jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Presidentvalget i USA 1980

Presidentvalget i USA 1980 var det 40. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 4. november 1980, og valgte Ronald Reagan og George H.W. Bush som henholdsvis president og visepresident for perioden 1981–1985. Det demokratiske partis sittende president og visepresident, Jimmy Carter og Walter Mondale, tapte stort. Carters valgnederlag ble det største for en sittende amerikansk president på 48 år. Uavhengige John B. Anderson, som ønsket et moderat republikansk alternativ til Reagan, fikk 6,6 prosent av stemmene.


== Nominasjoner og primærvalg ==

Sittende president, Jimmy Carter, var Demokratenes opplagte favoritt, men han møtte motstand. Våren og sommeren 1979 hadde det vært stor inflasjon, og deler av landet opplevde til tider strømbrudd. Gisselkrisen i Iran var også ydmykende for presidenten. Meningsmålinger viste liten støtte til Carter som president.Edward Kennedy, bror av den avdøde presidenten John F. Kennedy, meldte sitt kandidatur for Det demokratiske parti. Kennedys kandidatur hadde blitt ventet lenge. Mange forventet at han skulle forsøke i 1968, men han hadde ikke gjort dette. En bilulykke med det som latet til å være tvilsomme omstendigheter, gjorde sitt til at han heller ikke stilte i 1972. Han stilte heller ikke i 1976, da partiet endte opp med svært mange kandidater. Det endte opp med at Carter vant 37 stater, Kennedy vant 12, mens California-guvernør Jerry Brown vant Michigan. Kennedy fikk en betydelig tilslutning, men Carter vant med 63,6 prosent av delegatenes stemmer under partiets landsmøte i New York. 
Hos Det republikanske parti vant Ronald Reagan overlegent med nærmere 60 prosent av stemmene og 44 stater. Reagan hadde også stilt som kandidat i 1976, men tapte et svært tett løp mot Gerald Ford. George H.W. Bush, som senere ble Reagans visepresidentkandidat, fikk 24 prosent oppslutning, og vant seks stater samt Washington, D.C. John B. Anderson fra Illinois fikk 1,5 millioner stemmer (13 prosent), men ingen stater. Han valgte til slutt å stille som uavhengig kandidat. På Det republikanske partis landsmøte i Detroit ble Reagan formelt valgt til presidentkandidat, mens Bush ble valgt til visepresidentkandidat.


== Valgresultat ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Busch, Andrew E. (2005). Reagan's Victory: The Presidential Election of 1980 and the Rise of the Right (engelsk). University Press of Kansas. ISBN 0-7006-1407-9. 
Germond, Jack W.; Witcover, Jules (1981). Blue Smoke & Mirrors: How Reagan Won & Why Carter Lost the Election of 1980 (engelsk). New York: Viking. ISBN 0-670-51383-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(en) United States presidential election, 1980 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Stemmer fordelt på stater
Stemmer fordelt på stater (med grafer)
Stemmer fordelt på fylker (counties)
Moniermagasin

Moniermagasin er en type ammunisjonsbunker med hvelvet murkonstruksjon i lettarmert betong. Byggemåten, en lett skallkonstruksjon av armert betong, ble utviklet av en fransk gartner, Joseph Monier, som også anerkjennes som en av opphavsmennene bak armert betong.
Magasinet ble hovedsakelig brukt for oppbevaring av ammunisjon og våpen og ble oppført sent på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet.
 Moniermagasinene var typiske for opprustningen av det norske Forsvaret i tiden før 1905 og har som sådan både antikvarisk og militærhistorisk betydning.Denne typen magasin finnes ved de fleste norske festningsanlegg bygget før krigen. En del av dem er fredet, bla. de som finnes på Brettingen fort (1898), Hysnes fort (1898), Kvarven fort (1898–99) og Rauøy fort (1930-tallet). Moniermagasinene har en høy kulturminneverdi i europeisk sammenheng ettersom de fleste tilsvarende magasin utenfor Norges grenser er borte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Rushtid

