jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hedemarken friskole

Hedemarken friskole er en privat grunnskole som er eid av den tverrkirkelige misjonsorganisasjonen Ungdom i Oppdrag. Skolen ligger i Løten kommune i Hedmark og har skoleåret 21/22 186 elever fra 1. til 10. trinn.


== Historikk ==
I 1987 søkte Ungdom i Oppdrag (UIO) myndighetene om å få starte en egen kristen grunnskole. Departementet brukte mer enn 2 år på behandlingsprosessen. Hedemarken friskole startet opp med 10 elever høsten 1991. Harald Nyen var skolens første rektor. Lokalene var to rom i låven på Grimerud, UIOs hovedsenter i Stange kommune.Elevtallet ved skolen vokste raskt de første årene. Lokalene på Grimerud ble for små, og sommeren 1994 kjøpte friskolen Løkja skole som Løten kommune skulle legge ned. Skoleanlegget besto av et eldre hovedbygg med 4 klasserom, grupperom, personalrom og kontor, dessuten et mindre bygg for formingsaktiviteter og gymnastikkanlegg med gymsal og svømmebasseng. Bassenget var i bruk fra 1994 til 2000. Da måtte det stenges på grunn av nye forskrifter.Et nybygg med tre klasserom ble satt opp i 1996 for å romme ungdomsskoleelever. Men dette ble erstattet allerede i 1999 med et større nybygg. Dette hadde seks klasserom, flere spesialrom og grupperom. Skolen ble fulldelt i 2000. Høsten 2020 tok friskolen i bruk et nybygg på 1100 m2, der ungdomsskoletrinnet flyttet inn. Bygget inneholder i tillegg til klasserom, ulike spesialrom, grupperom og kantine. Nybygget er knyttet sammen med skolebygget fra 1999, som ble oppgradert og nå rommer mellomtrinnet og nye arbeidsrom for lærere.Hedemarken friskole har 187 elever skoleåret 22/23. Skolen er godkjent for maksimalt 200 elevplasser. Det er 43 ansatte og Hilde Sætrang er rektor.


== Formål med skolen ==
Hedemarken friskole har følgende målsetting for skolen: 
Skolen skal være med å oppdra barna i den kristne tro, gi dem en opplæring grunnfestet i Guds Ord, og legge til rette for at de kan møte den levende Jesus Kristus slik at han kan få tale til dem.
Skolen skal gi barna god allmennkunnskap og bygge deres karakter, så de kan bli modne mennesker som bruker sine evner og ressurser i tjeneste for Gud og mennesker.
På denne måten vil vi hjelpe foreldrene å gi barna den oppdragelse og rettledning som er etter Guds vilje (Efes. 6,4).


== Referanser ==
MS «Wilson Garston»

MS «Wilson Garston»  er en lastebåt eid av det norske rederiet Wilson. Skipet er registrert på Barbados, med Bridgetown som hjemmehavn.
Den 24. desember 2007 gikk Wilson Garston på grunn utenfor Helsingborg i Sverige.


== Mål ==
Lengde: 82,30 m
Bredde: 12,58 m
Vekt: ca. 3500 tonn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) MS «Wilson Garston» – DNVs skipsregister 
(en) MS «Wilson Garston» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(en) Informasjon om skipet hos Wilson
Kristine Bernadotte

Kristine Bernadotte (født Kristine Rivelsrud, 22. april 1932 på Orevika i Eidsfoss i Norge, død 4. november 2014 i Benalmadena i Spania) var gift med den svenske prins Carl Bernadotte.  
Hun var Carl Bernadottes tredje kone. De giftet seg den 8. juni 1978. Carl Bernadotte sa fra seg sine svenske kongelige titler da han giftet seg med en kvinne uten kongelig byrd i 1937, men fikk i stedet en prinsetittel av sin svoger Leopold III av Belgia. Da Kristine Bernadotte giftet seg med ham ble hun således adelsprinsesse med belgisk tittel.
Hun var i mange år den norske kongefamiliens faste julegjest.Jan Eilef Rivelsrud (1940–2019) var hennes yngre bror.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kristine Bernadotte på Internet Movie Database 
(en) Kristine Bernadotte hos The Peerage 
(sv) Möt Kungafamiljen på www.kungahuset.se
(sv) Svenskkolonien har förlorat sin prins på www.sydkusten.es
Øre-nese-hals

