jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
RTL Group

RTL Group er et europeisk media- og underholdningsnettverk som eier eller deleier 56 tv-kanaler og 31 radiokanaler. RTL Group er basert i Luxembourg og driver i Tyskland, Frankrike, Belgia, Nederland, Luxembourg, Spania, Ungarn og Kroatia – samt en rekke produksjonsselskaper verden over. Det tyske mediakonsernet Bertelsmann er hovedeier av gruppen. Bokstavene RTL er opprinnelig en forkortelse for Radio Television Lëtzebuerg (luxembourgsk), Radio Télévision Luxembourg (fransk) eller Radio Television Luxemburg (tysk). En engelsk oversettelse var Radio and Television of Luxembourg.


== Bakgrunn ==


=== Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion ===
Selskapet har røtter tilbake til 1924, da Radio Luxembourg første gang gikk på luften. Compagnie Luxembourgeoise de Radiodiffusion (CLR) ble grunnlagt i 1931, og to år senere ble Radio Luxembourg en foregangskringkaster som sendte på flere språk til hele Europa. 
CLR var en av grunnleggerne av Den europeiske kringkastingsunion (EBU), og RTL Group er fremdeles medlem av EBU – offisielt med et tidligere navn: CLT-UFA.I 1954 endret CLR navn til Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion (CLT) og startet med tv-sendinger gjennom kanalen Télé-Luxembourg. RTL fikk stor suksess, siden Luxembourg tillot kommersielle radio- og tv-kanaler lenge før andre europeiske land. Inntektene ga RTL økonomisk handlerom til å ekspandere sendinger til flere språk, og til flere land. Blant annet begynte mange britiske radioprogramledere i Radio Luxembourg før de gikk videre til BBC Radio eller kommersielle radiokanaler i Storbritannia.


=== Fusjoner og nye selskap ===
Med fremveksten av kommersielle radiokanaler i Europa utover 1990-årene, tapte Radio Luxembourg terreng og sluttet med regulære sendinger 30. desember 1992. Forkortelsen RTL ble i 1960- og 1970-årene brukt parallelt med CLT og Télé-Luxembourg.
I 1997 fusjonerte CLT med det Hamburg-baserte UFA Film- und Fernseh-GmbH, et underselskap til media-konglomeratet Bertelsmann. Det nye selskapet fikk navnet CLT-UFA. I 2000 fusjonerte CLT-UFA med det britiske produksjonsselskapet Pearson TV, og det nye selskapet fikk navnet RTL Group. Hovedaksjonær i det nye selskapet har siden opprettelsen i 2000 vært Bertelsmann.RTL Group er involvert i 56 tv-kanaler og 31 radiokanaler over hele Europa. Gruppen står også bak en rekke store tv-programmer, alt fra konkurranseshow og såpeoperaer – til talentshow som Idol og X Factor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 

(en) RTL Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) RTL Group – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Debbie Meyer

Deborah Elizabeth Meyer (født 14. august 1952 i Annapolis, Maryland) er en amerikansk tidligere svømmer som under Sommer-OL 1968, i Mexico by vant tre gullmedaljer på 200 m, 400 m og 800 m frisvømming. Hun var den første svømmeren som vant tre individuelle gull i ett OL.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Debbie Meyer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Debbie Meyer – Olympics.com 
(en) Debbie Meyer – Olympic.org 
(en) Debbie Meyer – Olympedia 
(en) Debbie Meyer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Debbie Meyer – FINA 
(en) Debbie Meyer – Swimming Hall of Fame 
(en) Debbie Meyer – swimrankings.net
Shane Gould

Shane Elizabeth Gould (født 23. november 1956 i Sydney) er en australsk tidligere svømmer som under Sommer-OL 1972, i München vant tre gullmedaljer på 200 m og 400 m frisvømming, og 200 m individuell medley. Gould ble i 1981 medlem av Order of the British Empire. I 2018 ble hun utnevnt til medlem av Order of Australia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Shane Gould – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Shane Gould på Internet Movie Database 
(de) Shane Gould – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Shane Gould – Olympics.com 
(en) Shane Gould – Olympic.org 
(en) Shane Gould – Olympedia 
(en) Shane Gould – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Shane Gould – Australian Olympic Committee 
(en) Shane Gould – Sport Australia Hall of Fame 
(en) Shane Gould – Swimming Hall of Fame
Reidar Otto