Rushtid eller rushtrafikk (fra engelsk), også kalt myldretid (fra dansk), betegner den tiden av dagen da flest mennesker reiser til og fra arbeid, skole og lignende daglige gjøremål. Tidsrommet er kjennetegnet ved sterkt økende trafikk på veier og i kollektivtrafikken, og denne trafikken overstiger som oftest kapasiteten, som igjen resulterer i kø og trengsel. Rushtiden inntreffer to ganger hver dag; om morgenen og om ettermiddagen, i retning til et sentrum og i retning fra. På dansk kalles det «myldretid», et ord som like gjerne kunne brukes på norsk, hvis man vil unngå engelske ord som ikke har blitt tilpasset (å stave det «rush» og uttale det «røsj» er ikke tilpassing).
I kollektivtrafikken i og rundt de største byene settes det ofte inn egne rushtidsavganger som bare kjører så lenge rushtiden varer, mens det for tog og t-bane gjerne kjøres lengre tog med ekstra vogner. 
Rushtiden inntreffer to ganger daglig, mandag til og med fredag. Morgenrushet varer normalt fra 07:00 til 09:00 og ettermiddagsrushet varer normalt fra 15:00 til 18:00.
Morgenrushet er mer konsentrert enn ettermiddagsrushet, ettersom skoler avslutter dagen tidligere enn de fleste arbeidsplasser og trafikken blir dermed fordelt over en lengre periode. Men det er som oftest flere som reiser i ettermiddagsrushet fordi en gjerne kombinerer ulike gjøremål på vei fra jobb eller skole, som innkjøp og lignende.
Rushtrafikken varierer sterkt fra sted til sted, med mange lokale forskjeller.
Den tredje rushtiden mange viser til, beskriver trafikken som midt på dagen tar seg litt opp på grunn av lunsjtiden. En tilsvarende tiltagende trafikk skjer også på lørdag mellom 11:00 og 15:00.


== Se også ==
Bilkø


== Referanser ==
Ascrib Islands

Ascrib Islands (Ascrib-øyene) er en liten øygruppe nordvest for Skye i Hebridene i Skottland. Den ligger i nord i de indre Hebridene. Administrativt tilhører den  regionen Highland. 
De største øyer og holmer i Ascrib Islands er South Ascrib, Eilean Garave, Sgeir a’ Chapuill, Sgeir a’ Chuain, Eilean Creagach og Eilean Losal. Det høyeste punktet ligger på South Ascrib, 41 meter over havet.Sammen med øya Isay og Loch Dunvegan ble øyene i 17. mars 2005 erklært for et Spesielt viktig verneområde (Special Area of Conservation) på grunn av bestanden av nise (Phocoena phocoena) og Steinkobbe (Phoca vitulina).Øyene er i privat eie, eier siden slutten av 1990-tallet er Peter Garth Palumbo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Scottish Natural Heritage – Ascrib Isay and Dunvegan Special Area of Conservation (engelsk) PDF
Ascrib, Isay and Dunvegan, Joint Nature Conservation Committee
Japansk rødfuru

Japansk rødfuru (Pinus densiflora) er en art i furuslekten innenfor furufamilien. Denne østlige furua vokser vilt i Japan, Korea, deler av nordøstlige Kina, og på et lite område i det østlige Russland.

I Japan går den også under navnet Akamatsu eller Mematsu. Den dyrkes der både for tømmeret og som park- og hagetre.  I avlen har man rendyrket varianter som er ekstra små (Oculus Draconis), hengende (Pendula), og mangegrenet (Umbraculifera).
Arten blir 20-35 meter høy, med en diameter inntil 1 meter. Om høsten blir den gul. Nålene kan bli 12 cm lange, sitter i par på to, og er grønne. Konglene er 4–7 cm lange. De har tynne skjell, og før modningen er de blå-purpur-fargede. Barken er furete med små skjold av barkskjell, brungrå eller mattgrå i fargen.
Arten kan bli trolig 1.300 år gammel. Den vokser på 900-2.500 moh. trærne tåler temperaturer end til -45 °C, og er populære hage- og parktrær.


