jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bar mitsva

Bar mitsva er en slags konfirmasjon som blir feiret i jødedommen for gutter som har fylt 13 år. Bar mitsva betyr «paktsønn» eller «forpliktelsens sønn». Bar mitsva-feiring refererer til selve seremonien i synagogen hvor gutten leser fra Tora-rullene under en gudstjeneste. Å feire sin bar mitsva er blant de tradisjonene som overholdes av de aller fleste jøder, uavhengig av hvor religiøs man er.
Seremonien holdes ofte på den første sabbaten etter guttens fødselsdag. De fleste feirer det i synagogen, men det er også mange som gjør det ved klagemuren i Jerusalem.
Bar mitsva-gutten blir kalt opp for å lese høyt foran hele forsamlingen i synagogen, og ofte er dette første gangen gutten bruker tefillin, to bønneremmer med lærbokser som inneholder hellige bønner. De to boksene festes med remmene på den ene overarmen og på pannen. Før en bar mitsva går jødiske gutter igjennom en opplæring sammen med en rabbiner hvor de trener på å lese fra toraen. Her lærer de også om jødisk tradisjon og tekster fra Tanakh.
Dagen markeres gjerne med en stor fest for venner og familie, og symboliserer at gutten nå har blitt «voksen».
For jenter skjer dette når de er 12, og det kalles for bat mitsva. Jenter blir da også «myndige» i religiøs forstand, men hos de mer ortodokse og konservative menighetene har de ingen aktiv rolle i synagogens gudstjeneste. I noen menigheter skriver heller bat mitsva-jenten en tale som omhandler Tora-avsnittet rundt deres bat mitsva-dato. Dette bruker de lang tid på, med hjelp fra rabbineren. De holder talen for menigheten etter gudstjenesten. I noen menigheter som er mer liberale, leser også jenter fra toraen, på lik linje med gutter.


== Se også ==
Bat mitsva
Erling Lars Dale

Erling Lars Dale (født 12. mars 1946 i Ulvik i Hardanger, død 25. september 2011 i Kongsvinger) var en norsk professor i pedagogikk ved Pedagogisk Forskningsinstitutt ved Universitetet i Oslo (UiO). 
Dale tok magistergrad i pedagogikk i 1974, ble tilsluttet instituttet i 1976, tok doktorgrad i 1987 og ble professor i 1995. Han har vært særlig opptatt av didaktikk, pedagogiske grunnlagsproblemer, skoleutvikling og -vurdering, lærerrollen og yrkesetikk.


== Bibliografi ==
Pedagogisk profesjonalitet 1989
Den profesjonelle skole 1993
Vygotsky i pedagogikken. 1996.
Etikk for pedagogisk profesjonalitet. 1997.
Etikk med pedagogisk profesjonalitet, Ad Notam. Gyldendal 1999 ISBN 82-417-1012-7 (Originalens tittel: Pædagogikk og professionalitet, Forlaget Klim 1998, Danmark)
Om utdanning. Gyldendal 2001. ISBN 9788205299115
Differensiering og tilpasning i grunnopplæringen – Rom for alle – blikk for den enkelte. 2003. (medforfatter Jarl Inge Wærness) ISBN 9788202233044
Oppdragelse i det refleksivt moderne. Gyldendal 2006. ISBN 9788205351066
Vurdering og læring i en elevaktiv skole. Universitetsforlaget 2006. (medforfatter Jarl Inge Wærness) ISBN 9788215009155
Utdanningsledelse. 2006.
Kunnskapsregimer i pedagogikk og utdanningsvitenskap. Abstrakt forlag 2005. ISBN 827935-193-0
På vei mot Kunnskapsløftet (sammen med Halvard Hølleland). 2007.
Fellesskolen – reproduksjon av sosial ulikhet. Cappelen 2008. ISBN 978-82-02-29047-4
Fellesskolen – skolefaglig læring for alle. Cappelen 2008. ISBN 978-82-02-28362-9
Kunnskapsløftet - På vei mot felles kvalitetsansvar? Universitetsforlaget 2010 ISBN 978-82-15-01621-4
Utdanningsvitenskap og pedagogikk. Gyldendal 2011. ISBN 9788205400245


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Erling Lars Dale i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Erling Lars Dale i BIBSYS
Presentasjon ved UiO
Neckarsulm