Reidar Otto (født 9. desember 1890 i Chicago, død 10. mai 1959 i Oslo)
var en norsk teatersjef.Han studerte teater og sang ved skoler i Dresden, Roma og Stockholm.
Vel tilbake ledet han Studentersamfundets Theater i 1916.
Han ble meddirektør ved Centralteatret i 1919 sammen med sin far Harald Otto (1865–1928)
som overtok det i 1902.   Reidar Otto ledet det 1928-48 og overlot roret til sønnen Harald Ottho.  
Familiens lederskap endte i 1959 det året Reidar Otto døde.
Otto var etter den andre verdenskrig formann i Norsk Teaterlederforening.
Han ledet også Privatteaterlederforeningen og var
styremedlem i Christiania teaterhistorisk museum.


== Premier ==
St. Olavs Orden ridder i første klasse 1952
finsk orden
ungarsk orden
franske L'etoile noire i 1959 for å ha oppført over femti franske skuespill


== Referanser ==
Moses Tanui

Moses Tanui (født 20. august 1965 i Kenya) er en kenyansk tidligere friidrettsutøver (langdistanseløper) som vant gullmedalje i VM 1991 i Tokyo på 10 000 meter.
I VM 1993 i Stuttgart mistet han den ene skoen en runde før mål etter et sammenstøt med vinneren Haile Gebrselassie, og fullførte som andremann.


== Andre meritter ==
I 1996 og 1998 vant han Boston Marathon. Tanui var den første i verden til å løpe halvmaraton under 60 minutter, da han 3. april 1993 løp på 59:47 i Milano, en tid som stod i fem år inntil landsmannen Paul Tergat slo rekorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Moses Tanui – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Moses Tanui – Olympedia 
(en) Moses Tanui – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Moses Tanui – Commonwealth Games Federation 
(en) Moses Tanui – World Athletics 
(en) Moses Tanui – Track and Field Statistics
Naide Gomes

Enezaide do Rosário «Naide» da Vera Cruz Gomes (født 20. november 1979 i São Tomé og Príncipe) er en portugisisk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp og lengdehopp. 
Gomes begynte å konkurrere for São Tomé og Príncipe, som hun representerte i OL 2000, der hun også var fanebærer under åpningsseremonien. I 2001 byttet hun statsborgerskap og begynte å konkurrere for Portugal. 
2002 ble Gomes nummer to i femkamp i innendørs-EM i Wien. To år senere ble det en ny sølvmedalje i innendørs-VM i Budapest. I 2005 valgte Gomes å stille opp i lengde i innendørs-EM i Madrid, og der vant hun sin første internasjonale tittel. Hun har fortsatt med å satse på lengde, og tok sølv i utendørs-EM 2006 i Göteborg. 
I 2007 tok Gomes gull i innendørs-EM i Birmingham. Dette året hoppet hun også over 7 meter for første gang (7,01 i et stevne i Madrid). Senere samme år deltok hun i VM i Osaka, der hun ble nummer fire i lengdefinalen.
I 2008 ble hun verdensmester innendørs etter et hopp på 7,00. Utendørs deltok hun i OL 2008, men hun ble overraskende slått ut i kvalifiseringen.


== Personlige rekorder ==
Lengdehopp – 7,12 (utendørs)
Femkamp – 4759 poeng
Sjukamp – 6230 poeng


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naide Gomes – Olympics.com 
(en) Naide Gomes – Olympic.org 
(en) Naide Gomes – Olympedia 
(en) Naide Gomes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Naide Gomes – World Athletics 
(en) Naide Gomes – Diamond League 
(en) Naide Gomes – Track and Field Statistics
Anita Włodarczyk

Anita Włodarczyk (født 8. august 1985 i Rawicz) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i sleggekast. Hun har verdensrekorden på 81,08 meter, satt 1. august 2015.


