jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sun Yingjie

Sun Yingjie (født 19. januar 1979 i Sujiatun i Shenyang i provinsen Liaoning) er en  kinesisk friidrettsutøver som konkurrerer på distanser fra 5000 meter til maraton. I 2003 vant hun bronsemedalje på 10000 meter under VM i Paris. 


== Karriere ==
Fra 1997 til 2000 fokuserte hun utelukkende på maraton. I det kinesiske mesterskapet i oktober 1997, debuterte hun på maraton med tiendeplass, med tiden 2:32:43. I 1998 løp hun sitt første maraton under 2:30 (2:25:45) under det kinesiske mesterskapet i Tianjin. I VM i Sevilla i 1999 endte hun på tolvteplass med tiden 2:30:12. I 2001 etter å ha endt som nummer tre på 5000 meter (15:02.70), og nummer tre på 10,000 meter (31:49.47) i det kinesiske mesterskapet, begynte hun å  satse mer på kortere distanser. Under Asia-lekene i Busan i 2002, tok hun gullmedalje på 5000 meter (14:40.41) og på 10,000 meter (30:28.26). Tiden på 10,000 meter var den nest beste i verden i 2002. I oktober 2003 ble hun den første kinesiske kvinne, og fjerde i historien til å bryte 2:20:00 grensen på maraton, da hun vant Beijing Maraton med tiden 2:19:39. Etter et skuffende OL i Athen i 2004, med åttendeplass på 5000 meter (15:07.23), og sjetteplass på 10,000 meter (30:54.37), slo hun tilbake ved å vinne VM i halvmaraton i oktober, med tiden 68:40. Året etter under VM i Helsingfors, klarte hun kun ellevteplass på 5000 meter (14:51.19), og syvendeplass på 10,000 meter (30:33.53). Senere på året tok hun sin fjerde strake seier i Beijing Maraton med den glimrende tiden 2:21:01. 


== Tidenes 10,000 meter ==
I VM i 2003 oppnådde hun sin største suksess med bronse på 10,000 meter (30:07.20). Løpet er regnet som tidenes 10,000 meter, hvorav de fire første fikk notert de 3.-6. raskeste tidene gjennom historien. To kontinentale-, fem nasjonale-, og en juniorrekord ble satt i dette løpet. Sun ledet det meste av tiden, med ble fraløpt av to etiopiske løpere på den siste runden.


== Utestengelse ==
I 2004 ble Yingjie utestengt i to år etter en positiv dopingtest på androsteron.


== Annet ==
Sun Yingjie har et lett gjenkjennelig løpesett, med nesten helt utstrekte armer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sun Yingjie – Olympics.com 
(en) Sun Yingjie – Olympic.org 
(en) Sun Yingjie – Olympedia 
(en) Sun Yingjie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sun Yingjie – World Athletics 
(en) Sun Yingjie – Track and Field Statistics
Grutle Kjellson

Grutle Kjellson (født Kjetil Grutle 24. desember 1973) kommer fra Sveio, og er en norsk vokalist og bassist, som spiller for det norske black metal bandet Enslaved. Han startet bandet sammen med Ivar Bjørnson, bare 17 år gammel. Han spiller også for bandet Trinacria. Og har spilt for bandene Desekrator og Phobia.
Grutle var gjestevokalist i bandet Darkthrone i låten «High On Cold War» i EPn Too Old, Too Cold fra 2006, og gjesteartist i bandet V:28.


== Diskografi ==


=== Enslaved ===


==== Studioalbum ====
Vikingligr Veldi – februar, 1994(Deathlike Silence Productions)
Frost – august, 1994(Osmose Productions)
Eld – 1997(Osmose Productions)
Blodhemn – 1998(Osmose Productions)
Mardraum: Beyond the Within – 2000(Osmose Productions,  Necropolis Records)
Monumension – 27. november, 2001(Osmose Productions)
Below the Lights – 14. april, 2003(Osmose Productions)
Isa – 1. november, 2004(Tabu Recordings, Candlelight Records)
Ruun – 22. mai, 2006(Candlelight Records)
Vertebrae – 29. september, 2008(Indie Recordings)


==== Split album ====
Emperor/Hordanes Land – 12. oktober, 1993(Candlelight Records)
The Forest Is My Throne / Yggdrassil – 1995(Moonfog Productions)


==== EP ====
Hordanes Land – 12. oktober, 1993(Candlelight Records)


