jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Olden (vann)

Olden er en vannbasert leskedrikk som tappes og distribueres av Hansa Borg Bryggerier. Vannet blir tappet fra Blåfjellskilden i Oldedalen ved Jostedalsbreen Nasjonalpark, i Stryn kommune.


== Bakgrunn ==
Karbondatering dokumenterer at isen som vannet stammer fra har ligget beskyttet under breen i flere tusen år. Vannet føres i rør direkte til tapperiet, og går ubehandlet til flaskene.
Det var ideen om det beskyttede vannet, fra en tid uten moderne forurensing, som skapte konseptet de lokale grunneigere i Olden solgte til Hansa bryggeri. Drikkevannet er i dag en av de ledende på det norske markedet.


== Produkter ==
Olden drikkevann kommer med og uten kullsyre. Den originale varianten Olden uten kullsyre har fått en rekke søsterprodukter. Produktrekken er utvidet med ulike smaktilsetninger.
Olden med kullsyre kommer i fem varianter, med følgende smakstilsetning: eple, villbringebær, blåbær, sitron og naturell.
Olden uten kullsyre kommer i tillegg til naturell i smaksvarianten villbringebær


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Robert Helpmann

Robert Murray Helpmann (født 9. april 1909, død 28. september 1986) var en australsk danser, skuespiller, regissør og koreograf, født Robert Murray Helpman la han til en ekstra «n» for å unngå at navnet inneholdt 13 bokstaver. Han ble født i Mount Gambier i Australia og studerte ved Prince Alfred College i Adelaide (Australia). 
Robert Helpmann kan med god rett sies å ha æren for å ha bragt balletten til sitt hjemland Australia. Han reiste til London i 1933 og sluttet Vic-Wells- balletten (senere Saddler Wells – balletten) som ble til Royal Ballet i 1956.
Helpman ble den ledende mannlige danser og partner til prima ballerina Margot Fonteyn. Han danset mange betydelige roller i The haunted Ballroom (1934), Checkmate (1937), men er best kjent av det yngre publikum for sin glimrende portrettering med Frederick Ashton av en av de stygge søstrene i Ashtons oppsetning av Askepott (1948).
Helpmans koerografiske innsats begynte med en workshop-oppsetning av La Valse (1939) til musikk av Maurice Ravel. Han koreograferte en rekke balletter, blant annet Comus (1942), Hamlet (1942), Miracle in the Gorbals (1944), alle med Helpman i den ledende, mannlige rolle. I 1963 reiste han tilbake til Australia, hvor han samarbeidet med Peggy van Praag som leder av den Australske balletten, hvor han ble enedirektør i 1974 da hun trakk seg tilbake etter en høyst vellykket oppsetning av Den glade enke som han iscenesatte med Ronald Hynds koreografi. Som skuespiller spilte han i en rekke Shakespeare-stykker og i filmer som De røde sko (1948), og The Soldiers Tale (1964) – begge også koreografert av ham. 
Han ble i 1968 utnevnt til Knight Bachelor og derved opphøyet i ridderstanden. Han har deretter rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Helpmann var kommandør av Order of the British Empire.


== Videre lesning ==
Kathrine Sorley Walker, Robert Helpmann, An Illustrated study of his work, 1957
Elizabeth Salter, Helpmann : The Authorised Biography of Sir Robert Helpmann, 1978
Frank Van Straten, OAM, «Helpmann: A Knight To Remember»
Anna Bemrose,«A Servant of Art: Helpmann in Australia», Phd-avhandling, 2003, University of Queensland.Se: http://www.uq.edu.au/news/index.html?article=5230http://www.uq.edu.au/news/index.html?article=5230