== Idrettskarriere ==
Włodarczyks første internasjonale mesterskapsfinale var i OL 2008 der hun ble nummer seks med et kast på 71,56. Samme år ble hun nummer tre i IAAF World Athletics Final i Stuttgart med et kast på 70,97. I VM 2009 i Berlin sikret hun seg gullmedaljen ved å sette verdensrekord med 77,96. Resultatet kom i den andre omgangen. Da hun forstod hvor langt det var, løp hun jublende mot publikum. I gledesrusen forstuet hun foten og ble nødt til å stå over de resterende omgangene.
Ved et stevne i Wladyslawowo 1. august 2015 satte hun ny verdensrekord, med 81,08 meter, og ble dermed den første kvinnen i verden som kastet over 80 meter. Hun hadde selv den gamle verdensrekorden på 79,83 meter, satt i juni 2015.
Under de sommerolympiske lekene i 2016 i Rio de Janeiro satte hun 15. august 2016 ny verdensrekord med 82,29 meter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Anita Włodarczyk – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anita Włodarczyk – Olympics.com 
(en) Anita Włodarczyk – Olympic.org 
(en) Anita Włodarczyk – Olympedia 
(en) Anita Włodarczyk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Anita Włodarczyk – Polens olympiske komité 
(en) Anita Włodarczyk – World Athletics 
(en) Anita Włodarczyk – Diamond League 
(en) Anita Włodarczyk – Track and Field Statistics
Alison Sydor

Alison Sydor (født 9. september 1966 i Edmonton, Alberta) er en kanadisk terrengsyklist. Hun tok sølvmedalje i terrengsykling ved sommer-OL 1996 og har vunnet 3 verdensmesterskap gullmedalje (1994 i Vail; 1995 i Kirchzarten, Tyskland; 1996 i Cairns, Australia; og 2002 baneløp i Kaprun, Austria.)
Sydor har også vunnet fem sølvmedaljer (1992, 1999, 2000, 2001 og 2003) og tre bronse (1998, 1999 (baneløp), 2004) under VM i mountainbike og biketrial, og en bronse under VM i landeveissykling (1991).  I tillegg har Sydor vunnet 17 World Cup (cross-country) ritt, og i 13 etterfølgende år (1992–2004) aldri vært dårligere enn top-5 i VM.
I 1995 og 1996 ble Sydor tildelt Velma Springstead Trophy som Canadas topp kvinnelige sportsutøver.
Sydor ble innlemmet i the Mountain Bike Hall of Fame i 2007 og British Columbia Sports Hall of Fame Class for 2008.


== Eksterne lenker ==
(en) Alison Sydor – Olympics.com 
(en) Alison Sydor – Olympic.org 
(en) Alison Sydor – Olympedia 
(en) Alison Sydor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Alison Sydor – Canadian Olympic Committee 
(en) Alison Sydor – Canada Sports Hall of Fame 
(en) Alison Sydor – Britisk Columbia Sports Hall of Fame 
(en) Alison Sydor – Commonwealth Games Federation 
(en) Alison Sydor – ProCyclingStats 
(en) Alison Sydor – Cycling Archives
Gyrid Listuen

Gyrid Elisabeth Listuen (født 17. desember 1961 på Kløfta) er en norsk radiodokumentarskaper og  dokumentarkonsulent.
Listuen er utdannet programingeniør (NRK) og journalist (Norsk Journalisthøgskole). Hun har også studert spansk ved Universitetet i Oslo og NLP coaching ved Phil Parker Training Institute i London. Listuen har laget en rekke dokumentarer som er sendt i Radiodokumentaren på NRK P2.
Listuen er en av grunnleggerne av Røverhuset, et mediehus for innsatte og løslatte straffedømte.Per 2018 studerer hun gestaltterapi ved Norsk Gestaltinstitutt Høyskole.


== Priser ==
Prix Europa i klassen ’Beste Europeiske Radiodokumentar’ i 1997 for ”En surrebukk på stjernehimmelen, et portrett av Sten Erik Holstad som har Downs syndrom”
SKUP Diplom 1998 for ”Fleskebiller og Fyrverkeri, en radiodokumentar om å bo i kommunal gård øst i Oslo”.


== Referanser ==
Mary Wayte

Mary Alice Wayte (født 25. mars 1965 i Mercer Island, Washington) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL 1984, i Los Angeles vant gullmedalje på 200 m frisvømming. USA vant også gullmedalje på 4×100 m frisvømming stafett, men Wayte svømte kun de innledende heatene. Under sommer-OL 1988, i Seoul, var hun med på å vinne sølvmedalje på 4×100 m medley og bronsemedalje på 4×100 m frisvømming stafett. Hun har i tillegg en gullmedalje og en sølvmedalje fra Panamerikanske leker i 1983, i Caracas, samt en gullmedalje på 4×200 m frisvømming fra Stillehavslekene i 1985, Tokyo.