==== Demo ====
Nema – desember, 1991
Yggdrasill – 1992
Rehearsal 92 – 4. april, 1992


=== Darkthrone ===
Too Old, Too Cold – EP, 2006


=== V:28 ===
NonAnthropogenic (studioalbum, 2003)


== Kilder ==
Enslaved offisiell nettside


== Eksterne lenker ==
(en) Grutle Kjellson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Grutle Kjellson på Internet Movie Database 
(en) Grutle Kjellson på Discogs 
(en) Grutle Kjellson på MusicBrainz 
(en) Grutle Kjellson på Encyclopaedia Metallum 
(en) Grutle Kjellson på Last.fm 
(en) Grutle Kjellson på Last.fm 
(en) Grutle Kjellson på AllMusic
Iguala de la Independencia

Iguala de la Independencia er en by og en kommune i den meksikanske delstaten Guerrero. Byen befinner seg omtrent 102 kilometer fra delstatens hovedstad, Chilpancingo de los Bravo. Folketellinger fra 2005 viser et innbyggertall på 110 390 for byen. I hele kommunen bor det omtrent 130 000 innbyggere. Byen var et viktig sentrum for Igualaplanen som ble undertegnet der den 24. februar 1821.
Marcel Bezençon

Marcel Bezençon (født 1. mai 1907 i Orbe i Sveits, død 17. februar 1981 i Lausanne i Sveits) var leder av Den europeiske kringkastingsunion fram til 1970. Han var svært begeistret for det gryende europeiske tv-samarbeidet på begynnelsen av 1950-årene, og han ville derfor at unionen skulle skape et eget tv-program for å feire Eurovisjonen. Dette tv-programmet ble til Eurovision Song Contest, som har blitt sendt årlig fra og med 1956. Eurovision Song Contest er fortsatt verdens største musikkarrangement.
Bezençon har gitt navn til Marcel Bezençon Awards, som ble stiftet av svenskene Christer Björkman og Richard Herrey.


== Referanser ==
Paolo Longo Borghini

Paolo Longo Borghini (født 10. desember 1980) er en italiensk, tidligere profesjonell, syklist.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paolo Longo Borghini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paolo Longo Borghini – ProCyclingStats 
(en) Paolo Longo Borghini – Cycling Archives 
(en) Paolo Longo Borghini – Cycling Quotient 
(en) Paolo Longo Borghini – CycleBase 
(en) Paolo Longo Borghini – TheSports.org
Sanremo-festivalen

Festival della canzone italiana di Sanremo, på norsk kjent som Sanremo-festivalen, er Italias største og eldste musikkonkurranse. Festivalen arrangeres av den italienske kringkasteren Rai og har blitt holdt årlig i byen Sanremo siden 1951. De første årene ble festivalen sendt på radio, men fra 1955 har konkurransen blitt sendt direkte på Rais hovedkanal Rai 1. Eurovision Song Contest, som har blitt arrangert årlig siden 1956, er basert på Sanremo-festivalen, etter forslag fra Rai. Fra 1956 til 1966 og de fleste årene etter 2011 har vinneren av Sanremo-festivalen også representert Italia i Eurovision Song Contest. 
Festivalen har endret form og konsept opp gjennom årene, men hovedprinsippet er at et utvalg originale, ikke-utgitte sanger konkurrerer om å vinne førsteprisen. Deltakerlåtene må være på italiensk eller en italiensk dialekt. Konkurransen holdes over fem kvelder, vanligvis i februar. Den femte kvelden kåres vinneren gjennom en kombinasjon av pressejury, fagjury og telefonavstemning. I tillegg til vinneren deles det ut flere andre priser, blant annet Kritikerprisen til ære for den avdøde sangeren Mia Martini.Mellom 1953 og 1971, unntatt i 1956, ble hver sang fremført to ganger av to forskjellige artister. Hver av dem hadde sitt eget orkesterarrangement for å fremheve at festivalen er en låtskriverkonkurranse, ikke en konkurranse for sangere. I denne perioden var det også vanlig at én versjon ble fremført av en italiensk artist, mens den andre versjonen ble fremført av en internasjonal gjesteartist. Dette gjorde at festivalen ble en mulighet for internasjonale artister å komme inn på det italienske markedet. Blant de internasjonale gjesteartistene er navn som Louis Armstrong, Stevie Wonder, Cher, Dionne Warwick, Roberto Carlos, Paul Anka, Yardbirds, Marianne Faithfull, Shirley Bassey, Kiss og mange andre.
Festivalen har også vært springbrettet for flere av Italias største musikere, blant andre Andrea Bocelli, Il Volo, Laura Pausini, Måneskin, Eros Ramazzotti og Gigliola Cinquetti.