Øre-nese-hals (ØNH), otorinolaryngologi eller otorhinolaryngologi er læren om øre-, nese- og halssykdommer. Spesialister på dette fagfeltet er leger som kalles øre-nese-hals-spesialister eller otorinolaryngologer.Spesialistene i ØNH utfører også mange kirurgiske inngrep, som kreftoperasjoner i denne regionen, operasjoner på neseskillevegg og bihuler, fjerning av mandler, ventilasjonsrør i ørene med mer. ØNH-spesialistene samarbeider ofte også med spesialister innen nevrologi, for eksempel om implantater (nervestimulator med mer) i hode/munnhuleregionen. I tillegg behandler spesialistene allergier, svimmelhet, hørselstap og infeksjoner med mer, og de gir medisinske råd og veiledninger for å forebygge sykdommer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Norsk forening for otorhinolaryngologi, hode- og halskirurgi
Øre-nese-halsutredning, NHI.no
Yrkesbeskrivelse - øre-nese-hals-spesialist. Utdanning.no
Carl Bernadotte

Carl Gustaf Oscar Fredrik Christian Bernadotte (født 10. januar 1911 i Stockholm, død 27. juni 2003 i Benalmádena) var en svensk prins. Han var sønn av prins Carl av Sverige og prinsesse Ingeborg av Danmark. Märtha av Norge var hans søster, og følgelig er kong Harald V hans nevø. Carl Bernadotte var kjent under sitt kallenavn «Mulle».


== Liv og virke ==
Carl var opprinnelig prins av Sverige og hertug av Östergötland, men sa fra seg disse titlene da han i 1937 giftet seg med en kvinne uten kongelig byrd, grevinnen Elsa von Rosen (1904–1991). Han fikk da i stedet en tittel av sin svoger Leopold III av Belgia samme år. Han ble da prins Carl Bernadotte, men ikke kongelig høyhet. I 1945 ble han utnevnt til æresmedlem av Ointroducerad adels förening.
Bernadotte viet seg først og fremst til forsikrings- og forretningsvirksomhet, 1931-1938 i Försäkrings AB Fylgia, deretter i AB Belgo-Baltic.Ekteskapet med von Rosen varte til 1951. I 1954 giftet han seg med Ann Larsson (1921–1975). De var gift til 1961. I 1978 giftet han seg med sin tredje kone Kristine Rivelsrud (1932–2014).
Prins Carl har et barn, grevinne Madeleine Bernadotte (1938–), sammen med Elsa von Rosen.


== Se også ==
Rica Hotels


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Svenskkolonien har förlorat sin prins på sydkusten.es. arkivartikkel fra 4. juli 2003 arkivår 2015. Artikkelforfatter Robert Österlind.
Nornens ringvinge

Nornens ringvinge (Oeneis norna) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten Oeneis omfatter arter som lever langt mot nord og i fjellene på den nordlige halvkulen. 


== Utseende ==
En middelsstor sommerfugl med smale vinger. Kroppen er kort og påfallende tett hårete, antennene temmelig korte. Vingenes overside er gulbrun, med et bredt, okergult tverrbånd langs vingekanten. På dette båndet sitter det 2–3 øyeflekker i forvingen og ofte en liten øyeflekk på bakvingen. Forvingenes underside er gulgrå med to øyeflekker, bakvingens underside er gråspraglete med et bredt, ujevnt, mørkt tverrbånd rundt midte, dette er bredt kantet med hvitt på begge sider. Larven er lyst olivgul med smale, rødbrune ryggstriper, lyst fiolettbrune sidestriper og gult hode.


== Levevis ==
Nornens ringvinge er relativt vanlig i fjellet fra Dovrefjell og nordover, lengst i nord også i lavlandet. I sør flyr den bare på gressmyrer og lysninger i fjellbjørkeskogen, lengst i nord kan den finnes nesten hvor som helst. Larvene lever på finnskjegg (Nardus stricta), fjellrapp (Poa alpina), timotei (Phleum spp.) og andre gress. Larveutviklingen tar to år.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) nornens ringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) nornens ringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) nornens ringvinge hos Artsdatabanken 
(sv) nornens ringvinge hos Dyntaxa 
(en) nornens ringvinge hos Fauna Europaea 
(en) nornens ringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Oeneis norna – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oeneis norna – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Tundraringvinge

Tundraringvinge (Oeneis bore) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten Oeneis omfatter arter som lever langt mot nord og i fjellene på den nordlige halvkulen. 


