Wilhelm Olssøn

Christian Wilhelm Engel Bredal Olssøn (født 3. april 1844 i Horten i Vestfold, død 3. november 1915 på Ringsaker i Hedmark) var en norsk yrkesoffiser (artilleriet), organisasjonsleder og politiker (H). Han var forsvarsminister i ministeriet Stang fra 1893 til 1898, og etter oppløsningen av unionen mellom Norge og Sverige var han på nytt forsvarsminister fra 1905 til 1907. Fra 1912 til 1913 var han president i Norges Røde Kors, som da het «Foreningen for Pleje av syke og saarede i Feldt og for Understøtelse av Saarede og Faldnes Efterladte».Han beskrives av biograf Paul Thyness som en «fremragende militær» som «spilte en sentral, men i ettertid lite påaktet rolle» som forsvarsminister i tre ulike regjeringer 1893–1894, 1895–1898 og 1905–1907. Olssøn ledet opprustningen etter konsulatsaken i 1895 og sørget for en bevoktning av landets grense og kyst, og etter hvert en delvis mobilisering, under forhandlingene i Karlstad om unionsoppløsningen i 1905.


== Bakgrunn ==
Wilhelm Olssøn var sønn av forvalter på Borregård og senere kjøpmann Edvard Olssøn og hustru Leonore Bredal. Han vokste opp i Horten, Sarpsborg og Gjøvik. Han ble første gang gift i 1872 med Marianne Hoel, datter av proprietær og stortingsmann Nils Hoel, og andre gang i 1885 med hennes søster, Louise Hoel. Han eide storgården Hovinsholm på Ringsaker. Wilhelm Olssøns far var kjøpmann på Gjøvik.


== Utdanning og militær karriere ==
Han tok en militær utdannelse med krigsskolen, den militære høyskole og bergskolen i Stockholm (1872–1874). Olssøn ble offiser som 22-åring i 1866 Han var i Artilleribrigaden fra 1871 til 1888. I 1888 ble han utnevnt til artillerikonstruktør, og året etter ble han sjef for 4. Linjebatteri. I 1890 ble han oppnevnt som medlem av kommisjonen som skulle utarbeide nye planer for forsvarsverket («befæstningen») i Drøbaksund. I 1891 ble han oppnevnt som medlem av Forsvarskommisjonen. Han studerte deretter bergvitenskap ved Stockholms høyskole. Deretter avanserte han i gradene innen Artilleriet. Han ble utnevnt til generalmajor i 1896 og sjef for festnings- og bergartillerikorpset samt for festnings- og bergartilleriets linjebataljon. I 1898 var han kommandant ved Oscarsborg, fra 1899 generalinspektør for kystartilleriet. I 1899 ble han kommandant på Oscarsborg festning og sjef for festningsartilleriet. Han hadde da rang som generalmajor. I 1907 ble han generalløytnant, og han kunne avslutte sin militære karrière som generalintendant og kommanderende general 1910–1912.


== Politisk virke ==
Samtidig med sin militære karrière skjøttet Olssøn politiske verv. I 1888 ble han valgt inn som medlem av Kristianias kommunebstyrelse (tilsvarer dagens bystyre), og i 1890 ble han medlem av formannskapet samme sted. Ved stortingsvalget i 1890 ble han valgt til 3. vararepresentant fra Kristiania. Han var medlem av forstanderskapet i Kristiania Høyre, vararepresentant til Stortinget fra kjøpstedene Kristiania, Hønefoss og Kongsvinger 1892–1894 og medlem av Kristiania bystyre 1888–1893. Olssøn var forsvarsminister i Emil Stangs andre regjering fra tiltredelsen i mai 1893 til juli 1894, da han ble medlem av statsrådsavdelingen i Stockholm. Fra april 1895 holdt han igjen statsrådposten i Forsvarsdepartementet, fra oktober 1895 i Francis Hagerups første regjering, som satt til februar 1898. Olssøn kom tilbake som forsvarsminister i Christian Michelsens koalisjonsregjering fra mars 1905 til mai 1907.Han ble utnevnt til forsvarsminister i regjeringen Stang i mai 1893, og ble sittende i denne posten frem til 1898. Han var senere forsvarsminister i den såkalte «7. juni-regjeringen», fra 1905 til 1907.Som forsvarsminister ledet Olssøn opprustningen etter tilbaketoget i konsulatsaken i 1895. Under Karlstad-forhandlingene i 1905 sørget han for en viss bevoktning av grense og kyst, og fikk regjeringen med på en delvis mobilisering fra 13. september. Han støttet Karlstadkonvensjonen, som innebar demolering av grensefestningene, og han hadde støtte fra nesten hele forsvaret i synet på festningene.


== Annet virke ==
Olssøn ga i en periode ut tidsskriftet Jern og Staal.Olssøn ble valgt til president i forløperen til Norges Røde Kors i 1912 og året etter ba han selv om å få bli løst fra vervet.


== Utmerkelser ==
Han mottok en rekke utmerkelser og ble i 1893 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden, forfremmet til kommandør av 1. klasse i 1896 og tildelt storkorset i 1912 for militær fortjeneste. 

		


== Bibliografi ==
1910 – Jern og staal. En kortfattet fremstilling
1887 – Feltartilleriets taktiske Anvendelse
1885 – Ydre Ballistik
1880 – Nogle ballistiske Data vedkommende Skibs- og Kystfæstningskanoner
1880 – Om Støbejern, Smedejern og Staal samt om Fabrikation af Projektiler og Kanoner


== Referanser ==


== Litteratur ==
Amundsen, O. Delphin: Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947. Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947.
Thyness, Paul: «Wilhelm Olssøn». I: Norsk biografisk leksikon, 2. utgave, 7. bind. Oslo: Kunnskapsforlaget, 2003.


== Eksterne lenker ==
(en) Wilhelm Olssøn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Wilhelm Olssøn hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Wilhelm Olssøn i Norsk biografisk leksikon
(no) Skannet kirkebok for Borre : Christian Wilhelm Engel Olsen