jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (født 20. desember 1947 i Verona) er en italiensk sanger, journalist og TV-personlighet. 


== Biografi ==


=== Sanremo ===
Hun vant Sanremo-festivalen som 16-åring i 1964. Hennes seier der førte til at hun representerte Italia i Eurovision Song Contest samme år, hvor hun også vant med «Non ho l'età» (jeg er ikke gammel nok). Sangen er komponert av Nicola Salerno og skrevet av Mario Panzeri.
Seieren førte til internasjonal suksess. Hun kom til og med inn på topp 75-listen i Storbritannia, noe som er veldig uvanlig for en italiensk artist. I 1966 spilte hun inn «Dio, come ti amo», som ble en annen verdenshit.


=== Sensurert i hjemlandet ===
Hun fikk igjen stor berømmelse da hun deltok i Eurovision Song Contest 1974 for Italia. Hun fremførte sangen «Sì» med musikk og tekst av Mario Panzeri, Daniele Pace, Lorenzo Pilat og Carrado Conti. Hun endte på andreplass etter ABBAs «Waterloo».
Ifølge John Kennedy O'Connors bok The Eurovision Song Contest – The Official History, ble opptredenen hennes i konkurransen sensurert av den italienske kringkasteren RAI fordi man var redd for at sangen hennes skulle påvirke folket til å stemme ja i en folkeavstemning som skulle arrangeres kort tid etter. Sangen forble sensurert av de fleste italienske medier i omtrent en måned etter konkurransen.
Den engelske versjonen av sangen, «Go (Before You Break My Heart)», oppnådde åttendeplass på de britiske listene i juni 1974.


=== Senere karriere ===
En av hennes andre sanger, «Alle porte del sole» (utgitt i 1973), ble spilt inn på nytt på engelsk og italiensk av Al Martino to år etter dens opprinnelige utgivelse, og oppnådde en 17.-plass på Billboard-listene i USA.
Da Italia arrangerte Eurovision Song Contest i 1991 var hun medprogramleder sammen med vinneren i 1990, Toto Cutugno. I 1990-årene ble hun en anerkjent journalist og programleder på TV.


== Sanremo-festivalen ==
Ved følgende anledninger har Gigliola Cinquetti deltatt på Sanremo-festivalen: 

1964 «Non ho l'età (Per amarti)» – sammen med Patricia Carli
1965 «Ho bisogno di vederti» – sammen med Connie Francis
1966 «Dio come ti amo» – sammen med Domenico Modugno
1968 «Sera» – sammen med Giuliana Valci
1969 «La pioggia» – sammen med France Gall
1970 «Romantico blues» – sammen med Bobby Solo
1971 «Rose nel buio» – sammen med Ray Conniff
1972 «Gira l'amore (Caro bebè)»
1973 «Mistero»
1985 «Chiamalo amore»
1989 «Ciao»
1995 «Giovane vecchio cuore»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Gigliola Cinquetti – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gigliola Cinquetti på Internet Movie Database 
(fr) Gigliola Cinquetti på Allociné 
(en) Gigliola Cinquetti hos Rotten Tomatoes 
(en) Gigliola Cinquetti hos The Movie Database 
(en) Gigliola Cinquetti på Discogs 
(en) Gigliola Cinquetti på MusicBrainz 
(en) Gigliola Cinquetti på Songkick 
(en) Gigliola Cinquetti på Genius — sangtekster 
(en) Gigliola Cinquetti på AllMusic
World Sailing