== Vinnere av Sanremo-festivalen ==
År i gull betyr at vinnerartisten eller sangen også representerte Italia i Eurovision Song Contest.

Noter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Sanremo Music Festival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
London Evening Standard

London Evening Standard (bare Evening Standard frem til 2009) er en britisk lokal- og tabloidavis som har blitt publisert i London og omliggende områder i Sørøst-England siden 1827. Den hadde et opplag på 263 095 i desember 2006. I oktober 2009 ble avisen gratisavis, og opplaget økte samtidig fra 250 000 til 600 000 eksemplarer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Evening Standard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Soundbridge

SoundBridge er en type mediespiller laget for å spille internettradio eller digital lyd over et hjemmenettverk, enten via WiFi eller Ethernet. 
SoundBridge-innretningene kan stilles inn på forskjellige internettradiokanaler med Radio Roku Internet Radio Guide.
Musikken blir gjort tilgjengelig via en server, vanligvis en PC som kjører en softwareserver.
Mange forskjellige medie-servere kan brukes; servere som bruker Apples Digital Audio Access Protocol (DAAP) (iTunes eller mt-daapd), Windows Media Connect, Rhapsody, SlimServer og UPnP-kompatible servere som TwonkyVision. Noen av disse serverne kan brukes ikke bare på PC, men også på NAS-innretninger som Linksys NSLU2, noe som gjør at SoundBridge kan brukes også uten en vanlig pc.
Det finnes flere SoundBridge-modeller: M1000, M500 (en M1000 med en rimeligere LCD skjerm i stedet for VFD) og den nå utgåtte M2000, som hadde en større skjerm med høyere oppløsning enn M1000. M1000-modellen som selges i dag har små forskjeller i forhold til den eldre M1000-versjonen og kan identifiseres ved at den har tilkoblingsmulighetene på baksiden i stedet for under endestykkene. Denne nye reviderte M1000 omtales av og til som M1001 og er først og fremst en modell som ble redesignet for å kutte ned produksjonsomkostninger. Det finnes også en skrivebordsmodell kalt SoundBridge Radio som har innebygget høyttalere, en AM/FM radio og alarmklokke.


== Versjoner ==
SoundBridge spillere som selges i USA er produsert av Roku og inkluderer:

M1001 SoundBridge (bitmapped VFD display – 280x16; maken til den originale M1000 model(se merknad))
R1000 SoundBridge Radio (bitmapped VFD display – 280x32; AM/FM tuner; spor for SD-kort; innebygget høyttalere)
M500 SoundBridge (tegnbasert LCD display – 40 tegn x 2 lines) (ute av produksjon)
M1000 SoundBridge (bitmapped VFD display – 280x16) (ute av produksjon)
M2000 SoundBridge (bitmapped VFD display – 512x32; større, 17" med veldig stor skjerm) (ute av produksjon)Merknad: M1001 har den nyeste designen. I motsetning til den gamle utgåtte "M"-serien har ikke M1001 avtagbare sideporter eller et uttagbart Wi-Fi kort. M1001 har tilkoblingsmuligheter på baksiden av enheten, ulik den gamle typen som hadde sine bak de avtagbare portene på sidene.
Utenfor USA blir SoundBridge-modellene laget og solgt av Pinnacle, under lisens fra Roku. Selv om noen Pinnacle-modeller er like eller identiske når det gjelder hardware, så har ikke Pinnacle lisens for DAAP-protokolen, så Pinnacle-modeller kan ikke koble direkte til Itunes. Pinnacle og Roku promoterer Firefly Media Server som gir lignende funksjonalitet.
Pinnacle-modeller inkluderer:

SoundBridge (maken til Roku SoundBridge M1001)
SoundBridge Radio (maken til Roku SoundBridge Radio)
Soundbridge HomeMusic (tegnbasert LCD – 16 tegn x 2 lines; ingen Ethernet-tilkobling; ingen digital utlinje; men med spor for SD-kort og innebygd Wi-Fi-kort; billig plasthus i stedet for aluminium som brukes på de opprinnelige modellene)


== Se også ==
PlaysForSure
Firefly Media Server
Squeezebox
Sonos
Reidar Horghagen

Reidar Horghagen (født 7. mai 1971) også kjent under artistnavnet Horgh er en norsk black og death metal trommeslager. 
Han er medlem av det norske black metal bandet Immortal og i det svenske death metal bandet Hypocrisy. Han spilte i en periode industriell metal i bandene Pain og Grimfist.