== Litteratur ==
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 174. ISBN 82-10-01282-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Japansk rødfuru i Encyclopedia of Life 
(en) Japansk rødfuru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Japansk rødfuru hos ITIS 
(en) Japansk rødfuru hos NCBI 
(en) Japansk rødfuru hos The International Plant Names Index 
(en) Japansk rødfuru hos Tropicos 
(en) Kategori:Pinus densiflora – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pinus densiflora – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pinus densiflora – detaljert informasjon på Wikispecies
Presidentvalget i USA 1976

Presidentvalget i USA 1976 var det 48. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 2. november 1976, og valgte Jimmy Carter og Walter Mondale som henholdsvis president og visepresident for perioden 1977–1981. Den sittende presidenten, Gerald Ford, hadde blitt visepresident etter at Spiro Agnew trakk seg i 1973, og ble president etter at Richard Nixon trakk seg etter Watergate-skandalen i 1974. Presidentvalget i 1976 ble Fords eneste, og dette tapte han med svært knapp margin til Carter. Ford var derfor den eneste presidenten som aldri hadde blitt valgt, hverken som visepresident eller president. Fords visepresidentkandidat, Bob Dole, stilte selv som presidentkandidat i 1996.
Jimmy Carter, peanøttbonde og daværende guvernør i Georgia, var relativt ukjent i nasjonal sammenheng, men forstod betydningen av å delta tidlig i Det demokratiske partis nye nominasjonsprosess med primærvalg i mange stater. Ford var tynget av økonomisk stagnasjon, og måtte betale en politisk pris for sin benådning av Nixon. Carter var den første presidenten valgt fra Deep South siden Zachary Taylor i 1848 og den første presidenten herfra siden Andrew Johnson. Ingen presidentkandidat fra Det demokratiske parti etter 1976 har greid å oppnå eller tangere Carters oppslutning i Sørstatene. Ford er den tapende kandidaten som har funnet flest stater i noe amerikansk presidentvalg, og så langt den siste som har vunnet over halvparten, men allikevel ikke vunnet valget.


== Eksterne lenker ==
Stemmer fordelt på stater (med grafer)
Stemmer fordelt på fylker (counties)
Trevlebarkfuru

Trevlebarkfuru (Pinus bungeana) er en art i furuslekten innenfor furufamilien. Denne østlige furua vokser vilt kun i det nordøstlige og sentrale Kina.
Arten blir 15-25 meter høy, og vokser sakte. Barken er spesielt kjennelig – den faller av i skjellaktige flak, og avslører da lysere underbark slik at stammen veksler i brunt, grått, rødaktig og gult når den utsettes for dagslys.
Løvkronen er bred og opprett, og grenene peker oppover. Nålene kan bli 6–9 cm lange, og sitter i klaser hvor de spriker ut fra hverandre. Konglene er eggeformede, 4–7 cm lange, og 3–5 cm brede. Frøene er inntil 8 mm lange, har en rudimentær vinge, og spres med nøttekråken.
Arten kan bli trolig 1 000 år gammel. Den er populær som hage- og parktrær, og ble introdusert i Europa og Nord-Amerika i 1846.
Det latinske botaniske navnet er en ihukommelse av botanikeren Alexander von Bunge.


== Litteratur ==
A. Mitchell (1977). Trær i skog og hage. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 169. ISBN 82-10-01282-7. 
«Pinus bungeana». Flora of China. Besøkt 29. desember 2015. 
«Pinus bungeana». The Gymnosperm Database. Besøkt 29. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Trevlebarkfuru i Encyclopedia of Life 
(en) Trevlebarkfuru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Trevlebarkfuru hos ITIS 
(en) Trevlebarkfuru hos NCBI 
(en) Trevlebarkfuru hos The International Plant Names Index 
(en) Trevlebarkfuru hos Tropicos 
(en) Kategori:Pinus bungeana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pinus bungeana – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pinus bungeana – detaljert informasjon på Wikispecies
Sankt Oles grunner

Sankt Oles grunner er et område mellom Kleiva og Vågen i Stavanger.
Mellom Utstein klosters eiendommer på 1600- og 1700-tallet er det en del tomter i Stavanger, som ble regnskapsført under navnet sankt Oles grunner. Etter reformasjonen var Utstein klosters gods eid av kongen. I 1665 solgte kongen Utstein klosters gods sammen med sankt Oles klosters grunner. Eiendommene fulgte samlet med klostergodset til 1799. 14. januar 1799 solgte eieren av Ustein kloster Johan Garmann sankt Oles grunner i Stavanger til Peder Klow. Sankt Oles grunner skilte da lag med resten av klostergodset og ble en samling av eiendommer eid av personer i Stavanger. Grunneieren fikk en årlig avgift – grunnleie – som en kan sammenlikne med dagens festeavgift.
Det var 25 eiendommer som hørte til sankt Oles grunner like etter 1633, 23 i 1719, 37 i 1766, 34 i 1799  og 23 midt på 1800-tallet. Økningen skyldes at større eiendommer har blitt delt opp for å få plass til flere hus, eller at flere på hver eiendom har delt på utgiftene med grunnleien. Den senere reduksjonen kan komme av at eierne etter hvert har solgt rettene til grunnleien. Det ble innkrevd grunnleie av sankt Oles grunner så seint som i 1937 – av Bekkegata 2 og Øvre Strandgate 22.
Hvem som eide Sankt Oles grunner før reformasjonen er uvisst, men det har trolig vært et godssamlingen fra middelalderen. Den kan ha tilhørt et prebende knyttet til Olavsstuka i Domkirken eller Olavsklosteret i Stavanger.