World Sailing, tidligere International Sailing Federation, er en internasjonal idrettsorganisasjon for seiling, spesielt regattaseiling, anerkjent av Den internasjonale olympiske komité som arrangør. Organisasjonen består av «Member National Authorities» (MNA) fra nesten alle land i verden. Organisasjonen ble etablert i 1996, da International Yacht Racing Union (IYRU), stiftet i Paris i oktober 1907, endret til navnet ISAF. 8. desember 2015 ble navnet endret til World Sailing. World Sailing har ansvaret for OL-regattaene, som er en del av Sommer-OL. World Sailing har også ansvaret for å publisere Kappseilingsreglene (Racing Rules of Sailing, RRS, tidligere Racing Rules of Yachting) og redigere dokumentene etter hvert Sommer-OL etter tilbakemelding fra MNA. Kappseilingsreglene, med noen modifikasjoner av MNA (kalt «prescriptions») følges i omtrent alle regatter for alle typer av fartøyer drevet av vind. I Norge er alle regattaer med rangering pålagt av Norges Seilforbund å underlegge seg Kappseilingsreglene. Et annet ansvar forbundet har er godkjenning av nye klasser, som Flying Junior jolle og 12-metersklassen. Den har også godkjent nåværende klasser som International One Design, den første klassen den tildelte International Classic Yacht status.
World Sailing sertifiserer også ulike VM (for eksempel Team Racing Worlds eller 505 Worlds) og kontinentale mesterskap (e.g. 49er North Americans eller Lark 12-Metre Europeans), siden organisasjonen har over 100 medlemsland.Den internasjonale olympiske komité har gitt World Sailing ansvaret for gjennomføring av seilingen i De olympiske sommerlekene.HM Harald V er «President of Honour» i World Sailing.


== Se også ==
VM i seiling
Norges Seilforbund


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) World Sailing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Hjemmeside til Norges Seilforbund
Perikarditt

Perikarditt eller hjerteposebetennelse er en betennelse i hjerteposen (perikardium). Perikarditt kan forårsakes av et større antall infeksjoner forårsaket av bakterier, virus eller sopp. Det kan også oppstå som komplikasjon ved mange andre sykdommer som aids, tuberkulose, lupus, revmatiske sykdommer, kreftsykdommer, skader eller kirurgi, og som bivirkning av en del medikamenter.  Perikarditt klassifiseres videre i henhold til betennelsens væskeansamlinger.Ved perikarditt kan det oppstå en del væske i hjerteposen som tar plass og hindrer hjertet i å utvide seg, og dermed hindrer hjertekamrene å fylle seg før hjertemuskelen trekker seg sammen. Dette kan i få tilfelle hemme hjertets pumpeeffekt så mye at pasienten kan dø.
Kronisk perikarditt er ikke så vanlig som akutt perikarditt.
Etter en perikarditt blir den glatte overflaten på utsiden av hjertet, og på innsiden av hjerteposen mer knudrete og kan gi en spesiell bilyd i stetoskopet når hjertet pumper.
Hjerteposebetennelse har sammen med myokarditt (hjertemuskelbetennelse) blitt rapportert som en sjelden bivirkning på mRNA-vaksiner for koronavirus.


== Referanser ==
Massiel

María de los Ángeles Santamaría Espinosa (født 2. august 1947 i Madrid i Spania), kjent som sangeren Massiel, er en spansk popsanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1968 med sangen «La, la, la» og slo den britiske popsangeren Cliff Richard og hans «Congratulations» med ett poeng.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
María de los Ángeles Santamaría Espinosa hadde kontakt med sangere og grupper fra tidlig av fordi faren hennes, Emilio Santamaria, arbeidet som manager. I ung alder bestemte hun seg for å bli sanger, skuespiller og låtskriver. 


