenkte seg også en flottere fasade mot gårdsplassen med tempelfront båret på søyler og med trapp både fra sidene og fra fronten.
Med dette prosjektet fikk Palladio, som hittil hadde arbeidet hovedsakelig for Vicenzas aristokrati, også venetiansk aristokrati som oppdragsgivere gjennom brødrene Vettore, Marco og Daniele Pisani. 
Godset ble konfiskert fra den vicenziske greven Gerolamo Nogarola etterat Venezia ekspanderte i innlandet. Nogarola var for imperiet og ble derfor ansett som en rebell. Giovanni Pisani kjøpte godset for 13 000 dukater 15. september 1523. Giovanni døde imidlertid kort tid etter kjøpet og først i 1539 fikk Vittore gjenoppbygget boligen som hadde blitt ødelagt av brann under krigen.
Godset forble felleseiendom for brødrene frem til 1574. Daniele hadde fått inntekter uavhengig av godset. Vittore, den yngste av brødrene, bestilte en villa av Palladios elev Vincenzo Scamozzi.
Hovedfasaden ligger ut mot elven Guà ettersom det var hovedferdselsåren. Idag er det bygget en mur mot elven som dermed ikke lenger kan sees fra villaen. Den sentrale delen av bygget er lavere på elvesiden enn sidene og fasaden fremstår dermed som en tempelfasade mellom to tårn. Lenger bak er taket høyere og fasaden mot gårdsrommet har hverken tempelfront eller tårn. Elvefasaden har en rund trapp opp til loggiaen som danner inngang til den store hallen.

På sidene er det symmetrisk plassert 3 rom på hver side. Et stort rektangulært rom med to vinduer ut mot gårdssiden, et rektangulært rom langs kortsiden og et kvadratisk rom ved siden av loggiaen. Mellom de midterste rommene og hallen ligger trappene.
Den sentrale hallen er dekorert med fresker i taket.
Det har vært restaureringer i periodene 1976 til 1980 og 1991 til 1993. Ved disse har endringer som har vært foretatt etter Palladios tid blitt tilbakestilt.
I Palladios tegninger kan vi se at det er barchesser med dueslag som avslutning. Disse ble også reist og kan sees på et kart fra 1562. Dermed hadde Palladio en samlet enhetlig design for det som var de vanlige elementene i villaene med et funksjonelt hierarki. Tidligere hadde disse vært ganske tilfeldig plassert. Barchessaen ble beundret av Vasari, men er senere blitt ødelagt og nå er det en 1800-talls bygning i stedet.


== Eksterne lenker ==
(en) Villa Pisani (Bagnolo) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur  (engelsk og italiensk)
Tigerskvadron

Tigerskvadronene ble etablert i 1959 for å forbedre forholdet mellom individuelle skvadroner innen NATO. Den 1. august 2001 overtok 338 skvadron rollen som Norges Tigerskvadron etter 336 skvadron. 


== Eksterne lenker ==
NATO Tiger Association
Den kambriske eksplosjon

Den kambriske eksplosjon er en betegnelse som viser til den plutselige forekomsten av et stort antall nye komplekse organismer i perioden kambrium, mellom 543 og 530 millioner år siden. Undersøkelser har vist at det før denne tid, i ediacara, kun fantes meget enkle organismer, hovedsakelig encellede, og det er etterlatt få fossiler.
I kambrium oppstår plutselig alle de større dyregruppene, og finner fossiler i avleiringer av armfotinger, bløtdyr, leddormer, leddyr, mosdyr, nesledyr, pigghuder, og svamper. Ved overgangen til ordovicium skjedde det en masseutryddelse, og mange arter av armfotinger og conodonter døde ut, mens trilobittene ble sterkt redusert i antall.
Nyere forskning tyder riktignok på at noen av de mer utviklede trekk faktisk eksisterte omkring 30 millioner år tidligere, omkring 570 millioner år siden. Det pågår derfor stadig en vitenskapelig debatt om det er relevant å bruke ordet eksplosjon om denne perioden, all den tid utviklingen av nye organismer har foregått langsommere.


== Litteratur ==
Andrew H. Knoll: Life on a Young Planet, The First Three Billion Years of Evolution on Earth, Princeton University Press, 2005, ISBN 0-691-12029-3
Keith B. Miller: The Precambrian to Cambrain fossil record and transitional Forms
James W. Valentine, David Jablonski og Douglas H. Erwin: Fossils, molecules and embryos: new perspectives on the Cambrian explosion. Development 126, 851-859 (1999).
Side2

Side2 er et nettmagasin for sex/samliv, kjendis og livsstil. Publikasjonen utgis av Egmont Publishing AS. Nettmagasinet ble lansert 4. januar 2005. Redaktør er Trude Susegg (2020). 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Zemfira Meftakhetdinova

Zemfira Meftakhetdinova (født 28. mai 1963 i Baku er en sportsskytter fra Aserbajdsjan som har vunnet to olympiske medaljer i Skeet. Under Sommer-OL 2000 i Sydney ble hun olympisk mester i kvinnenes Skeet-konkurranse, og fire år senere under Sommer-OL 2004 i Athen tok hun bronsemedaljen i samme øvelse.
Hun arbeider i politiet og som idrettslærer og snakker tre språk. Hun har hatt et stipend i det olympiske solidaritetsprogrammet siden november 2002.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zemfira Meftakhetdinova – Olympedia 
(en) Zemfira Meftakhetdinova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Zemfira Meftakhetdinova – ISSF
Naturgassprisen

Naturgassprisen er en pris som utdeles årlig under Norsk Petroleumsforenings Naturgasskonferanse til kandidater som har bidratt til økt bruk av gass i Norge, enten gjennom konkrete prosjekter, initiativ eller ved kompetansebygging. Prisen er et bilde av kunstneren Inger Sitter.