== Diskografi ==


=== Hypocrisy ===
2005 – Virus Radio EP
2005 – Virus


=== Immortal ===
1997 – Blizzard Beasts
1999 – At the Heart of Winter
2000 – Damned in Black
2000 – True Kings of Norway delt mellom Emperor, Dimmu Borgir, Ancient og Arcturus
2002 – Sons of Northern Darkness
2005 – Live at BB Kings Club New York 2003 DVD


=== Grimfist ===
2003 – Ghouls of Grandeur


=== Pain ===
1999 – Rebirth


== Kilder ==
Metalstorm
Lugano

Lugano (latinsk: Luganum) er en by som ligger i det sydlige Sveits, i den italienskspråklige kantonen Ticino ved grensen til Italia. Byens varme somre, som har ført til at mange kjendiser, underholdere og idrettsmennesker besøker byen, har gitt den kallenavnet «Sveits' Monte Carlo». Den er den niende største byen i Sveits etter folketall.
Byen ligger syd for Alpene, ved Lago di Lugano mellom innsjøene Maggioresjøen og Comosjøen. 
Billedhuggeren og ingeniøren Guiniforte Solari (ca. 1429–1481) stammet fra Carona, som dengang var en egen kommune, men nå er en bydel i Lugano.
Den første Eurovision Song Contest ble arrangert i byen i 1956.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Lugano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lugano – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Clive Hornby

Clive Hornby (født 20. oktober 1944 i Liverpool, død 3. juli 2008 i Leeds) var en engelsk skuespiller, best kjent for sin rolle som Jack Sugden i Emmerdale som han spilte mellom 1980–2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clive Hornby på Internet Movie Database 
(fr) Clive Hornby på Allociné 
(en) Clive Hornby på AllMovie 
(en) Clive Hornby hos The Movie Database 
Offisiell Emmerdal hjemmeside
Lys Assia

Lys Assia (opprinnelig Rosa Mina Schärer, født 3. mars 1924 i Rupperswil i kantonet Aargau i Sveits; død 24. mars 2018) var en sveitsisk popsanger.


== Liv og virke ==
Som ung jente var hun danser, men etter å ha fått skryt som sanger gikk hun i 1940 fra å være danser til å bli sanger.Hun vant den første Eurovision Song Contest i 1956 for hjemlandet, men hun hadde også vært med i den tyske nasjonale finalen samme år. Hun deltok også for Sveits i 1957 og 1958.
Hun deltok på diverse samlinger og arrangementer knyttet til Eurovision Song Contest.


== Utvalgte sanger ==
«O mein Papa»
«Ein kleiner goldner Ring»
«Refrain»
«Das Alte Karussell»
«Holland Mädel»
«Jolie Jacqueline»
«L'enfant que j'étais»
«Giorgio»
«Die Glocken Hell Erklingen»
«Golodrina»


== Filmografi ==
Ein Mann Vergißt Die Liebe (1955)
Schlager Parade


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lys Assia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lys Assia – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lys Assia på Internet Movie Database 
(en) Lys Assia på AllMovie 
(en) Lys Assia hos The Movie Database 
(en) Lys Assia på Discogs 
(en) Lys Assia på MusicBrainz 
(en) Lys Assia på Spotify
Bøddelens datter

Bøddelens datter (orginial tittel: Bödelns dotter) er den 8. boken i seiren Sagaen om Isfolket av Margit Sandemo. Bokserien er en slektssaga som følger slekten Isfolket gjennom århundre.