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 39–48 mm) sommerfugl, litt mindre enn de andre nordiske Oeneis-artene. Vingene er ganske smale, kroppen liten og tett hårete, antennene ganske korte. Vingenes overside er ensfarget okergul, hunnen har av og til en liten øyeflekk ved forvingens spiss. Forvingens underside er okergul, gråspraglete mot kanten. Bakvingens underside er grå- og hvitspraglete, med to brede, ujevne, hvite tverrbånd. Larven er okergul til gulbrun med brun ryggstripe og to smale, brune sidestriper.


== Levevis ==
Tundraringvingen flyr i tørre, vegetasjonsfattige skråninger og på tørre topp-platåer. Den er på vingene kort tid etter snøsmeltingen, vanligvis en gang i løpet av juni eller juli. Larven lever på timotei (Phleum spp.) og sauesvingel (Festuca ovina).


== Utbredelse ==
Artsavgrensingen ser ut til å være uklar i denne gruppen. Tundraringvingen er bare med sikkerhet funnet i det nordlige Fennoskandia (Norge, Sverige og Finland), men det er sannsynlig at den har en videre utbredelse, blant annet i Nord-Amerika. I Norge finnes den her og der mellom Alta og Sør-Varanger i Finnmark. Den ser ikke ut til å være vanlig noe sted.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) tundraringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) tundraringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) tundraringvinge hos Artsdatabanken 
(sv) tundraringvinge hos Dyntaxa 
(en) tundraringvinge hos Fauna Europaea 
(en) tundraringvinge hos ITIS 
(en) tundraringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Oeneis bore – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Artsdatabanken: Tundraringvinge
Juttas ringvinge

Juttas ringvinge (Oeneis jutta) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten Oeneis omfatter arter som lever langt mot nord og i fjellene på den nordlige halvkulen.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 53 – 70 mm) sommerfugl med smale vinger, liten, tett hårete kropp og forholdsvis korte antenner. Vingenes overside er gulbrun, den største og mørkeste av de norske Oeneis-artene. Forvingenes overside har tre mørke, gulkantede flekker, bakvingenes overside to flekker. Forvingenes underside er grågul med to mørke flekker, bakvingenes underside gråspraglete med en liten flekk, dette gir utmerket kamuflasje mot furustammene den gjerne setter seg på. Larven er blekt okerbrun med mørkebrune rygg- og sidestriper.


== Levevis ==
Juttas ringvinge flyr på torvmyrer i barskogen. Det bør være enkelte små furutrær, som sommerfuglen gjerne setter seg på, på myra. Den fly i juni – juli. Larven lever på bjønnskjegg (Trichophorum cespitosum), blåtopp (Molinia caerulea), søtgras (Glyceria spp.) og eventuelt andre gress og halvgress. Larveutviklingen tar to år. Denne sommerfuglen forekommer vanligvis bare som voksne annethvert år. De fleste norske bestandene flyr bare i partallsår, men de i Sør-Trøndelag flyr i oddetallsår.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) juttas ringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) juttas ringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) juttas ringvinge hos Artsdatabanken 
(sv) juttas ringvinge hos Dyntaxa 
(en) juttas ringvinge hos Fauna Europaea 
(en) juttas ringvinge hos ITIS 
(en) juttas ringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Oeneis jutta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oeneis jutta – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Erik Dillerud

Erik Dillerud (født 5. april 1946) er en norsk kirurg.
I 1984 stiftet han Fornebuklinikken, der han var klinikksjef inntil høsten 2008.  
Dillerud har skrevet tolv vitenskapelige publikasjoner,(http://www.labmeeting.com/papers/author/dillerud-e) har vært foredragsholder på kurs og kongresser i inn- og utland og var godt kjent i media og på nettet. Han har arbeidet  med pasientrettigheter ved private klinikker og forsikringsordninger for pasienter som blir operert i private klinikker.
Siden 2009 har han arbeidet i Nepal og flere afrikanske land (Benin, Etiopia, Zambia, Tanzania og Kenya). Han opererer nå hovedsakelig brannskader, medfødte misdannelser og følgetilstander etter skader. Dillerud er styreleder i stiftelsen Children's Burn Care Kenya.