=== Kunstnerisk karriere ===
Hennes første sanger, «Di que no», «No sé porqué», «Llueve», «No comprendo», «Y sabes qué vi», «Rufo el pescador», «Aleluya» og «El era mi amigo» ble sluppet i 1966. Sangen «Rosas en el mar», skevet av hennes venn Luis Eduardo Aute i 1967, gjorde henne til en etablert sanger i Spania og Latin-Amerika. I 1967 deltok hun også i filmen Vestida de novia.
29. mars 1968 ble Massiel spurt om å erstatte låtskriveren Joan Manuel Serrat som Spanias deltaker i Eurovision Song Contest. Serrat nektet å delta med mindre han fikk synge på katalansk istedenfor spansk. Ni dager før konkurransen var Massiel på turné i Mexico, men hun returnerte til Spania, lærte sangen og spilte den inn på fem forskjellige språk for de ulike juryene. Sangen hennes, «La, la, la», var skrevet av Ramón Arcusa og Manuel de la Calva. Under konkurransen i London 6. april fikk hun ett poeng mer enn favoritten Cliff Richard og vant konkurransen. I 2008 hevdet en dokumentar at det spanske tv-selskapet TVE hadde bestukket europeiske dommere etter ordre fra Francisco Franco.Massiel bestemte seg for å slutte som musiker i 1996, men ga ut et album ett år senere og enda et i 2007, sammen med nye versjoner av gamle album fra 1970-årene.
Hun spilte inn en hiphop-versjon av vinnersangen «La, la, la» i 1997. Året etter hadde hun hovedrollen i filmen Cantando a la Vida som handlet om en profilert vinner av en europeisk sangfestival som brått forsvinner.
I 2001 falt Massiel ut av vinduet fra sin leilighet i andre etasje da hun «prøvde å lukke vinduslemmen» og lå på sykehus en tid. I 2005 sang hun «La, la, la» på «Congratulations»-konserten i anledning Eurovision Song Contests femtiårsjubileum. 
I 2007 var hun medlem av «Mission Eurovision»-juryen som skulle plukke ut Spanias bidrag til Eurovision Song Contest det året. I anledning dette programmet sang hun også «Busco un hombre», en av sangene som skulle delta i utvelgelsen (mens som da skulle bli sunget av en annen artist).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Massiel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Massiel på Internet Movie Database 
(en) Massiel hos The Movie Database 
(en) Massiel på Discogs 
(en) Massiel på MusicBrainz 
(en) Massiel på Spotify 
(en) Massiel på Last.fm 
(en) Massiel på Genius — sangtekster 
(en) Massiel på AllMusic 
The Ye-Ye Girls' nettside
Salomé

For kvinnenavnet, se Salome.Salomé (født Maria Rosa Marco 21. juni 1943 i Barcelona) er en spansk sanger og programleder. Hun kom på delt førsteplass i Eurovision Song Contest 1969 sammen med Nederland, Storbritannia og Frankrike med sangen «Vivo cantando». Vinnersangen ble gitt ut på sju forskjellige språk: spansk, katalansk, baskisk, fransk, tysk, italiensk, engelsk og serbokroatisk.
Hun begynte sin karriere ved Barcelona Radio og fortsatte karriere som musiker og programleder på tv. Fram til 1963 spilte hun inn og ga ut mer enn 40 sanger – utgitt på plateselskapene Iberofón og Zafiro. I 1962 deltok hun også på Middelhavsfestivalen.  
Senere har hun gitt ut en rekke sanger som har blitt utgitt av blant annet Iberfón og Belter. Hun har gitt ut mange velkjente sanger på spansk og katalansk, blant annet «Quinientas millas», «L'arbre», «Bésame much», «Com el vent», «L'emigrant», «Puedo morir mañana», «Isla del amor» og «O Esperaré».


== Eksterne lenker ==
(en) Salomé (singer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Salomé på Internet Movie Database 
(en) Salomé på Discogs 
(en) Salomé på MusicBrainz 
Tekst: «Vivo Cantando»
Blodpropp