== Hovedpersoner ==
Mattias Meiden
Andreas Lind av Isfolket
Kaleb (ved Elistrand)
Hilde Joelsdatter
Eli (ved Elistrand)


== Handling ==
Hilde Joelsdatter er datteren til bøddelens medhjelper. Også kjent som rakkeren, bøddelknekten og nattmannen. Derfor var også hun og hennes far utstøtt. Som de mest lavtstående i samfunnet fant resten av befolkningen det beleilig å kaste hånord etter dem, og ingen ville komme nær dem – før den dagen fire kvinnelik ble funnet like ved deres hytte.
Likene ble funnet av Andreas Lind av Isfolket. Sønn av Brand og sønnesønn av Are av Isfolket, som igjen var sønn av den beryktede Tengel den gode av Isfolket. Sammen med sin tremenning Mattias og innfødte slektning Kaleb begynner han en etterforskning for å oppklare mordene, i et vagt samarbeid med sognets fogd. Men etterforskning sporer snart av etter at fogden uttaler noen ukloke ord om overnaturlig innflytelse og jakten på en varulv begynner. 
Midt oppi alt dette havner den stakkars ensomme Hilde og hun finner seg snart som offer for den voldsomme varulven som har inntatt sognet. Etter mordet på hennes far tar Isfolket henne til seg, og hun blir midlertidig bosatt på Elistrand, hvor hun hjelper til med barna Gabriella og Kaleb har plukket opp fra Christianias slumområder. 
Selv om Hilde er trygt forvart på Elistrand er varulven fortsatt der ute, og når etterforskningen endelig viser fremgang og en mistenkt blir åpenbart, blir alle like forferdet. Mest av alt Isfolket selv.
Lockheed X-17

Lockheed X-17 var en eksperimentell, faststoffs, flertrinns-rakett brukt for å undersøke høyhastighetskarakteristikker under tilbakevending fra rommet.


== Historie ==

En av de store utfordringene med å konstruere stridshoder til interkontinentale ballistiske missiler var å unngå at de brant opp som meteorer når de vendte tilbake til atmosfæren. X-17 var et kostnadseffektivt og pålitelig rakettsystem som gjennomførte tester av forskjellige utforminger i tilbakevendingsfasen.
I tiden mellom 1955 og 1957 gjennomførte USAs flyvåpen USAF 26 oppskytninger av X-17 fra Patrick Air Force Base i Florida. I 1958, etter at X-17-programmet offisielt var avsluttet, ble 3  X-17 satt sammen av gjenværende deler og benyttet under de kjernefysiske prøvesprengningene i Operation Argus.
1 X-17 er bevart og står utstilt på National Museom of the USAF i Dayton, Ohio.


== Formål ==

X-17 ble konstruert for å teste utformingen av forskjellige objekter under tilbakevending til atmosfæren. Den var designet for å fly i 500 000 fots høyde (154 000 meter), i hastigheter over Mach 15, og med Reynolds tall på opptil 24 millioner.
X-17 skulle vise seg å bli det mest betydningsfulle rakett-program på 50-tallet. Det bidro med testdata under utviklingen av stridshoder til tidlige interkontinentale ballistiske missiler, og også til bemannede romfartskapsler. Spesielt viktig var målinger av hypersoniske luftstrømninger i overgangen fra laminær til turbulent strømning, og varmeutviklingen i ekstremt høye Mach-tall.


== Virkemåte ==
X-17 var en tre-trinns rakett med faststoffmotorer.
Det første trinnet brakte raketten opp til omkring 500 000 fot (154 000 meter), og var utsyrt med små raketter som ga den et stabiliserende spinn.
Det andre og tredje trinnet akselererte raketten og nyttelasten ytterligere, og rettet den mot jorden i hastigheter opp mot Mach 15.
En typisk X-17-ferd varte i omkring 6 minutter.


== Spesifikasjoner ==
Dimensjoner 

Lengde: 12,3 meter
Diameter1. trinn: 79 cm
2. trinn: 43 cm
3. trinn: 25 cmVingespenn: 2,3 meter
Startvekt: 5 450 kgYtelse

Rakettmotorer1. trinn: 1 stk. Thiokol XM-20 Sergeant faststoffrakett med 213 kN skyvekraft.
2. trinn: 3 stk. Thiokol XM-19 Recruit faststoffrakett med 150 kN skyvekraft hver.
3. trinn: 1 stk. Thiokol XM-19E1 Recruit faststoffrakett med 160 kN skyvekraft.Rekkevidde: 217 km
Maks oppnådd høyde: 154 000 meter
Maks oppnådd hastighet: Mach 14,5


== Kilder ==
NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 24) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
National Museum of the USAF - Lockheed X-17 factsheet Besøkt 20. mars 2015
Ensemble Sarband

Ensemble Sarband er et tidligmusikk-kammerensemble som ble etablert av dr. Vladimir Ivanoff i 1986. Ensemblet spesialiserer seg på musikalske forbindelser mellom orienten og vesten, og mellom jødisk, kristen og islamsk musikk. Det har holdt over 500 konserter på fire kontinenter, hatt en rekke plateutgivelser og mottatt flere priser.