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robert Helpmann på Internet Movie Database 
(sv) Robert Helpmann i Svensk Filmdatabas 
(fr) Robert Helpmann på Allociné 
(en) Robert Helpmann på AllMovie 
(en) Robert Helpmann hos The Movie Database 
(en) Robert Helpmann hos Internet Broadway Database 
(en) Robert Helpmann hos Internet Broadway Database 
The Helpmann Awards The Australian Entertainment Industry Association's annual awards are named in Helpmann's honour.
Robert Helpmann (1909–1986) – Australia Dancing
A Dash of Helpmann – NLA News
Frederick Ashton's "Cinderella" ballet
Josef Weinberger: The Creation of The Merry Widow Ballet
"The Display" (1964) - Australia Dancing
Villa Godi

Villa Godi er en italiensk villa i Lugo di Vicenza bygget av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Den er en av villaene i Veneto som UNESCO har satt på sin liste over verdensarven. Det var hans første selvstendige oppdrag.

Villaen ble laget for de tre brødrene Girolamo, Pietro og Marcantonio Godi. Den ble påbegynt i 1537 og stod ferdig i 1542. Det er mest sannsynlig at dette oppdraget ble gitt ikke direkte til Palladio selv, men til det verkstedet til Gerolamo Pittoni og Giacomo da Porlezza hvor han var arkitekturspesialist. Oppdraget må ha vært en ombygning av den eksisterende hovedbygningen, et arbeid som hadde startet allerede i 1533. Dette var Palladios første villa. Palladio returnerte senere til Godi og omformet den sentrale salen. Fra det oppdraget eksisterer det en tegning fra Palladios hånd som viser hvordan han også har hatt innflytelse på freskene som ble malt ved at han tegnet inn de arkitektoniske delen av freskene i tegningen av salen.
Fasaden er enkel, nesten uten ornamenter. Enklere enn Palladio senere skulle gjøre sine villaer, men ett av de trekkene som han benyttet seg av mange ganger finner vi i de tre buene som leder inn til loggiaen. Vinduene i fasaden er ikke plassert med lik avstand, men når Palladio skulle ha villaen med i sin bok I Quattro Libri dell'Architettura plasserte han dem slik. 
I hovedetasjen ligger den store salen. Salen var ifølge Palladio til for selskaper og banketter, var stedet for å fremføre komedier, for brylluper og tilsvarende tilstelninger. På begge sider  er det en serie rom. Rommene er dekorert med fresker.


== Kilder ==
Palladio, Andrea (2002). I Quattro Libri dell'Architettura (Engelsk oversettelse av Robert Tavernor og Richard Schofield utg.). Cambridge Massachusetts, London. ISBN 0-262-66133-0. 
Rybczynski, Witold (2003). The Perfect House. London: Scribner. s. 1–10. ISBN 0-7432-2139-7. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Villa Godi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Villa Godi i quattro libri, Universitetsbiblioteket i Heidelberg (italiensk)
CISA Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio (engelsk og italiensk)
BH Air

BH Air (Balkan Holidays Airlines) er et bulgarsk charterflyselskap etablert i 2001. Selskapet har sin hovedbase i Sofia, Bulgaria og flyr charterflyvninger til blant annet Storbritannia, Norge, Tyskland, Israel og Sveits. Selskapet opererer med fly av typen Airbus A320 og Airbus A321. Selskapets fly er stasjonert på Varna lufthavn, Sofia lufthavn, Plovdiv internasjonale lufthavn (PDV) og Burgas lufthavn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) BH Air – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Adria Airways

Adria Airways var det nasjonale flyselskapet for Slovenia og ble etablert i 1961. Selskaper hadde sitt hovedkontor i Ljubljana og er medlem i Star Alliance. Selskapets hovedbase er Ljubljana Jože Pučnik lufthavn. Selskapet gikk konkurs i 2019.


== Historie ==
Selskapet ble etablert og startet sine operasjoner i 1961 som et charterselskap med en Douglas DC-6 under navnet Adria Aviopromet (Adria Airways). Senere ble ekstra DC-6-fly kjøpt inn fra KLM. I 1968 skiftet selskapet navn til Inex Adria Aviopromet (senere Inex Adria Airways) og kjøpte sitt første jetfly, en Douglas DC-9. Navnet ble skiftet etter en avtale med det Beograd-baserte selskaper Interexport, med skiftet tilbake til Adria Airways etter av avtalen ble avsluttet i mai 1986.
Selskapet gikk konkurs 30. september 2019.