En blodpropp, også kalt trombe, er resultatet av en koagulasjonsprosess i et blodkar. Tromben kan enten blokkere blodkaret der den er dannet eller vandrer med blodstrømmen, embolisere.
Dersom blodproppen føres med blodstrømmen, og den møter en blodåre som blir for trang, vil den stoppe opp i denne åren. Blodproppen forhindrer da blodets flyt i det sirkulatoriske system. Resultatet av dette kan være et infarkt i det vevet som den nye tilstoppede åren, forsyner med blod. Ordet infarkt assosieres gjerne med hjertet (hjerteinfarkt), men man kan få infarkt i mange organer og vev i kroppen, ikke bare i hjertet.
De trombene som dannes i de større samleårene (venene) i legger og lår, 
kaller vi dype venetromboser. Disse vil medføre et stengsel for blodstrømmen opp til øvre kroppshalvdel og hjertet, og dermed gi et lokalt symptom (som regel betydelig hevelse i det affiserte benet). Hvis en slik trombe løsner (eller deler av den), vil proppen (embolien) kunne ende opp i en av lungene og forårsake en lungeemboli. Konsekvensen av dette vil være et lungeinfarkt.
Tvangslisens

En tvangslisens pålegger innehaveren av et patent, opphavsrett eller andre eneretter å godta andre markedsaktørers bruk av patenthavers patenterte oppfinnelse. Normalt vil patenthaveren motta en form for royalty, som fastsettes enten av en rettsinstans eller gjennom en slags voldgift.
Eksempler på tvangslisenser finner vi i åndsverkloven § 13a, om at det kan fremstilles eksemplar for bruk til offentlig eksamen i skole. Man skal kunne fremstille en eksamensoppgave, uten hinder av opphavsretten, og uten å måtte avsløre innholdet av denne for noen utenfor skolen.
Andre eksempler finner vi i åndsverkloven § 17a og § 18
Frida Boccara

Frida Boccara (født 29. oktober 1940 i Casablanca, Marokko, død 1. august 1996) var en fransk sanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1969 for Frankrike.
Musikken var en viktig del av Boccaras liv allerede fra barnsben av, og hun kom fra en kunstnerisk familie. Broren hennes var blant annet en teaterskuespiller og en dyktig pianist. Søsteren hennes, Lina, har også gitt ut en lærebok i musikk for barn.
I Eurovision Song Contest 1969 i Madrid, Spania representerte hun Frankrike med sangen «Un jour, un enfant». Hun kom på delt førsteplass sammen med Lenny Kuhr fra Nederland, Lulu fra Storbritannia og Salomé fra Spania. Dette er den eneste gangen flere artister har delt førsteplassen i konkurransen, og det skyldtes at det på dette tidspunktet ikke var noen regler som skilte de ulike landene fra hverandre ved stemmelikhet. Boccara deltok også i den franske nasjonale finalen i sangkonkurransen i 1980 og 1981, men hun vant ingen av gangene.
Hun døde i 1996 av en lungeinfeksjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Frida Boccara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Frida Boccara på Internet Movie Database 
(en) Frida Boccara hos The Movie Database 
(en) Frida Boccara på Discogs 
(en) Frida Boccara på MusicBrainz 
(en) Frida Boccara på Spotify 
(en) Frida Boccara på Genius — sangtekster 
(en) Frida Boccara på AllMusic 
Tekst: «Un Jour, Un Enfant»
Lenny Kuhr