Neckarsulm er en by nord i Baden-Württemberg, Tyskland, nær Stuttgart, og en del av distriktet Heilbronn. I 2004 hadde Neckarsulm 27 296 innbyggere.
Elvene Neckar og Sulm går sammen der, derav navnet, som ofte er misforstått eller galt uttalt som «Neckars Ulm». Navnet har ingen sammenheng med byen Ulm, som ligger ved elven Donau.
Både det tidligere NSU Motorenwerke AG (som er kjøpt opp av Audi), quattro GmbH og Lidls hovedkvarter ligger i byen. 
Neckarsulm er også berømt for å være på førsteplass i den tyske Solarbundesliga (byer med mer enn 10,000 inngyggere), en konkurranse om fornybare energikilder.

		
		
		


== Bygninger og konstruksjoner ==
Den tyske ordens slott med Deutsches Zweirad- und NSU-Museum
TDS’ kontorbygning
Obereisesheim-radiosenderen


== Tvillingbyer ==
 Carmaux, Frankrike
 Bordighera, Italia
 Grenchen, Sveits
 Zschopau, Tyskland
 Budakeszi, Ungarn


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Neckarsulm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Neckarsulm – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Avvisningsfronten

Avvisningsfronten (arabisk: جبهة الرفض) var en politisk koalisjon dannet i 1974 av radikale palestinske fraksjoner som avviste tipunktsprogrammet som ble tatt i bruk av Palestinas frigjøringsorganisasjon (PLO) på dens 12. palestinske landsmøte (PNC).


== Referanser ==
Tsarens kurér

For den franske miniserien fra 1975, se Tsarens kurér (TV-serie)Tsarens kurér (originaltittel: Michel Strogoff) er en roman skrevet av Jules Verne og utgitt i 1876. Den handler om unge Mikhail Strogoff, som er kurér for tsar Alexander II av Russland, og hans ferd gjennom Sibir for å varsle tsarens bror storfyrsten om tatarenes felttog i Sibir.
Boken har blitt filmatisert flere ganger.


== Handling ==
Michael Strogoff, 30 år gammel fra Omsk, arbeider som kurer for tsar Alexander II av Russland. Men Feofar Khan ansporer til opprør og klarer å skille Russlands fjerne østen fra resten av det russiske fastlandet, og ødelegger telegraf-linjene. Opprørere omringer også byen Irkutsk. Strogoff blir derfor sendt til Irkutsk for å advare tsarens bror om forræderen Ivan Ogareff, en tidligere oberst, som tidligere ble degradert og forvist - og som nå ønsker hevn mot den keiserlige familien. Obersten har til hensikt å vinne brorens tillit, og deretter forråde ham til Tartarer.
Underveis til Irkutsk møter han også Nadia Fedor, datter av en politisk fange som har havnet i eksil, Basil Fedor, og Nadia har fått tillatelse til å slutte seg til sin far i eksil i Irkutsk-området. Michael, hans mor og Nadia blir etter hvert tatt til fange av Tartar-styrkene, sammen med tusenvis av andre russere. Gjengen må deretter forsøke å komme seg løs, og fortsette videre mot Irkutsk for å advare tsarens bror før det er alt for seint.


== Eksterne lenker ==
(en) Michael Strogoff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Id, ego og super-ego

Id, ego og super-ego (på norsk også det, jeg og over-jeg; tysk Es, Ich og Über-Ich) er de tre delene av det psykiske apparatet definert i Sigmund Freuds strukturelle modell av personligheten. Ifølge denne modellen står id for de ukoordinerte og instinktive tilbøyelighetene, ego er den organiserte og realistiske delen av psyken, og super-ego er den kritiske og moraliserende funksjon.


== Id ==
Id («det-et») består av den uorganiserte delen av personlighetsstrukturen, og fungerer som «gledesprinsippet», som søker å unngå smerte eller søker umiddelbar glede og nytelse.
I Freuds formulering: «Det er den mørke, utilgjengelige del av personligheten vår, det lille vi vet om det, har vi lært av vårt studium av drømmearbeid og av å bygge nevrotiske symptomer, og det meste av dette er av negativ karakter og kan beskrives bare som en kontrast til ego. Vi nærmer oss id med analogier: Vi kaller det et kaos, en gryte full av boblende lyst [...]. Det er fylt med energi og kommer fra instinkter, men det har ingen organisasjon, produserer ingen kollektiv vilje, prøver bare å oppnå tilfredsstillelse av instinktive behov underlagt overholdelse av gledesprinsippet.»