== Flåte ==
Adria Airways hadde følgende flåte (23. juni 2019):


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Adria Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Adria Airways – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
MP3008

MP3008 (Maschinenpistole 3008 også kjent som «Volksmaschinenpistole») var en tysk maskinpistol fra andre verdenskrig.
Den er, med unntak av sitt vertikale magasin, nesten identisk med den britiske sten-maskinpistolen.
MP3008 ble designet i det tredje rikets sluttfase som en billig maskinpistol for å bytte ut den betraktelig dyrere MP40.


== Se også ==
Volkssturmgewehr 1-5
M-Wave

M-Wave eller Nagano Olympic Memorial Arena er en ishall for hurtigløp på skøyter i Nagano i Japan. Hallen ble bygd i 1996 for de olympiske vinterlekene i 1998. Den hadde da en kapasitet på 18.000 personer hvorav 8000 ståplasser. Hallen ligger 346 moh.Under OL-øvelsene, 7.–22. februar 1998, ble det satt fem verdensrekorder og tolv olympiske rekorder. Verdensrekordene ble satt av Marianne Timmer (1500m, kvinner), Claudia Pechstein (5000m, kvinner), Gianni Romme (5000m og 10000m, menn), og Ådne Søndrål (1500m, menn). Ådne Søndrål tok gull på 1500m med rekordtiden 1.47,87.Første internasjonale mesterskap i M-Wave var VM (kvinner og menn) i 1997. Etter OL har VM enkeltdistanser (2000 og 2014) og sprint-VM (2004 og 2008) blitt arrangert her – i tillegg til verdenscupløp.
Hallen har navn etter M-formen på taket, den blir også brukt til konserter og andre idretter som fotball og Håndball.


== Se også ==
Liste over verdens raskeste skøytebaner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) M-Wave – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hjemmeside
Skateresults.com - bilder og resultater
(en) M-Wave – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl
Inferno 2008

Inferno-festivalen ble arrangert på Rockefeller og John Dee, i tillegg til Maiden, Rock In og Blå i Oslo 19-22. mars 2008. For første gang ble festivalen arrangert over fire dager. Den nye dagen blir onsdagen, som vil være en «klubb-dag» hvor bandene kommer til å spille på Subscene, John Dee, Garage, Maiden, Rock In og Blå. I motsetning til alle tidligere år, og de tre øvrige dagene, er det umulig å få med seg alle konsertene. Inferno har alltid hatt fokus på at man skal ha muligheten til å se de bandene man vil, og derfor aldri hatt to band spillende samtidig. Subscene hadde fri aldersgrense slik at yngre kunne få en «smakebit» av festivalen, mens Rock In hadde 20 årsgrense. Øvrige spillesteder hadde 18 årsgrense som vanlig.
Inferno Kick Off ble arrangert på John Dee 26. januar 2008. Denne dagen ble det fulle programmet offentliggjort. Goat the Head, Stonegard og Iskald spilte denne kvelden. Det ble også arrangert et Kick Off party i Trondheim samtidig. Her spilte de tre norske death metal-bandene Mindgrinder, The Sickening og Metherra. 