== OL-medaljer ==
 1984  Los Angeles -  Gull i svømming, 200 m fri damer  USA
 1984  Los Angeles -  Gull i svømming, 4 x 100 m fri damer  USA
 1988  Seoul -  Sølv i svømming, 4 x 100 m medley damer  USA
 1988  Seoul -  Bronse i svømming, 4 x 100 m fri damer  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mary Wayte – Olympics.com 
(en) Mary Wayte – Olympedia 
(en) Mary Wayte – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mary Wayte – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Mary Wayte – Swimming Hall of Fame
Irina Kalentjeva

Irina Nikolajevna Kalentjeva (russisk Ирина Николаевна Калентьева, født 10. november 1977 i Batyrevskij distrikt, Tsjuvasjia) er en profesjonell terrengsyklist fra Russland. Hun vant VM i mountainbike og biketrial i 2007 og 2009.


== Meritter ==
1.-plass nasjonalt mesterskap i rundbane olympisk format 2008 i Russland.
1.-plass nasjonalt mesterskap i rundbane olympisk format 2007 i Russland.
1.-plass nasjonalt mesterskap i rundbane olympisk format 2006 i Russland.
1.-plass nasjonalt mesterskap i rundbane olympisk format 2005 i Russland.


== Eksterne lenker ==
(en) Irina Kalentjeva – Olympedia 
(en) Irina Kalentjeva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Irina Kalentjeva – Cycling Archives 
(en) Irina Kalentjeva – TheSports.org 
Irina Kalentievas nettsted
Richard Chelimo

Richard Chelimo (født 24. februar 1972, død 15. august 2001) var en kenyansk friidrettsutøver (langdistanseløper) som hovedsakelig konkurrerte på 10 000 meter.
Chelimos gjennombrudd kom i 1990 da han fikk andreplass i junior-VM i terrengløp. Samme år tok han gullmedalje på 10 000 meter i junior-VM. Under VM 1991 i Tokyo vant Chelimo sølvmedalje på samme distanse, syv tiendedeler bak landsmannen Moses Tanui.


== Fra gull- til sølvmedalje ==
Under OL 1992 i Barcelona tok han sølvmedalje bak Khalid Skah, etter først å ha fått tilkjent seieren. Da Chelimo og Shah som ledet løpet tok igjen marokkaneren Hammou Boutayeb med en runde, hindret Boutayeb kenyaneren, og Skah løp inn til seier. Etter løpet ble Skah beskyldt for å ha tjent på denne hindringen, og ble diskvalifisert. Det marokkanske friidrettsforbundet protesterte, og avgjørelsen ble omgjort. Det spanske publikumet gav høylytt uttrykk for hva de mente om hendelsen, da Skah ble møtt av en øredøvende pipekonsert ved premieutdelingen.


== Verdensrekord ==
5. juli 1993 i Stockholm satte Chelimo verdensrekord på 10 000 meter med tiden 27.07,91. En rekord som ble forbedret kun fem dager senere, da landsmannen Yobes Ondieki løp på 26.58,39 under Bislett Games.


== Dødsfall ==
I 2001 døde Chelimo av kreft.


== Personlige rekorder ==
5 000 meter – 13.05,14
10 000 meter – 27.07,91


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Richard Chelimo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Richard Chelimo – Olympedia 
(en) Richard Chelimo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Richard Chelimo – World Athletics 
(en) Richard Chelimo – Track and Field Statistics
Heike Friedrich

Heike Friedrich (født 18. april 1970 i Karl-Marx-Stadt, Sachsen) er en tidligere svømmer fra Øst-Tyskland, som under sommer-OL 1988, i Seoul, vant gullmedalje på 200 m frisvømming og sølvmedalje på 400 m frisvømming. Under langbane-VM 1986, i Madrid, vant hun fire gullmedaljer, hvorav to var individuelle og to på stafett. Hun har også ni gullmedaljer fra langbane-EM.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Gull i svømming, 200 meter fri damer  Øst-Tyskland
 1988  Seoul - Sølv i svømming, 400 meter fri damer  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Heike Friedrich – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Heike Friedrich – Olympics.com 
(en) Heike Friedrich – Olympic.org 
(en) Heike Friedrich – Olympedia 
(en) Heike Friedrich – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Heike Friedrich – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Heike Friedrich – FINA 
(en) Heike Friedrich – swimrankings.net
Susie O’Neill