== Ego ==
Ego («jeg-et») fungerer i henhold til virkelighetsprinsippet, dvs. den søker å behage id på realistiske måter som vil være til nytte på lang sikt i stedet for å bringe smerte.
Ego består av den organiserte delen av personligheten som inkluderer defensive, perseptuelle, intellektuell-kognitive og utøvende funksjoner. Bevisste forhold ligger i ego, selv om ikke alle av driftene av ego er bevisst. Ego-et skiller hva som er virkelig. Det hjelper oss å organisere våre tanker og skape fornuft av dem og verden rundt oss.


== Super-ego ==
Super-egos («over-jegets») mål er perfeksjon. Det består av den organiserte delen av personlighetesstrukturen, hovedsakelig, men ikke helt bevisstløs, som inkluderer den enkeltes egos idealer, åndelige mål, og den synske byrået (ofte kalt «samvittighet») som kritiserer og forbyr sine stasjoner, fantasier, følelser og handlinger.Super-ego arbeider i motsetning til id. Super-ego bestreber seg på å handle på en sosialt forsvarlig måte, mens id bare ønsker umiddelbar selvtilfredsstillelse. Super-ego styrer vår følelse av rett og galt og skyldfølelse. Det hjelper oss å passe inn i samfunnet ved å få oss til å handle på sosialt akseptable måter.


== Begrepshistorie ==
Freud selv benyttet de tyske begrepene das Es (det-et, uttales «ess»), das Ich (jeg-et, «ikj») og das Über-Ich (over-jeg-et, «u:ba-ikj»). Det var Freuds oversetter til engelsk, Joan Riviere, som innførte de latiniserte begrepene id, ego og super-ego.


== Litteratur ==
S. Freud (1923). Das Ich und das Es. Leipzig: Internationaler Psychoanalytischer Verlag.  [engelsk som The Ego and the Id (1927)]
Recco

Recco, ofte kalt skredrefleks, er en svensk oppfinnelse. Selve refleksen er en liten diode som kan sammenlignes med alarmbrikkene man ofte finner i butikker. Recco-refleksen reflekterer et radiosignal sendt fra en Recco-søker. Flere store alpinanlegg har Recco-søkeutstyr og mannskaper som er trent til søk. Norges Røde Kors Hjelpekorps' skredgrupper har også Recco-søkeutstyr ved  ambulansehelikopter-basene i Tromsø og Ålesund og i helikopteret til  Sysselmannen på Svalbard.Recco er svært enkelt å bruke for organiserte mannskaper og gir et svært hurtig søk. Ulempen med Recco er at søkeenhetene bare finnes hos den organiserte redningstjeneste og hos noen få skipatruljer. Det kan derfor ta (for) lang tid før man blir funnet med Recco.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Reccos hjemmeside
Yabaolu

Yabaolu (kinesisk: 雅宝路; pinyin: Yǎbǎolù) i Beijing i Kina, uoffisielt omtalt som Russlandsbyen (Russiatown) hva særlig gjelder den nordlige delen, er et nabolag der borgerne for det meste er russiske handelsfolk fra Sibir. Som mange andre etniske enklaver har den utviklet en særegen kultur. Fokus for nabolaget er et stort marked. Her er skiltene for det meste på russisk og skrevet med kyrillisk skrift. 


== Referanser ==
Per Stavem

Per Johan Stavem (født 1. mars 1926 i Sortland, senere bosatt i Bærum, død 24. september 2006 i Oslo) var en norsk lege, flyger og friidrettsutøver.


== Biografi ==
Per Stavem var født og vokste opp i Sigerfjord i Sortland. I 1942 flyktet han til Göteborg, og derfra via Færøyene til England. I England utdannet han seg til flyger ved Flyvåpenets flyskole (uteksaminert oktober 1944), og var jagerflyger til 1951. Mens han jobbet som flyger, studerte han medisin, og han ble cand.med i 1952 og dr.med i 1966. Han var spesialist i indremedisin (1965) og blodsykdommer (1986). Fra 1966 til 1995 var han assistentlege, dosent, overlege og professor ved hematologisk seksjon på Rikshospitalet.
Stavem var opptatt av språk, og som pensjonist ga han ut to diktsamlinger på eget forlag.
Per Stavem engasjerte seg i den såkalte Rødseth-saken, der han mente at Therese Rødseth led av en sjelden sykdom og ikke var blitt mishandlet.