== Kilder ==
Bærheim, Anders: "Fra Olavsbrønnen til ”Sinklegaards Hauge”. Dreyermappen, 1957.
Rygh, Sigurd: "Grundeleie-forhold i indre deler av Stavanger 1600-1850". Stavanger, 1974.
Rygh, Sigurd: "Kleven og Torget". Stavanger, 1991.
Kvitrud, Arne: Hvor lå Olavsklosteret i Stavanger, Ætt og heim, Lokalhistorisk årbok for Rogaland, 2006.
American Independent Party

American Independent Party er et paleokonservativt politisk parti i USA, opprinnelig stiftet av Bill Shearer og hans kone i California i 1967. Partiet anses allikevel ofte for å være etterfølgeren av Dixiekratene. Partiets beste resultat er fra presidentvalget i USA 1968, hvor partiets kandidat George Wallace oppnådde 9,9 millioner stemmer, 13,5 prosent oppslutning, samt vant 5 stater, noe som gav ham 46 valgmannsstemmer.
Foran presidentvalget i USA 2008 ble partiet splittet i striden om hvem som skulle være partiets presidentkandidat, og eksisterer derfor i praksis som to ulike fraksjoner.
På nasjonalt nivå er partiet en del av Konstitusjonspartiet.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) American Independent Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Presidentvalget i USA 1968

Presidentvalget i USA 1968 var det 46. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 5. november 1968, og valgte Richard Nixon og Spiro Agnew som henholdsvis president og visepresident for perioden 1969–1973.
Den sittende presidenten, Lyndon B. Johnson, som hadde vunnet en overlegen seier fire år tidligere, stilte ikke til gjenvalg.  Bakteppet for valget var preget av drapet på borgerrettighetsaktivisten Martin Luther King jr. og de påfølgende raseopptøyene over hele landet, drapet på presidentkandidaten Robert F. Kennedy, demonstrasjoner mot Vietnamkrigen på universiteter og colleger samt voldelige sammenstøt mellom politiet og krigsmotstandere under Det demokratiske partis landsmøte.
Visepresident Hubert Humphrey stilte som Det demokratiske partis presidentkandidat, men tapte mot Richard Nixon fra Det republikanske parti, hvis valgløfter gjaldt å gjeninnføre lov og orden i byene samt slå ned på opptøyer og kriminalitet. Valget markerte den endelige slutten for koalisjonen av interessegrupper som støttet New Deal og fra 1930-årene stemte på demokratiske presidentkandidater. En tredje kandidat, George Wallace, fikk også et sterkt resultat i valget. Idet Wallace var imot føderal innblanding i Sørstatene for å få slutt på raseskillet i skolen, fikk han svært høy oppslutning der. Ingen tredje kandidat har fått alle valgmannsstemmene fra en delstat siden.


== Eksterne lenker ==
Stemmer fordelt på stater
Stemmer fordelt på stater (med grafer)
Stemmer fordelt på fylker (counties)
Paleokonservatisme