== Program ==


=== Onsdag 19. mars ===
Subscene (fri aldersgrense)Slagmark
Cor Scorpii
Goat the Head
Cult of LunaJohn DeeIn Vein
VreidMaidenDeject
Negurá Bunget
Karaoke From HellBlåKäthe Kollwitz
SahgGarageInsense
GallhammerRock In (20 årsgrense)Diskord
Urgehal


=== Torsdag 20. mars ===
John DeeAxegressor
Cor Scorpii
Dead to This World
Goat the Head
Cult of LunaRockefellerSkitliv
Onslaught
Tristania
Behemoth
Gorgoroth


=== Fredag 21. mars ===
John DeeWhip
Obsidian Throne
Obliteration (Opprinnelig Ramesses, men de kansellerte)
Benighted
Den SaakaldteRockefellerThe Batallion
Krux
Tulus
Gorefest
Satyricon


=== Lørdag 22. mars ===
John DeeDrone
Desecration
Iskald
Burst
ShiningRockefellerMortal Sin
Unleashed
1349
Overkill
Destruction
Nico Pattyn

Nico Pattyn (født 26. oktober 1968 i Roeselare, Belgia) er en av Belgias mest suksessfulle quizere, og er nå europamester i quiz. Det ble han i det europeiske quizmesterskapet i Blackpool i november 2007.
Han vokste opp i Langemark, men bor nå i Gent. Han arbeider som psykolog.
Tidligere har han også endt på tredjeplass ved to anledninger i verdensmesterskapet i quiz.


== Referanser ==
3. SS-Panzergrenadier-Division «Totenkopf»

3. SS-Panzergrenadier-Division «Totenkopf» var én av de 38 divisjonene tilhørende Waffen-SS under andre verdenskrig. Før den oppnådde divisjonstatus i oktober 1939, var formasjonen kjent som Kampfgruppe Eicke etter kommandaten Theodor Eicke (1892–1943), SS-general som var aktiv i opprettelsen av konsentrasjonsleirene i det nazistiske Tyskland og var med på drapet av Ernst Röhm i 1934. Divisjonen var beryktet for sine Totenkopf-merker og det faktum at om lag en tredel av de opprinnelig innrullerte soldatene tilhørte SS-Totenkopfverbände, SS' konsentrasjonsleirvakter. SS Division Totenkopf var en av de «germanske» divisjonene i Waffen-SS; også 1. SS-Panzer-Division Leibstandarte SS Adolf Hitler, 2. SS-divisjon Das Reich og 5. SS-Panzer-Division «Wiking» var blant disse.

		
		

		
		


== Litteratur ==
Nipe, George M. (1996). Decision In the Ukraine, Summer 1943, II. SS and III. Panzerkorps. Winnipeg, Canada: J.J. Fedorowicz. ISBN 978-0-921991-35-9. 
Tamelander M, Zetterling N (2003). Avgörandes ögonblick. Stockholm, Sweden: Norstets Förlag. ISBN 978-91-7001-203-7. 
Ullrich, Karl (2002). Like a Cliff in the Ocean: A History of the 3rd SS-Panzer-Division Totenkopf. JJ Fedorowicz. ISBN 978-0-921991-69-4. 
Sydnor, Charles (1. mai 1990). Soldiers of Destruction: The SS Death's Head Division, 1933–1945. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-00853-0. 
Vopersal, Wolfgang, editor. Soldaten, Kämpfer, Kameraden: March und Kämpf der SS-Totenkopf Division. Bielefeld, Germany: Truppenkameradschaft der 3. SS-Panzer-Division, 1983– 8 parts in 5 vols.


== Eksterne lenker ==
(en) 3rd SS Division Totenkopf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norges hemmelige krigere

Norges hemmelige krigere er en bok skrevet av Tom Bakkeli i 2007. 
Bakkeli, som er journalist i VG, beskriver det svært lukkede miljøet i spesialstyrkene, de hemmelige operasjonene, bragdene og kameratskapet. Selv om boken ikke avslører noen sensitiv informasjon, så er den med på å beskrive den beinharde treningen, og hva som kreves av hver enkelt individ som skulle ønske å jobbe som kommandosoldat i en av spesialstyrkene til Forsvaret.
4. SS-Polizeidivisjon

4. SS-Polizeidivisjon var en av 38 divisjoner tilhørende Waffen-SS under den annen verdenskrig.
Divisjonen ble dannet i 1939 som del av Ordnungspolizei og ble overført til Waffen-SS i 1942. Etter en mengde splittelser og gjenforeninger ble den til slutt oppgradert til en Pansergrenader-divisjon; 4. SS Polizei Panzergrenadier Division. Divisjonen overgav seg til amerikanske styrker på slutten av krigen.