== Mottakere ==
2007 Erik Brinchmann, Gasnor.
2006 Anne Margrethe Blaker, ordfører i Bamble kommune
2005 Pål Tore Svendsen, seniorrådgiver NVE
2002 Kjell H. Bendiksen, administrerende direktør på Institutt for energiteknikk, Kjeller.
Network File System

Network File System (NFS) er en filsystemprotokoll for nettverk som opprinnelig ble utviklet av Sun Microsystems i 1984. Systemet gir tilgang til filer fra disker på et nettverk på samme måte som om de var installert lokalt på klientmaskinen.
NFS er kompatibelt med en rekke operativsystemer, men er som mest vanlig i bruk med Unix-liknende operativsystemer. Det støttes også av Mac OS, Microsoft Windows, Novell NetWare og IBM AS/400.
Trond Nyrud

Trond Nyrud (født 13. desember 1955 i Svolvær, død 13. oktober 2020 i Svolvær) var en norsk musiker. 
Nyrud er mest kjent for å ha vært medlem i gruppa ZOO, hvor han spilte saksofon og fløyte i tillegg til at han også sang.


== Diskografi ==


=== ZOO ===


==== Album ====
Captured in Zoo (1978)
Guilty (1978)
Noregs heitaste (1980)
Z på maken (1980)
Gaya (1981)
Shagalai (1982)
Zoobra Hits (1994)
Evig ung (2000)


==== Singler ====
Ormen Lange/Kuul ned Sally (1979)


=== Deltar på ===
Melodisc/Tuba: Aérien Voyage – Rare and Unreleased Grooves and Fusion from Norway (2003)
Dr. Gokk: Nordland, Troms og Finnmark (2005)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Trond Nyrud på Zoobra
Stig Harald Andreassen

Stig Harald Andreassen (født 23. desember 1964 på Stokmarknes) er grafisk designer og spiller bass i popgruppa ZOO, Banana Airlines og Ketil Stokkan & Funky Ducks.


== Diskografi ==


=== Banana Airlines ===
Fest sikkerhetsbeltet (2001)
Beste (2008)
30 år i lufta (2014)SingleFly Banana (2014)
Lån mæ en 100-lapp (2014)
Sang til pysjamasen (2014)
Huske ingenting (2014)
Mase (2014)
Samii-Rappi (2014)
Lensmann (2014)


=== Ketil Stokkan & Funky Ducks ===
Bli her (2020 - singel)


=== Deltar på ===
Bob Marley-hyllest: Inn fra kulda: Bob Marley på norsk (2001)
Ketil Stokkan: Ta mæ (2011)


== Eksterne lenker ==
Om Stig Harald Andreassen
stigdesign.no
Seiling under Sommer-OL 1924

Seiling under Sommer-OL 1924 i Paris. Det ble konkurrert i tre klasser, betydelig færre enn under forrige OL i Antwerpen 1920, da det ble konkurrert i hele fjorten klasser. Norge ble beste nasjon med to gull- or en sølvmedalje. 


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


=== 12-fots-jolle ===

Regattaen fant sted på Seinen mellom Meulan og Les Mureaux fra 10. til 13. juli 


=== 6-meter-klassen ===

Regattaen fant sted utenfor Le Havre fra 21. til 26. juli. 


=== 8-metersklassen ===

Regattaen fant sted utenfor Le Havre fra 21. til 26. juli
Comeback (TV-serie)

Comeback er et norsk underholdningsprogram som gikk på TVNorge fra 1995 til 1996. Programmet ble ledet av Halvard Flatland mens Vazelina Bilopphøggers var fast husband (i andre sesong). Programmet ble sendt på fredagskveldene og ble en stor seersuksess for kanalen.Norske kjendiser, og en del utenlandske, var gjester i serien. Programmet kan beskrives som en blanding av talkshow og underholdningsprogram.


== Seertall ==
Comeback var det mest sette programmet på TVNorge i 1995 og det nest mest sette programmet i 1996. Premieren ble sett av 277 000, noe som gjorde det til det mest sette programmet på TVNorge den uken.


== Referanser ==
Ingar Nielsen

Ingar H. Nielsen (født 29. august 1885 i Oslo, død 21. januar 1963 i Oslo) var en norsk seiler og OL-deltaker.
Under OL 1920 i Antwerpen vant Nielsen gull i 10-metersklassen type 1907 med den norske båten «Eleda». Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han sin andre olympiske gullmedalje, i 8-meters-klassen.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Gull i seiling, 10-metersklassen type 1907  Norge
1924  Paris -  Gull i seiling, 8-metersklassen  Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingar Nielsen – Olympedia 
(en) Ingar Nielsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ingar Nielsen – databaseOlympics.com (arkivert)