Paleokonservatisme (dannet av de greske ordene paleo-, «gammel», konservativ, «som ønsker å bevare», og isme, etterledd for å danne substantiv av verb) er en retning innenfor amerikansk konservatisme. Retningen oppstod i USA i 1970- og 1980-årene som en reaksjon på nykonservatismen. Paleokonservative anser seg for å tilhøre en mer «klassisk» og autentisk konservativ tradisjon enn de nykonservative. Blant nykonservative fra 1950- og 1960-årene finnes en del synspunkter som ligger tett opptil de paleokonservative, men de skiller seg klart ut i synet på krigføring og økonomisk politikk. Det største, rendyrkede paleokonservative partiet i USA i dag er Konstitusjonspartiet.
Begrepet ble første gang brukt i sin nåværende betydning av professor Paul Gottfried i 1980-årene, men hadde tidligere blitt brukt om konservative og tradisjonalistiske katolikker og sørstatsfolk som ble antikommunister under den kalde krigen. Paleokonservatismen vektlegger tradisjon, en begrenset statsmakt, sivilsamfunnet, antikolonialisme, antiføderalisme og kritikk av storkapitalens makt i nærings- og samfunnsliv, sammen med en religiøs, regional, nasjonal og vestlig identitet. Paleokonservative er særlig uenige i de nykonservatives støtte til militær intervensjon, innvandring, kvotering og utviklingshjelp. De kritiserer også offentlige velferdsordninger og europeisk sosialdemokrati.
Paleokonservative tanker har især blitt utviklet gjennom Rockford Institutes A Magazine of American Culture. Pat Buchanan ble sterkt påvirket av artikler herfra, og bidro til opprettelsen av nok et paleokonservativt tidsskrift, The American Conservative.


== Referanser ==
Norske Tekstilkunstnere

Norske Tekstilkunstnere (NTK) er en interesseorganisasjon for billedkunstnere som arbeider med tekstil, det være seg gjennom direkte bruk av tekstile materialer, teknikker og uttrykk, eller som forholder seg til problemstillinger knyttet til det tekstile mediet.
NTK driver galleriet SOFT galleri som ligger sentralt til i Kvadraturen i Oslo, Rådhusgata 20. NTK driver også kunstneroppholdet AiR Green - Artist in Residence at Søndre Green farm. I tillegg gjennomfører de flere SOFT moments hvert år - som er ulike tekstile øyeblikk rundt om kring i hele Norge. 


== Historie og virksomhet ==
NTK ble opprettet i 1977 og er en landsomfattende organisasjon og en av de 20 organisasjonene som har vært med i Norske billedkunstnere fra starten. Organisasjonen har rundt 200 medlemmer og kaller seg «kunstnerstyrt».
Norske tekstilkunstnere har som formål å:

formidle norsk tekstilkunst, nasjonalt og internasjonalt
øke bruken av tekstilkunstnernes arbeider og kompetanse
formidle utstillinger og bistå i utsmykkingssaker
ivareta tekstilkunstnernes faglig og sosiale interesser
presentere utstillinger i SOFT galleri


== AiR Green ==
AiR Green - Artist in Residence at Søndre Green farm er et kunstneropphold opprettet av Norske tekstilkunstnere (NTK) i 2016. Oppholdet er på Søndre Green gård som ligger rett ved Krøderen i Krødsherad kommune


== Se også ==
Tegnerforbundet
Høstutstillingen


== Eksterne lenker ==
Norske Tekstilkunstneres nettside
SOFT galleris nettside
Soft magasin
Elias Katz

Elias Katz (født 22. juni 1901 død 24. desember 1947) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Katz ble olympisk mester under OL 1924 i Paris. Han var med på det finske laget som vant lagkonkurransen 3 000 meter. De andre løperne på laget var Paavo Nurmi og Ville Ritola. Katz kom på andreplass på 3 000 meter hinder bak Ville Ritola. 
Katz ble drept ved et terroristangrepp nær Gaza.


== OL-medaljer ==
 1924  Paris - Gull i friidrett, 3 000 meter lagkonkurranse  Finland
 1924  Paris -  Sølv i friidrett, 3 000 meter hinder  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elias Katz – Olympics.com 
(en) Elias Katz – Olympic.org 
(en) Elias Katz – Olympedia 
(en) Elias Katz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Elias Katz – Track and Field Statistics
Otterå

Otterå er en gård i Austevoll i Hordaland.


== Beliggenhet ==
Gården er lokalisert på østsiden av Huftarøy i Austevoll kommune i Midthordland. Gården ligger ved sjøen med utsikt over mot Tysnes. Gården ligger mellom nabogårdene Såtendal og Brekke. Utenfor østre bruk ligger et nes som blir kalt Oteråneset, og utenfor der går det mye båttrafikk. Postadressen er 5396 Vestre Vinnesvåg, og 546Fylkesvei 546 går nesten forbi gården. Gården består av vestre og østre bruk, som i dag regnes som to forskjellige gårder med samme navn. I området er det i dag mange hytter og fritidsboliger.