== Kommandanter ==
Generalleutnant der Polizei Konrad Hitschler  	(1. september 1940 – 8. september 1940)
SS-Obergruppenführer Karl von Pfeffer-Wildenbruch  	(8. september 1940 – 10. november 1940)
SS-Gruppenführer Arthur Mülverstadt  	(10. november 1940 – 8. august 1941)
SS-Obergruppenführer Walter Krüger  	(8. august 1941 – 15. desember 1941)
Generaloberst der Polizei Alfred Wünnenberg  	(15. desember 1941 – 17. april 1943)
SS-Brigadeführer Fritz Freitag  	(17. april 1943 – 1. juni 1943)
SS-Brigadeführer Fritz Schmedes  	(1. juni 1943 – 18. august 1943)
SS-Brigadeführer Fritz Freitag  	(18. august 1943 – 20. oktober 1943)
SS-Oberführer Friedrich-Wilhelm Bock  	(20. oktober 1943 – 19. april 1944)
SS-Brigadeführer Jürgen Wagner 	(19. april 1944 – ? mai 1944)
SS-Oberführer Friedrich-Wilhelm Bock  	(? mai 1944 – 7. mai 1944)
SS-Brigadeführer Hebert-Ernst Vahl  	(7. mai 1944 – 22. juli 1944)
SS-Standartenführer Karl Schümers  	(22. juli 1944 – 16. august 1944)
SS-Oberführer Helmuth Dörnder	(16. august 1944 – 22. august 1944)
SS-Brigadeführer Fritz Schmedes  	(22. august 1944 – 27. november 1944)
SS-Standartenführer Walter Harzer  	(27. november 1944 – 1. mars 1945)
SS-Standartenführer Fritz Göhler  	(1. mars 1945 – ? mars 1945)
SS-Standartenführer Walter Harzer  	(? mars 1945 – 8. mai 1945)


== Litteratur ==
Huseman, Friedrich. (2003). In Good Faith: The History of 4. SS-Polizei-Panzergrenadier-Division, Volume 1, 1939–1943. Winnipeg, Canada: J.J. Fedorowicz, ISBN 0-921991-74-6
Williamson, Gordon. (2003). The Waffen-SS, Osprey Publishing, ISBN 1-84176-589-9
Cruella de Vil

Cruella de Vil er en fiktiv figur og hovedskurk i romanen Hundre og en dalmatinere fra 1956 skrevet av Dodie Smith. 
Hun dukker dermed også opp i filmatiseringene av romanen; tegnefilmen 101 dalmatinere – En sjarmør i pels (1961) og realfilmene 101 dalmatinere (1996) og 102 Dalmatinere (2000). Glenn Close spilte rollen i filmene fra 1996 og 2000. 
I boken og alle filmene kidnapper Cruella dalmatiner-valper for å tjene penger på pelsen deres. Navnet Cruella de Vil er et ordspil på cruel, som er engelsk for grusom, og devil, som betyr djevelen. I noen oversettelser er Cruella de Vil kalt "Cruella De Mon".
Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret Cruella de Vil til filmhistoriens 39. beste skurkefigur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cruella de Vil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
El Jadida