Lenny Kuhr (født 22. februar 1950 i Eindhoven, Noord-Brabant) er en nederlandsk sanger og låtskriver. 
I 1967 vant hun en konkurranse for nye artister, «Cabaret der Onbekenden». Da hun to år senere representerte hjemlandet under Eurovision Song Contest 1969 i Madrid med sangen «De troubadour», delte hun førsteplassen med Storbritannia, Frankrike og Spania. Kuhr hadde selv skrevet musikken til sangen, mens teksten var skrevet av David Hartsema.
Fem år senere, i 1974, fikk hun sin neste nederlandske hit med samme musikk og endret tekst. Sangen het «De Generaal» og var en ode til fotballspilleren og -treneren Rinus Michels. I mellomtiden hadde hun hatt en nummer én-hit i Frankrike med sangen «Jesu Christo» (1972) og hadde dessuten opptrådt i Georges Brassens' show. Den største nederlandske hiten kom i 1980, da hun sammen med Les Poppys utga sangen «Visite».
Kuhr har vært gift to ganger, i 1974 med Gideon Bialijstock som hun fikk to døtre med, og i 2003 med Rob Frank. I 1981–1993 var hun sammen med tekstskriveren Herman Pieter de Boer. 
Da hun i 2007 kunne feire 40-årsjubileum som sanger, spilte hun inn et konsertalbum med 40 sanger, 40 jaar verliefd (norsk: 40 år forelsket). Den ble offisielt presentert 9. oktober 2007 i Eindhoven, og samtidig ble Lenny Kuhr utnevnt til Ridder i Oranje-Nassau-ordenen.
Kuhr har bodd en periode i Israel og konverterte til jødedommen.
Hennes yngre søster Ine Kuhr er sanger og skuespiller.


== Diskografi ==
40 jaar verliefd, 2007
Panta Rhei, 2005
Op de grens van jou en mij, 2004
Fadista, 2001
Visite, 2000
Oeverloze liefde, 1999
De troubadour, 1998
Stemmen in de nacht, 1997
Gebroken stenen, 1997
Altijd heimwee, 1994
Heilig vuur, 1992
De blauwe nacht, 1990
Het beste van Lenny Kuhr, 1990
Quo vadis, 1986
De beste van Lenny Kuhr, 1983
Oog in oog, 1982
Avonturen, 1981
Dromentrein, 1980
'n Dag als vandaag, 1976
'n Avondje Amsterdam, 1975
God laat ons vrij, 1974
De wereld waar ik van droom, 1972
Les enfants, 1972
De zomer achterna, 1971
De troubadour, 1969


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lenny Kuhr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lenny Kuhr på Internet Movie Database 
(en) Lenny Kuhr på Discogs 
(en) Lenny Kuhr på MusicBrainz 
(en) Lenny Kuhr på Songkick
Dana Rosemary Scallon

For fornavnet, se Dana (navn).Dana Rosemary Scallon, bedre kjent som Dana (født 30. august 1951 i London i Storbritannia) er en irsk sanger og politiker. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun ble født som Rosemary Brown i London. Faren var frisør der. Han hadde tatt med seg sin familie fra hjembyen Derry i Nord-Irland på grunn av den høye arbeidsløsheten der etter annen verdenskrig. Dana var fem da foreldrene ble rådet av sin lege å ta med seg barna tilbake til Derry på grunn av Londons smog og den skaden den åpenbart hadde på noen av deres barn.


=== Karriere ===
Karrieren hennes begynte da hun vant  Eurovision Song Contest 1970 med «All Kinds of Everything», som senere skulle bli en verdenshit og millionselger. 
Dana er katolikk, og har i tillegg til å synge keltisk musikk, folkemusikk og pop også skrevet og fremført mye kristelig musikk. Etter seieren i Eurovision Song Contest har karrieren hennes til nå omfattet over 30 singler og 30 album.
Hun gikk etter mange år over til å konsentrere seg om religiøse katolske sanger, som for eksempel Totus Tuus i anledning pave Johannes Paul II pastoralbesøk i Irland i 1979.
Hun ble oppfordret til å delta i det irske presidentvalget i 1997, og overrasket mange ved å havne på tredjeplass. Etter enda mer overtalelse gikk hun med på å returnere til politikken to år senere, og lyktes med å bli Connaught Ulsters første kvinnelige medlem av Europaparlamentet.
Dana var dommer under Eurosong 2008, som valgte ut hvilket bidrag som skulle delta for Irland i Eurovision Song Contest 2008. Hun skapte kontroverser da hun høylytt klagde over vinnerbidraget Dustin the Turkey og mente at Irland heller burde trekke seg fra konkurransen enn å sende Dustin.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dana Scallon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dana på Internet Movie Database 
(en) Dana hos The Movie Database 
(en) Dana på Discogs 
(en) Dana på MusicBrainz 
(en) Dana på Spotify 
(en) Dana på Songkick 
(en) Dana på Genius — sangtekster 
(en) Dana på AllMusic 
(en) Dana hos Europaparlamentet 
HeartBeat Records
DS Music Productions
EWTNs Dana-nettside
Séverine (sangerinne)