== Utmerkelser ==
2 Grammy-nominasjoner, 1992
Echo Klassik 2003
Echo Klassik 2006
Premio Mousiké 2007
Deutscher Weltmusikpreis Ruth 2008


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ensemble Sarband på Discogs 
(en) Ensemble Sarband på MusicBrainz 
(en) Ensemble Sarband på Spotify 
(en) Ensemble Sarband på Songkick 
(en) Ensemble Sarband på AllMusic
De forente arabiske emiraters sentralbank

De forente arabiske emiraters sentralbank (eng: Central Bank of United Arab Emirates, arabisk: مصرف الإمارات العربية المتحدة المركز) er sentralbanken i De forente arabiske emirater. 


== Historie ==
Sentralbanken ble etablert som UAE Currency Board 19. mai 1973. Hensikten var å utstede en ny nasjonal valuta, for å erstatte de utenlandske valutaene som var i sirkulasjon etter at De forente arabiske emirater ble etablert i 1971. Både Bahrainske dinarer og Qatarsk og Dubaisk Riyal var gyldig valuta fram til Emiratarabisk dirham ble lansert 19. mai 1973, samme dag som sentralbanken ble etablert. Til sammen 260 millioner dirham ble satt i sirkulasjon. 
UAE Currency Board hadde ikke myndighet til å definere landets pengepolitikk, kun å utstede valuta, samt sikre dekning for valutaen i gull og utenlandsk valuta. Dirham'en var i starten låst til amerikansk dollar; 3,94737 dirham pr dollar. De organiserte også bankvesenet, og samlet statistikk om pengemarkedet og bankvesenet i samarbeid med IMF.
I 1980 kom en ny lov (Union Law) som omhandlet både sentralbanken, pengepolitikken og bankvesenet, og med denne endret sentralbanken navn til dagens navn. På denne tiden hadde økonomien vokst; det fantes 21 banker, og pengemengden var økt til 2.143 millioner dirham. Loven ga sentralbanken bl.a. ansvar for penge- og kredittpolitikken, og regulering av bankvesenet. Sentralbanken fikk da også andre oppgaver som sentralbanker har, som forvaltning av landets valutareserver, fungere som regjeringens bank, og være regjeringens kontaktpunkt mot IMF. 
Siden 1980 har pengemengden økt betydelig; M1 har økt fra 7,3 mrd i 1980 til 150 mrd i juni 2007, og M2 har økt fra 23,5 mrd til 475,3 mrd i samme periode.


== Sentralbanksjef ==
Pr mai 2015 er Hans Høyhet Mubarak Al Mansouri sentralbanksjef. Han ble utnevnt i september 2014, og erstattet da Bin Nasser Al Suwaidi, som hadde sittet siden 1991. Visesentralbanksjef er Mohammed Ali Bin Zayed Al Falasi.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Morten Omlid

Morten Omlid (født 7. juli 1961) er en norsk gitarist, komponist og produsent.
Omlid har jobbet i 10 år som daglig leder i Norsk Bluesunion fram til våren 2007. Samme år fikk han bluesprisen i regi av Notodden Blues Festival.Han har vært gitarist i Spoonful of Blues, med Rita Engedalen og i BluesTown Kings.


== Diskografi ==
Hot Barbeque – R&B Express 1991
Three Car Garage – Spoonful of Blues, 2000,
Chasing that Devils Music – Spoonful of Blues 2004
Black Sheep – Spoonful of Blues 2007
Hear my Song – Rita Engedalen 2003
Heaven aint Ready for me Yet – Rita Engedalen 2006
The tree still standing – Rita Engedalen 2008
Blue Rain – Eric Andersen 2006.
Chicadelic - Super Chikan 2009
You Better Listen - Lazy Lester 2011
Sinners - Spoonful of Blues 2012
Chapel and Bars - Rita Engedalen 2011
Message To The People - Bluestown Kings 2014
My Mother's Blues - Rita Engedalen 2014


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en)  Morten Omlid hos AllMusic
Morten Omlid på Rockipedia.no
Morten Omlid på discogs.com