El Jadida (arabisk الجديدة ) er en havneby på atlanterhavskysten i Marokko, i El Jadidaprovinsen, Doukkala-Abda-regionen. Byen har 144 440 innbyggere (2004) og er Marrakech' havneby. 
Sett fra sjøen har byen et utpreget «u-marokkansk» utseende, med sine massive bymurer og befestninger av portugisisk opprinnelse. El Jadida ble okkupert av portugiserne i 1502; de kalte byen Mazagan (Mazagão), og beholdt byen inntil 1769 som en lenke i sine handelsruter til India. Da byen ble forlatt av portugiserne, flyttet mange av dem til Nova Mazagão i Brasil. El Jadida kom under kontroll av sultan Mohammed ben Abdallah.
Den portugisiske gamlebyen i El Jadina ble vedtatt som verdensarvområde i 2004, med en dobbel begrunnelse: Som et fremragende eksempel på gjensidig innflytelse mellom europeisk og marokkansk kultur; og Som et tidlig eksempel på renessansens stilidealer integrert med portugisisk bygningsteknikk. De viktigste enkeltelementene er sisternen i fortet, og kirken viet til Marias himmelfart, begge bygget i manuelinsk stil, det vil si portugisisk sengotikk.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) El Jadida – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
El Jadida i Lexicorient
Jarle Aambø

Jarle Alex Aambø (født 26. mars 1960) er en norsk idrettsleder og inntil september 2013 toppidrettssjef i Norges Idrettsforbund (NIF), med kontor på Olympiatoppen i Oslo.
Aambø er utdannet med mellomfag i helselære og idrettsbiologi ved Norges idrettshøgskole. I perioden 1985 til 1994 var han alpintrener og landslagssjef i Norges Skiforbund. I en tiårsperiode fra 1993 til 2004 hadde han en rekke ulike roller på Olympiatoppen, og ble en naturlig arvtaker etter Bjørge Stensbøl i 2004. Først var han en kort periode konstituert toppidrettssjef, før han for fullt tok over ansvaret for norsk toppidrett. I 2013 sluttet han i jobben som toppidrettssjef.
Aambø er bosatt i Lørenskog.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
nif.no: CV'er for NIF-lederne
Synkroniseringseffekter

Synkroniseringseffekter, eller såkalte lock-in-effekter (innlåsing til proprietære systemer eller løsninger, innlåsningseffekt, kundelåsing), er et begrep som menes at det er betydelige omkostninger ved å skifte produkt når man først har begynt å bruke et annet.
Innen økonomien gjør synkroniseringseffekter kunder avhengige av en leverandør for produkter og tjenester. Synkroniseringseffekter setter kunden ute av stand til å bytte leverandør uten å måtte ta substansielle byttekostnader. For monopoler kan kostnader med synkroniseringseffekter som skaper inngangsbarrierer resultere i at myndighetene går til konkurransefremmende tiltak.


== Se også ==
Proprietær
Proprietær programvare
México Top 100 (2007)

Dette er en liste over ukens topp-én av México Top 100 for året 2007.
Inngangsbarrierer

Inngangsbarrierer er  hindringer for en bedrift som ønsker å gå inn i et bestemt marked. Begrepet brukes særlig innen økonomi, og spesielt innen konkurranseteori,
Asiago

Asiago (zimbrisk: Schleghe, tysk: Schlägen) er en mindre by med rundt 6 500 innbyggere i provinsen Vicenza i Veneto-regionen nordøst i Italia. Byen ligger omtrent like langt (100 km) fra de større byene Trento i vest og Vicenza i sør.

Internasjonalt er byen mest kjent for sin milde Asiago-ost, men stedet var også sentrum for voldsomme kamper mellom Østerrike-Ungarn og Italia i 1916 da de østerriksk-ungarske styrkene prøvde å ta seg helt fram til Venezia før de ble slått tilbake. Første verdenskrig førte derfor til at Asiago praktisk talt ble jevnet med jorden, men byen ble straks etter gjenoppbygd.
Asiago har et astrofysisk observatorium og er i de siste tiårene blitt en viktig skiarena. 