== Idrettsutøver ==
Stavem representerte Stabæk IF. Han deltok i OL i London i 1948, der han ble nummer elleve i tikamp med 6151 poeng. I OL i Helsingfors i 1952 ble han nummer åtte i kulestøt med 16,02 meter i finalen, og nummer 16 i diskos med 46,00 meter. Han ble norsk mester i kulestøt i 1951 og 1952, og i lengde uten tilløp i 1952. Stavems personlige rekord i diskos var 47,49 meter, satt i Helsingfors i september 1951. Hans personlige rekord i kulestøt var 16,02 meter, som han kastet i OL i 1952. Det var også norsk rekord, og Stavem ble med dette første nordmann som klarte 16 m i kulestøt. Per Stavem var aktiv i veteranklasser helt fram til han døde.


== Utgivelser ==
Ubevisst grammatikk – belyst av læredikt og aforrim (2003) (dikt, hefte)
Vers om liv i land med lov (2004) (dikt)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Stavem – Olympedia 
(en) Per Stavem – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Per Stavem – Track and Field Statistics 
Tidsskrift for Den norske lægeforening: Minneord (nr. 22, 16. november 2006)
Tidsskrift for Den norske lægeforening: Lyrisk legekunst (nr. 7, 1. april 2004)
Tidsskrift for Den norske lægeforening: Aforrim og aforrytmer (nr. 10, 15. mai 2003)
Tidsskrift for Den norske lægeforening: Hematolog med språklig åre (nr. 30/2002)
NRK: Vers om liv (25. januar 2008)
Taxi Driver

Taxi Driver (norsk kinotittel: Taxi-sjåføren) er en amerikansk dramafilm fra 1976 regissert av Martin Scorsese. Filmen skildrer livet til en vietnamveteran som sliter med å tilpasse seg livet hjemme i USA. Han lider av søvnløshet og kjører taxi i New York nattestid. Hans liv tar en ny og dramatisk retning når en mindreårig prostituert søker beskyttelse hos ham. Hovedrollen spilles av Robert De Niro, mens sentrale biroller spilles av Jodie Foster, Cybill Shepherd, Harvey Keitel, Peter Boyle, Albert Brooks og Leonard Harris. Manuset ble skrevet av Paul Schrader og var delvis basert på egne erfaringer.
Taxi Driver ble tildelt Gullpalmen.


== Handling ==
Travis føler seg isolert og ensom etter å ha vendt hjem fra Vietnamkrigen og må ta seg jobb som taxisjåfør på nattestid i et av New Yorks dårligere områder. Han blir skremt og frustrert over den moralske avgrunnen samfunnet er blitt og klarer ikke helt å takle de sosiale normene etter krigen. Ondskapen topper seg når en 12 år gammel prostituert (Iris) må flykte fra sin hallik i Travis' taxi. Gradvis utvikler det seg en sterk trang hos Travis til å gjøre noe med denne lovløsheten.


== Om filmen ==
Det amerikanske filminstituttet kåret Robert De Niros rollefigur til filmhistoriens 30. beste skurkeskikkelse.En scene fra filmen er blitt legendarisk: Travis snakker til seg selv i speilet og sier: «You talkin' to me? You talkin' to me? You talkin' to me? Then who the hell else are you talkin' to? You talkin' to me? Well, I'm the only one here. Who the fuck do you think you're talking to? Oh, yeah? Ok.»
Filmen ender med en scene av svært voldelig art, der Travis skyter ned hallikene. Travis overlever selv om han blir skutt både i nakken og armen. Travis blir til slutt hedret som en helt, fordi han 'reddet' Iris. Mange har senere diskutert om dette kan være en drøm Travis har og at han faktisk er død på slutten. Det siste bildet i filmen viser Travis like isolert som tidligere der han stirrer paranoid ut av taxien.


=== Popularitet og økonomi ===
Taxi Driver ble en moderat suksess i USA. Den ble sett av ca 13 millioner kinogjengere i USA, noe som innbragte $27,8 millioner. Den havnet på en 15-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1976.Produksjonskostnadene var på $1,9 millioner.


=== Anmelderne ===
Den ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 98 % på Rotten Tomatoes. Roger Ebert gav den 4 av 4 stjerner og plasserte den senere opp på sin eksklusive liste Great Movies. Leonard Maltin gav den bare 2 av 4 stjerner.