Susan «Susie» O'Neill (født 2. august 1973 i Brisbane, Queensland) er en australsk tidligere svømmer som under sommer-OL 1996, i Atlanta, vant gullmedalje på 200 m butterfly, og under sommer-OL 2000, i Sydney, vant gullmedalje på frisvømming. Hun har også fire sølvmedaljer og to bronsemedaljer fra OL. I tillegg har hun tre gullmedaljer, fem sølvmedaljer og fem bronsemedaljer fra VM, syv gullmedaljer, fem sølvmedaljer og en bronsemedalje fra Stillehavslekene, samt ti gullmedaljer og fem sølvmedaljer fra Samveldelekene.
I 2018 ble hun utnevnt til medlem av Order of Australia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Susie O'Neill på Internet Movie Database 
(de) Susie O'Neill – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Susie O'Neill – Olympics.com 
(en) Susie O'Neill – Olympic.org 
(en) Susie O'Neill – Olympedia 
(en) Susie O'Neill – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Susie O'Neill – Australian Olympic Committee 
(en) Susie O'Neill – Sport Australia Hall of Fame 
(en) Susie O'Neill – Commonwealth Games Federation 
(en) Susie O'Neill – FINA 
(en) Susie O'Neill – Swimming Hall of Fame
Camelia Potec

Camelia Alina Potec (født 19. februar 1982 i Brăila) er en rumensk tidligere svømmer som under Sommer-OL 2004 i Athen, vant gullmedalje på 200 m frisvømming. Hun har også en sølvmedalje og to bronsemedaljer fra VM, fire gullmedaljer, fire sølvmedaljer og ni bronsemedaljer fra EM, samt tre gullmedaljer og en bronsemedalje fra sommer-Universiaden.


== OL-medaljer ==
 2004  Athen - Gull i svømming, 200 meter fri damer  Romania


== Annet ==
I 2013 ble hun valgt til leder av Romanias Svømme- og moderne femkampforbund, som den yngste noensinne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Camelia Potec – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Camelia Potec – Olympedia 
(en) Camelia Potec – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Camelia Potec – FINA 
(en) Camelia Potec – swimrankings.net
Ove Eriksen

Ove Yngvar Eriksen (født 28. oktober 1944) er en norsk tidligere sportskommentator i NRK og nyhetsanker for NRK Østafjells. Han var NRKs hovedkommentator innen skøyter (fra 1991/1992-sesongen), sykkel og svømming fra 1993 samt bryting fra 1992. 


== TV-karriere ==
Eriksen var opprinnelig ansatt i NRKs distriktsredaksjon i Telemark, Buskerud og Vestfold. Han var programleder for programmet Norge Rundt i 1988. Han erstattet siden blant annet Knut Bjørnsen som skøytekommentator i NRK Sport. I sin første jobb som skøytekommentator for NRK i november 1991 kommenterte han sammen med Gisle Espeland og Kay Stenshjemmet, i et løp hvor Johann Olav Koss falt. Han har også hatt oppdrag som reporter, blant annet under VM i friidrett i Göteborg i 1995, der han ble den første som fortalte Gwen Torrence at hun var diskvalifisert fra konkurransen etter å ha vært den første over målstreken på 200 m.Den 11. november 2006 fikk Eriksen et illebefinnende under 2. dag av åpningsstevnet av verdenscupen på skøyter 2006/07 i Heerenveen. Hovedpulsåren i magen hadde sprukket. Operasjonen var vellykket og Eriksen ble rehabilitert.Eriksen omtaler sin vanskeligste jobb noensinne var å kommentere VM-finalen i svømming hvor Alexander Dale Oen tok sitt VM-gull på grunn av alle de sterke følelsene, ettersom dette bare var tre dager etter terrorangrepene i Norge 2011.Under Sommer-OL 2012 i London kommenterte han i sine 13. olympiske leker. Hans første OL var i 1988. Han kommenterte Jon Rønningens andre OL-gull i bryting under Sommer-OL 1992 i Barcelona, noe som han sier nok er det aller største øyeblikket i min kommentatorkarriere. Eriksen setter denne prestasjonen som en av de aller største prestasjonene i norsk idrettshistorie. Videre var han NRKs kommentator under hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1994 Lillehammer, hvor det ble tre gull og tre verdensrekorder til Johann Olav Koss. Andre personlige store kommentatorøyeblikk han har fått kommentere direkte for NRK er Geir Karlstads OL-gull i Albertville 1992 på 5000 meter, og Thor Hushovds VM-gull i landeveissykling i 2010 i Australia. Eriksen har også kommentert ved flere åpnings- og avslutningsseremonier under de Olympiske leker på NRK TV.Før skøytesesongen 2012/13 forteller han at det var litt vanskelig å finne motivasjonen, tok han det som et signal på at det var på tide å slutte. Hans siste mesterskap som kommentator ble enkeltdistanse-VM på skøyter i 2013 i Sotsji, hvor han hadde Even Wetten med som ekspertkommentator.