Séverine (født Josiane Grizeau; 10. oktober 1948 i Paris) er en fransk sanger som vant Eurovision Song Contest 1971 for Monaco med sangen «Un banc, un arbre, une rue» (norsk: en benk, et tre, en gate).
Vinnersangen var komponert av Jean-Pierre Bourtayre og med tekst av Yves Dessca. Den ble spilt inn på engelsk som «Chance in Time», på tysk som «Mach die Augen zu (und wünsch dir einen Traum)» og italiensk som «Il posto». Den franske versjonen nådde en niendeplass på de britiske hitlistene i april 1971. Den britiske versjonen, som ble gitt ut på CBS og ikke Philips, kom ikke inn på listene. 
Sangen fikk også høye plasseringer på de fleste andre europeiske salgslister. Séverine opplevde ytterligere suksess i Tyskland og Luxembourg, men aldri mer i internasjonal skala.
Séverine prøvde å vinne Eurovision Song Contest to ganger til, ved å delta i de tyske nasjonale finalene i 1975 og i 1982, men ingen av sangene vant. Hun var en del av Monacos delegasjon til Eurovision Song Contest 2006 i Athen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Séverine på Internet Movie Database 
(en) Séverine på Discogs 
(en) Séverine på MusicBrainz 
(en) Séverine på Genius — sangtekster 
(en) Séverine på AllMusic 
Teksten til «Un banc, un arbre, une rue» med engelsk oversettelse
Black Beach

Black Beach er et fengsel som ligger i Ekvatorial-Guineas hovedstad Malabo på øya Bioko. Det er et av de mest beryktede fengslene i Afrika. Det har rykte på seg for at fangene blir utsatt for systematisk vanskjøtsel og mishandling. De får heller ikke medisinsk hjelp (FNs Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners krever at alle fanger skal ha tilgang på et minimum av nødvendig medisinsk hjelp) og matrasjonene er sparsomme.Black Beach har flere utenlandske fanger – blant dem Simon Mann – dømt for deltagelsen i et mislykket kupp mot Ekvatorial-Guineas president Teodoro Obiang i 2004.


== Referanser ==
Vicky Leandros

Vicky Leandros (fødenavn Vasiliki Papathanasiou, Βασιλική Παπαθανασίου; født 23. august 1949 i Palaiokastritsa på Korfu i Hellas) er en gresk sanger med en lang internasjonal karriere. Hun er datteren til sangeren, musikeren og komponisten Leandros Papathanasiou (kjent som Leo Leandros, og med komponistpseudonymet Mario Penas). 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hun ble født i Palaiokastritsa, et feriested på øya Korfu i Det joniske hav. Faren hennes ønsket å utvide karrieren sin og reiste til Tyskland mens Vicky vokste opp hos bestemoren sin til hun var fem år gammel. I 1958 tok foreldrene henne med seg til Tyskland der hun ble boende etter at foreldrene ble skilt. Vicky voste således opp i Hamburg og fikk på gymnaset i Wartenau.