== Historie ==


=== Østre bruk ===
Gården har vært i bruk siden rundt 1600. Navnet (Otterå, Otteraano, Oteråni og liknende skrivemåter) henspiller på elva som renner gjennom dalen, der det nok har vært oter i eldre tider.
Første gang gården er nevnt er i 1590, men da lå den øde. I 1610 er den ryddet, men brukes av «ødegaardsmænd», så det var nok karrige forhold. Selveiende brukere har det vært kontinuerlige siden 1799, da ble Lars Knutsson eier og bruker. Han hadde giftet seg med Ildrid Jonsdotter Haukanes som hadde arvet gården etter sin far. Før 1766 hørte gården for det meste under større gods i Sunnhordland, selveid i kortere perioder. Første del av 1600-tallet var det adelsmannen Aksel Mowatt som eide Otterå, fra 1660-årene er baron Ludvig Rosenkrantz eier. I første del av 1700-tallet er det storbønder i Fitjar som står som eiere, før Ivar Nilsson Haukanes kjøpte gården i 1766.
Siciliaedelgran

Siciliaedelgran  (Abies nebrodensis) er et eviggrønt bartre  i edelgranslekten, som vokser på det nordlige Sicilia. Det er et av verdens sjeldneste treslag med bare 30 eksemplarer igjen av arten. Til tross for navnet finnes den ikke i Nebrodi-fjellene, men i Madonie-fjellene lenger vest.Treet blir inntil 8-15 meter høyt og har en stammediameter på maksimalt 1 meter. Treet trives best fra 1,400 moh. og opp til 1.600 meters høyde. Nålene er flate og 2-2,5 cm lange, og har to hvitgrønne streker bestående av åpninger på undersiden. Konglene kan bli 13–20 cm lange.Svært nære slektninger er vanlig edelgran (Abies alba), som vokser videre nordover i Italia og på Balkan. Men edelgrana har mer glisne greiner og nåler enn siciliaedelgran. Noen anser likevel siciliaedelgran som en varietet av vanlig edelgran – A. alba var. nebrodensis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Siciliansk gran i Encyclopedia of Life 
(en) Siciliansk gran i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Siciliansk gran hos NCBI 
(en) Siciliansk gran hos The International Plant Names Index 
(en) Siciliansk gran hos Tropicos 
(en) Kategori:Abies nebrodensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Abies nebrodensis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Abies nebrodensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Ei vinterreise

Ei vinterreise er en roman av den norske forfatteren Ragnar Hovland, utgitt i 2001. Romanen forteller to historier parallelt: Den ene er en vestlandsk «road novel», den andre halvparten er dagboksliknende tekster om forfatterens egen tarmkreftdiagnose.
I fiksjonsdelen av bok er legpredikanten Lindemann jeg-forteller. Han reiser på leting etter ungdomskjæresten Johanna, i en bil kjørt av råneren og barndomkameraten Tomas. De to mennene tar også med tenåringsjenta Liv på reisen, hun er på flukt fra foreldren. Litteraturkritikeren Tom Egil Hverven karakteriserer hovedpersonene slik: «Lindemann ligger nær den ene typen helter i Hovlands univers: melankolske og feilbarlige menn som vil de fleste vel, men ikke får helt til verken å elske seg selv eller andre. De er ingen handlingens menn, men de forteller gjerne. Tomas i Dalen er den motsatte varianten: kynikeren, som vel kjenner til livets alvor, men som stort sett gir «jamt faen» i alvoret, og gjerne med nettopp de ordene. Det er derfor som det skal være, at Tomas i Dalen sitter brautende ved rattet og Lindemann er en nokså taus passasjer i bilen; ut og inn av ferger, opp og ned i Vestlandets fjell for å finne den elskede Johanna.».Litteraturkritikeren Ivar Bakke har karakterisert dagboksdelen av boka slik: «Likevel leser en på en annen måte når det blir klart at forfatteren faktisk beskriver sitt eget møte med denne fryktede sykdommen. Det er på en nøktern, stillferdig mann vi møter, som av og til tar små stikkveier over i det humoristiske og melankolske, to sider ved i tilværelsen som ligger så nært opp til hverandre. Men frykten for det verst tenkelige ligger hele tiden under, dette er ikke vakker litteratur om døden fra en som er ferdig med livet.».Boken fikk Nynorsk litteraturpris og Kritikerprisen, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.


== Referanser ==