== Eksterne lenker ==
Fornebuklinikken.no
Moskito-rasbora

Moskito-rasbora eller chilli-rasbora er en art i gruppen karpefisker.
Det er en stimfisk som blir opptil 3,5 cm lang.
Den har en grønnvsart stripe langs siden, med en bred oransje/rød stripe over. Den mørke linjen ender i en separat kileformet svart flekk ved roten til halefinnen.
Den lever i ferskvann med en pH mellom 6,5 og 7,0, en hardhet rundt 10 °dH, og en temperatur mellom 25 og 28 °C.


== Eksterne lenker ==
(en) moskito-rasbora i Encyclopedia of Life 
(en) moskito-rasbora i Global Biodiversity Information Facility 
(en) moskito-rasbora hos FishBase 
(en) moskito-rasbora hos ITIS 
(en) moskito-rasbora hos NCBI 
(en) Kategori:Boraras brigittae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Boraras brigittae – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Boraras brigittae (Vogt, 1978) - FishBase
Gnarkill

Gnarkill er et amerikansk rockeband. Bandet inkluderer Jess Margera på trommer, CKY Crew-medlemmene Brandon DiCamillo og Bam Margera på henholdsvis vokal og keyboard, Rich Vose på gitar og Matt Cole på mixer. Gnarkills musikk har blitt brukt i CKY4 og i enkelte Viva la Bam-episoder. Bandet har også blitt representert av Brandon DiCamillo og medlemmene i CKY i Bam Margeras film Haggard.
Bandets første utgivelse var en 12" vinyl, hvor coveret forestilte en gul hodeskalle. Det ble laget 1000 eksemplarer av vinylen, men da taket på Transition Store kollapsa ble nesten alle ødelagt. Lykkelige eiere av de få overlevende eksemplarene har solgt vinylene sine til høye priser. Ingen vet hvor mange som er igjen, men trommeslager Jess Margera regner med mellom 20 og 100 overlevende eksemplarer. 
En CD med ni spor kalt GNARKILL ble lansert ikke lenge etter tapet av den originale vinylen. 16. mai 2006 kom bandet med sitt andre album, kalt GnarKill vs. Unkle Matt and the ShitBirdz.


== Eksterne lenker ==
PureVolume
Henry Eccles

Henry Eccles (født 1675, død ca. 1735) var en engelsk komponist.
Han var sønn av Solomon Eccles og bror til John Eccles.  
Henry Eccles spilte i hoffet til Ludvig den fjortende.  


== Verker (utvalg) ==
Sonate for kontrabass i G-moll
Sonate for harpe og kontrabass i A-moll
Sonate for fiolin og harpsichord i A-moll
Sonate for fiolin i G-moll
Twelve solos for the violin


== Referanser ==
Lopinga achine

Lopinga achine er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den finnes ikke i Norge, men forekommer i Östergötland og på Gotland i Sverige, der den er sjelden og truet. Den er fredet i Sverige.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 42 – 50 mm), brun sommerfugl. Oversiden er brun, forvingen med 4-6 store, svarte, gulkantede flekker, kakvingen med 2-6 flekker. Vingenes underside er mørkebrun med en ujevn, hvit tverrstripe. Utenfor denne stripen sitter flekker som på oversiden, men de på undersiden er større og har hvit kjerne.


== Levevis ==
Sommerfuglen flyr i juni – juli langs skogkanter og lysninger i skogen. Larvene lever på gressene kalkgrønnaks (Brachypodium pinnatum) og lundgrønnaks (Brachypodium sylvaticum). Den ser ut til å være sjelden nesten overalt, og bestandene har gått mye tilbake.


== Kilder ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7


== Eksterne lenker ==
(en) Lopinga achine i Encyclopedia of Life 
(en) Lopinga achine i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Lopinga achine hos Dyntaxa 
(en) Lopinga achine hos Fauna Europaea 
(en) Lopinga achine hos NCBI 
(en) Kategori:Lopinga achine – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lopinga achine – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lopinga achine – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Zlin Savage Cruiser

Zlin Savage Crusier er et tsjekkisk to-seters mikrofly
Savage Cruiser er et høyvinget monoplan av konvensjonell konfigurasjon. Flyets konstruksjon består av stålrør dekket med duk, og flyet kan utstyres med blant annet en Rotax 912 UL firesylindret boksermotor med en ytelse på 80 hk. Flyet kan også utstyres med ski eller flottører.
Odo Tevi

Odo Tevi (født 16. mai 1973) er en vanuatisk økonom, som fra 2003 til 2013 var sentralbanksjef i Vanuatus sentralbank i Vanuatu.
Han var bare 29 år gammel da han ble utnevnt til å være sentralbanksjef, i april 2003. Dette gjør ham til en av de yngste sentalbanksjefene som noen gang er utnevnt. Han tok over etter Andrew Kausiama. Før dette var han sjefsøkonom i Finans- og økonomidepartementet i Vanuatu. Som utdanning har han mastergrad i økonomi fra Sussex University. 
Han ble i 2013 erstattet av Simeon Malachi Athy, etter to perioder som sentralbanksjef.