== Kultur ==
Inntil midten på 1800-tallet var zimbrisk, en gammelbaiersk dialekt, fremdeles et utbredt talespråk, men denne arkaiske germanske dialekten hadde mindre overlevelsesmuligheter i Asiago enn i isolerte fjellandsbyer, og med første verdenskrig forsvant de siste personene med zimbrisk som morsmål. Nye generasjoner av folk som foretok gjenoppbyggingen av Asiago, hadde ikke noe forhold til språket.
Asiago er fødestedet til forfatteren Mario Rigoni Stern som bruker stedet som bakgrunn for sine historier. Asiago står også sentralt i memoarene til soldaten og senere forfatteren Emilio Lussu: Un anno sull'Altipiano.


== Se også ==
Den italienske fronten under første verdenskrig


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Asiago – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Asiago – galleri av bilder, video eller lyd på Commons  (Italiensk)
Alminnelig informasjon (Engelsk)
Slaget ved Asiago (Engelsk)
Astrofysisk observatorium i Asiago Arkivert 5. mars 2012 hos Wayback Machine. (Engelsk)
De kantabriske fjell

De kantabriske fjell (spansk Cordillera Cantábrica) er en fjellkjede i det nordvestlige Spania. Den er en forlengelse av Pyreneene og strekker seg 480 km langs Spanias nordkyst.
Fjellkjedens høyeste punkt er Torre de Cerredo (2648 moh.)
México Top 100

México Top 100 er en ukentlig liste som viser de 100 mest populære musikkslagere i Mexico basert på salg og avspilling i radio. Listen ble begynt tatt i bruk i 2002.


== Topp-èn plassering ved México Top 100 lister fordelt etter år ==
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010


== Eksterne lenker ==
México Top 100
Nettverkseffekt

En nettverkseffekt er en karakteristikk som gjør at et gode eller en tjeneste har en økt verdi for en potensiell kunde avhengig av antallet andre kunder som også eier eller bruker godet eller tjenesten. Med andre ord, markedsandelen til bedriften blir en variabel i verdifunksjonen for den neste konsumenten. Nettverkseffekter kan være blant forutsetningene som skaper utvikling i retning av monopol eller endog naturlig monopol.
En konsekvens av nettverkseffekter er at ved at ett individ kjøper et gode, kommer det andre som allerede eier samme gode til fordel. For eksempel blir telefoner nyttigere dess flere som eier en telefon. Denne typen konsekvenser av en handel er kjent som eksternaliteter i økonomien. Eksternaliteter som oppstår som følge av nettverkseffekter kalles nettverkseksternaliteter. Den resulterende populæreffekten er et eksempel på en positiv tilbakekobling.
Eksempler på markeder med påviste nettverkseffekter er programvare, særlig programvare for utveksling av filer i filformater mellom brukere, samt telekommunikasjon, herunder mobiltelefoni. For programvaren vil nettverkseffektene særlig oppstå dersom den benytter proprietære formater og dermed vanskeliggjør utveksling av informasjon mellom brukere med mindre de har identisk programvare. For telekommunikasjon oppstår nettverkseffektene ved at nytten av telefon når ingen andre har telefon er lik null, mens nytten øker suksessivt når flere har telefon. Graden av nettverkseffekter i teknologien vil her avhenge av om ulike teleleverandører følger samme standarder (GSM, UMTS, CDMA, osv), mens graden av nettverkseffekter i trafikken vil avhenge av adgangen til samtrafikk mellom tilbyderne.


== Eksterne lenker ==
Coordination and Lock-In: Competition with Switching Costs and Network Effects, Joseph Farrell and Paul Klemperer.
Network Externalities (Effects), S. J. Liebowitz, Stephen E. Margolis.
An Overview of Network Effects, Arun Sundararajan.
The Economics of Networks, Nicholas Economides.
Introduction lecture by Tyler Cowen in MRUniversity
Beckstrom's Law & The Economics Of Networks - ICANN
Madureira, António; den Hartog, Frank; Bouwman, Harry; Baken, Nico (2013). «Empirical validation of Metcalfe's law: How Internet usage patterns have changed over time». Information Economics and Policy. 25: 246–256. doi:10.1016/j.infoecopol.2013.07.002.