== Rolleliste ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Taxi Driver på Internet Movie Database 
(no) Taxi Driver hos Filmfront 
(sv) Taxi Driver i Svensk Filmdatabas 
(da) Taxi Driver i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Taxi Driver på Allociné 
(nl) Taxi Driver på MovieMeter 
(en) Taxi Driver på AllMovie 
(en) Taxi Driver på Turner Classic Movies 
(en) Taxi Driver på Rotten Tomatoes 
(en) Taxi Driver på Metacritic
Arthur Boka

Arthur Boka (født 2. april 1983) er en ivoriansk fotballspiller som for tiden er klubbløs. 
Han blir kalt «Den afrikanske Roberto Carlos» både fordi han spiller i samme posisjon, venstre back, og fordi han har en aggressiv og offensiv spillestil som minner om den profilerte brasilianeren.
I likhet med mange andre store fotballspillere fra Elfenbenskysten startet Arthur Boka sin profesjonelle karriere i hjemlandsklubben ASEC Abidjan etter å ha spilt seg hele veien gjennom klubbens ungdomssystem. 
I 2002 ble han solgt til den belgiske klubben K.S.K. Beveren hvor han gjorde sine saker bra i to sesonger før han gikk til den franske klubben Strasbourg i 2004. Etter to sesonger i den franske ligaen ble han solgt til sin nåværende klubb, VfB Stuttgart. 
Siden 2004 har Arthur Boka representert Elfenbenskysten sitt fotball-landslag, og i dag besitter han fast plass i lagets startoppstilling. I VM 2006 spilte han samtlige kamper i gruppespillet og gjorde seg bemerket med godt spill i den såkalte «Dødens gruppe» hvor Elfenbenskysten møtte Serbia og Montenegro (seier 3-2), Argentina (tap 2-1) og Nederland (tap 2-1).
Arthur Boka er kortvokst (1.66 m), men har likevel gode fysiske forutsetninger og en utrettelig arbeidsmoral.
Han har også gode tekniske ferdigheter og besitter stor hurtighet.
Sommeren 2007 var den engelske storklubben Liverpool FC interessert i å kjøpe Boka, men han ble værende i den tyske Bundesligaen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Arthur Boka – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Arthur Boka – FIFA 
(fr) Arthur Boka – LÉquipe 
(en) Arthur Boka – Transfermarkt 
(en) Arthur Boka – national-football-teams.com 
(en) Arthur Boka – WorldFootball.net 
(en) Arthur Boka – Soccerbase.com 
(en) Arthur Boka – FootballDatabase.eu 
(de) Arthur Boka – fussballdaten.de 
(en) Arthur Boka – Soccerway
Kingsford Siayor

Kingsford  Siayor (født 17. oktober 1984 i Ghana) er en norsk skuespiller. 
Han vokste opp i Tromsø, og var ferdig utdannet skuespiller fra Høgskolen i Nord-Trøndelags (HiNT) linje Teaterproduksjon og skuespillerfag i 2009.Han var ansatt som skuespiller ved Trøndelag Teater fra 2010 til 2015. Fra 2015 til 2018 jobbet han på Nationaltheatret.Han har også spilt i en rekke TV serier, blant annet i den prisbelønte islandske krimserien Ófærð (norsk tittel: Innesperret).,  Hjem til jul og Twin.
Den 3. juni 2020 hadde Kingsford premiere på den selvskrevne, selvbiografiske monolog forestillingen Superkid som han selv spilte i på Nationaltheatret. Stykket høstet gode kritikker.


== Film og TV (utvalg) ==
2022 Calles gale verden (TV-serie, TVNorge/Discovery)
2020 Blodtur/Bloodride (TV-serie; Netflix)
2019 Hjem til jul/Home for Christmas (TV-serie; Netflix)
2019 Twin (TV-serie; NRK)
2019 Besatt (TV-serie; engelsk tittel: Seizure)
2019 Innesperret sesong 2
2017 ZombieLars (TV-serie, NRK)
2017 Heimebane (TV-serie; NRK)
2015 BMI – Turné (TV-serie, NRK)
2014 Mammon (TV-serie; NRK)
2014 Kampen om tilværelsen (TV-serie; NRK)
2003 Svidd neger (spillefilm)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kingsford Siayor på Internet Movie Database 
(no) Kingsford Siayor hos Nationaltheatret 
(en) Kingsford Siayor hos The Movie Database 
Om Kingsford Siayor  på nettsiden til Nationaltheatret.
Om Kingsford Siayour  på nettsidene til Trøndelag Teater. Besøkt 16. juni 2020.
Hvaler Seilforening