=== Karriere ===
Vicky Leandros hadde siden 1960-tallet en rekke fremgangsrike hits og album der hun synger på tysk. Hun deltok flere ganger i Eurovision Song Contest for Luxembourg. I 1967 kom hun på fjerdeplass med «L'amour est bleu» som i ettertid ble en verdenshit, og i 1972 vant hun med «Après toi».  I 2000 kom albumet Jetzt.
Fra 1982 til 1986 var Vicky Leandros gift med den greske entreprenøren Ivan Zisiadis, og hun fikk også en sønn med ham. I 2005 ble Vicky skilt fra sin andre ektemann etter 19 års ekteskap, som også hadde resultert i to døtre.
Hun ble senere aktiv innen politikk på kommunalt nivå i Hellas.- Den 15. oktober 2006 ble hun valgt inn i bystyret i havnebyen Pireus. Hennes oppgaver her omfatter byens kulturelle og internasjonale utvikling. Hun ble også Pireus' varaordfører. 
Det ble i juni 2008 bekjentgjort at Leandros hadde bestemt seg for å tre ut av gresk politikk med umiddelbar virkning. Hun hadde undervurdert arbeidsbyrden og den tid det tok å uppfylle politikkens krav, og kommet til at dette ikke lot seg forene med en fortsatt karriere som sangerinne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Vicky Leandros – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Vicky Leandros på Internet Movie Database 
(en) Vicky Leandros hos The Movie Database 
(en) Vicky Leandros på Discogs 
(en) Vicky Leandros på MusicBrainz 
(en) Vicky Leandros på Spotify 
(en) Vicky Leandros på Songkick 
(en) Vicky Leandros på AllMusic 
Vicky Leandros på Facebook 
Vicky Leandros' offisielle hjemmeside Arkivert 24. februar 2011 hos Wayback Machine.
Anne-Marie David

Anne-Marie David (født 23. mai 1952) er en fransk sangerinne som har representert to land (Frankrike og Luxembourg) i Eurovision Song Contest, begge med merkbar suksess. Hun vant konkurransen for sistnevnte med «Tu te reconnaîtras» i 1973.
Hun startet sin musikkarriere med rollen som Maria Magdalena i den franske versjonen av Jesus Christ Superstar. I 1973 ble hun valgt ut til å representere Luxembourg i Eurovision Song Contest for å forsvare landets ære på hjemmebane etter å ha vunnet året før. Hun ble dermed enda et navn på den lange listen over utenlandske artister som har deltatt for landet i konkurransen, sammen med blant annet France Gall og Vicky Leandros. I 1973 utviklet konkurransen seg til et kappløp mellom tre bidrag som alle har etablert seg som klassikere innenfor Eurovision Song Contest; Davids «Tu te reconnaîtras», spanske «Eres tú» og Storbritannias «Power to All Our Friends», fremført av Cliff Richard. David gikk til slutt seirende ut, men bare seks poeng skilte vinneren fra tredjeplassen.
Etter konkurransen la hun ut på en verdensturné, og bodde i Tyrkia en stund. Hun spilte inn to singler og en plate i Tyrkia og fikk flere priser for sitt arbeid der.
Hun deltok i Eurovision Song Contest igjen i 1979, denne gang for hjemlandet Frankrike, med sangen «Je suis l'enfant soleil». Nok en gang ble det en kamp mellom tre land under avstemningen, men denne gang trakk ikke David det lengste strået og endte på tredjeplass.
Hun staret på en turné i Frankrike i 1980-årene. Mellom 1982 og 1983 fortsatte hun sin musikalkarriere i Norge. Anne-Marie David avsluttet så sin karriere innenfor musikk- og underholdningsbransjen, brente alle kostymer og annet som minnet henne om livet på scenen. Etter dette levde hun nærmest som en eremitt på den franske landsbygda. Hun dukket imidlertid opp igjen rundt 2005, da hun gikk med på å fremføre vinneren fra Eurovision Song Contest 1972, «Après toi», på «Congratulations»-konserten i forbindelse med Eurovision Song Contests femtiårsjubileum.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Anne-Marie David – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anne-Marie David på Internet Movie Database 
(en) Anne-Marie David på Discogs 
(en) Anne-Marie David på MusicBrainz 
(en) Anne-Marie David på Spotify 
(en) Anne-Marie David på Songkick 
(en) Anne-Marie David på AllMusic