== Bokutgivelse ==
I 2018 utga han boka Murukleiven på Kolofon forlag på papir og Cappelen Damm på lydfil.


== Familie ==
Ove Eriksen er sønn av bryteren Aage Eriksen som tok en sølvmedalje under Sommer-OL 1948 i London. Faren deltok også under Sommerlekene i 1952 i Helsingfors.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ove Eriksen på Internet Movie Database 
(no) «Ove Eriksens – blogg på NRKs nettsider». Arkivert fra originalen 13. mars 2017. Besøkt 8. november 2012.
Hòa Bình-demningen

Hòa Bình-demningen er en demning med et vannkraftverk i elva Da i Vietnam, nær byen Hòa Bình] 60-70 km sør for Hanoi. Kraftverket har en installert effekt på 1 920 MW, mens største (brutto) vannkraftkapasitet er 1 960 MW, fordelt på åtte turbiner. Årsproduksjonen av elektrisk kraft er 8,16 TWh. Demningen er 128 meter høy og 670 meter lang. Reservoaret er på 208 km² overflateareal, og har en vannmengde på 9 km³ (9 mrd m³).  Hele anlegget stod ferdig i 1994.


== Eksterne lenker ==
Industcards – «Hydroelectric power plants in Vietnam».
Sơn La-demningen

Sơn La-demningen er en demning med vannkraftverk under bygging ved elva Da i det nordlige Vietnam, nær byen Sơn La. Kraftverket vil få en installert effekt på 2 400 MW, fordelt på seks turbiner. Demningen blir 177 meter høy og reservoaret blir på 44 043 hektar overflateareal. 
Utbyggingen startet i 2005
, og hele anlegget skal stå ferdig i 2012. Generator nr 1 ble idriftsatt med vellykket test i desember 2010.Det har vært sterke protester mot utbyggingen, som gir en oversvømming som fører til flytting av minst 100.000 personer i Vietnam.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – «Hydroelectric power plants in Vietnam».
Torgeir Gråtrud

Torgeir Gråtrud (født 5. april 1962 i Hurdal) er en pensjonert norsk generalmajor i Hæren og tidligere sjef for Forsvarets spesialstyrker.


== Karriere ==
Gråtrud har vært sjef for Hærens jegerkommando og Forsvarets spesialkommando i Rena leir og var styrkesjef for spesialstyrkene i Afghanistan ved fire deployeringer. Han har senere hatt stillingen som sjef for det norske teamet ved USCENTCOM/USSOCOM i Tampa, Florida USA. I 2012 ble han den første sjefen for Spesialoperasjonsavdelingen (NORSOCOM), Forsvarsstabens operative ledelse for Forsvarets spesialkommando og Marinejegerkommandoen. Fra sommeren 2013 til han i august 2016 begynte i Etterretningstjenesten, var han Assistant Chief of Staff J5 Plans ved NATO hovedkvarteret ved Joint Force Command Brunssum i Nederland.I statsråd 2. juni 2017 ble han utnevnt til generalmajor i Hæren og ble beordret til stillingen som sjef for Forsvarets spesialstyrker. Han overtok stillingen 1. september 2017 og satt i den frem til han gikk av med pensjon 27. april 2022.


== Utmerkelser ==
Gråtrud ble i 2012 tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren «for på fremragende måte å ha utvist personlig tapperhet og ledelse under kamp i internasjonale operasjoner i Afghanistan i 2005 og 2007.» Han ble med det den første mottakeren for handlinger foretatt etter andre verdenskrig.
I 2016 ble Gråtrud tildelt NATO meritorious service medal «for hans fremragende lederegenskaper, samt hans eksepsjonelle bidrag knyttet til Natos aktiviteter.»Videre er Gråtrud tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen med to stjerner, Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner med to stjerner, Forsvarets operasjonsmedalje (Afghanistan), Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner, FN-medaljen (UNIFIL), Afghanistan Campaign Medal (USA), NATO-medaljen (for Tidligere Jugoslavia, Kosovo og Afghanistan), Medal of Merit i sølv (Latvia),  Forsvarets medalje for feltsport, Forsvarets medalje for skyting og Nijmegenmedaljen.


== Referanser ==