Hvaler Seilforening (stiftet 26. april 1991) er en norsk seilforening fra Hvaler kommune, som holder til på Skjærhalden. Foreningen har litt over 120 medlemmer og egen tur- og havseilingsgruppe som arrangerer flere seilturer i løpet av sesongen. Tidligere var det også et godt tilbud for barn og ungdom, hvor det ble seilt i båtklasser som optimistjolle, europajolle og två-krona.
Hvaler Seilforening er kanskje mest kjent for å arrangere den tradisjonsrike og populære regattaen, Homlungen seilasen, med start ved Homlungen fyr ikke langt fra Skjærhalden brygge. Regattaen blir arrangert i samarbeid med Fredrikstad Seilforening, og er Norges nest eldste regatta.
Hvaler Seilforening har vært arrangør for norgesmesterskapet i Hobie Cat 3 ganger.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Björn Granath

Björn Granath (født 5. april 1946 i Örgryte, død 5. februar 2017 i Stockholm) var en svensk skuespiller.


== Utvalgt filmografi ==

2010 – Pax

2003 – Svidd neger

1997 – Föreställningar om ett liv

1985 – Selskapsreisen 2
1987 – Pelle Erobreren
1980 – Marikken på Junibakken (Madicken på Junibacken)
1979 – Du er sprø, Marikken (Du är inte klok, Madicken)


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2010 – Iris Ljudbokspris
2003 – O'Neill-stipendiet
2001 – Svenska Akademiens teaterpris
1988 – Bodilprisen for beste mannlige birolle for rollen i  Pelle Erobreren
1988 – Robertprisen for årets mannlige birolle for rollen i  Pelle Erobreren


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Björn Granath på Internet Movie Database 
(no) Björn Granath hos Nationaltheatret 
(sv) Björn Granath i Svensk Filmdatabas 
(da) Björn Granath på Filmdatabasen 
(da) Björn Granath på danskefilm.dk 
(da) Björn Granath på danskfilmogtv.dk 
(da) Björn Granath på Scope 
(fr) Björn Granath på Allociné 
(en) Björn Granath på AllMovie 
(en) Björn Granath hos Rotten Tomatoes
Condé Nast Traveler

Condé Nast Traveler er et amerikansk tidsskrift som utgis av Condé Nast. Tidsskriftet ble startet i 1987 og spesialiserer seg på reportasjer om luksusreiser, bedømming av luksushoteller, produkter og tjenester. Tidsskriftet har også en del avsatt til forretningsreisende.


== Eksterne lenker ==
Tidsskriftets nettsted (engelsk)
Issaka Sawadogo

Issaka Sawadogo (født 18. mai 1966 i Ouagadougou i Burkina Faso) er en burkinsk skuespiller, danser, musiker og regissør. Han har medvirket i flere filmer og teateroppsetninger. Han har blant annet spilt på Nationaltheatret, Det norske teatret og Teatret på Torshov. Han har fransk, engelsk og norsk som scenespråk.


== Utvalgt filmografi ==
2000 – Ballen i øyet
2003 – Svidd neger
2006 – Induction


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Issaka Sawadogo på Internet Movie Database 
(sv) Issaka Sawadogo i Svensk Filmdatabas 
(da) Issaka Sawadogo på Filmdatabasen 
(da) Issaka Sawadogo på Scope 
(fr) Issaka Sawadogo på Allociné 
(en) Issaka Sawadogo på AllMovie 
(en) Issaka Sawadogo hos The Movie Database
Pleuronectinae

Pleuronectinae er en gruppe fiskearter i flyndrefamilien. 


== Systematikk ==
Inndelingen i artikkelen bygger på Nelson (2006). Plasseringen av, og slektskapet mellom enkelte arter internt i gruppen er omdiskutert. Dette gjelder blant annet Embassichthys bathybius og Platichthys bicoloratus. Det er imidlertid bred enighet om at gruppen som helhet er monofyletisk.


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Pleuronectinae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Pleuronectinae i Encyclopedia of Life 
(en) Pleuronectinae hos Fossilworks 
(en) Pleuronectinae hos ITIS