== Referanser ==
Euselasiinae

Euselasiinae er en gruppe av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae. De lever utelukkende i den neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika), de fleste artene lever i skog. De fleste av de ca. 170 artene tilhører den store slekten Euselasia.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien Riodinidae – ca. 1000 arter, noen ganger regnet til Lycaenidae
Underfamilien Euselasiinae – Neotropiske region
Euselasiini Kirby, 1871
Slekten Euselasia Hübner, 1819 – 167 arter
Slekten Hades Westwood, 1851 – to arter
Methone cecilia (Cramer, 1777)
Stygini Ehrlich, 1958 – bare én art
Styx infernalis Staudinger, 1876
Corrachiini Stichel, 1928 – bør kanskje regnes som en egen underfamilie, bare én art
Corrachia leucoplaga Schaum, 1913


== Kilder ==
Brower, A.V.Z. (2007) Riodinidae på Tree of life [1]
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 27.1. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Euselasiinae hos ITIS 
(en) Euselasiinae hos NCBI 
(en) Kategori:Euselasiinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euselasiinae – detaljert informasjon på Wikispecies
M42

M42 har flere betydninger:

Stjernetåken Messier 42 (Oriontåken)
Stempelmotoren BMW M42
Luftvernkanonen M42 Duster
Aleg

Aleg (arabisk: آلاك) er en hovedstaden i Braknaregionen i det afrikanske landet Mauritania. Byen ligger 25 mil øst for hovedstaden Nouakchott. Aleg er fødebyen til Mauritanias tidligere president Sidi Mohamed Ould Cheikh Abdallahi.
Egil Bakke

Egil Bakke (født 27. september 1927, i Horten, død 16. juli 2022) var en norsk samfunnsøkonom og tidligere konkurransedirektør. 
Han var utdannet cand.oecon. fra Universitetet i Oslo (1952) og med økonomiske studier i USA.
Bakke var med å legge grunnlaget for moderne konkurransepolitikk i Norge. Han ledet Prisdirektoratet fra 1983 og ble deretter Norges første konkurransdirektør som leder av Konkurransetilsynet fra 1993 til 1995.  Han var en pådriver for en moderne konkurransepolitikk og var en sentral deltaker i Konkurranselovutvalget som førte til at Norge fikk en moderne konkurranselov, et konkurransetilsyn og en konkurransedirektør.Før dette hadde Bakke vært ekspedisjonssjef i Forbruker- og administrasjonsdepartementet og leder av økonomisk-politisk avdeling i Norges Industriforbund.
Bakke var kjent for sitt omfattende samfunnsengasjement, hvor han ofte har argumentert for hvordan desentraliserte løsninger kan være til den enkeltes og det felles beste. I 1990 ble Bakke tildelt Fritt Ords honnør «for vedvarende og gledesspredende økonomisk publisistisk virksomhet». På 90-tallet hadde han fast spalte i magasinet Dine Penger der han kommenterte og skrev om økonomiske, historiske og politiske spørsmål. 
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden i 1995.


== Delvis bibliografi ==
Økonomisk politikk, 1975, Universitetsforlaget, ISBN 82-00-01446-0
Markedsmekanisme og samfunnsstyring, 1980, Gyldendal Norsk Forlag, ISBN 82-05-12338-1
Myter i norsk politikk, redaktør (artikkelsamling) 1981, Gyldendal Norsk Forlag, ISBN 82-05-13253-4
Fritt, rettferdig samfunn, 1985, Basis forlag, ISBN 82-505-03104
Norsk konkurransepolitikk – i dag og i fremtiden, 1987, Kristofer Lehmkuhl Forelesning, Norges Handelshøyskole.
Hvor mye politikk tåler Norge?, 1995, Høyskoleforlaget, ISBN 9788276340334
Valgene og politikkens legitimitet, bidrag i Grunnlov og frihet: turtelduer eller erkefiender?, J.K. Baltzersen (red.), 2017, Kolofon forlag, ISBN 9788230015827


== Referanser ==