Félix Houphouët-Boigny

Félix Houphouët-Boigny (fransk uttale: [feˈliks uˈfwɛt bwaˈɲi]; født 18. oktober 1905 i Yamoussoukro i Fransk Vest-Afrika, død 7. desember 1993 Yamoussoukro i Elfenbenskysten), født Dia Houphouët og også kalt Papa Houphouët og Le Vieux («den gamle») var en ivoriansk politiker, og den første presidenten for det selvstendige Elfenbenskysten. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Félix Houphouët-Boigny var opprinnelig landsbyhøvding og jobbet også senere som lege, plantasjeadministrator og fagforeningsleder før han ble valgt inn i Frankrikes parlament, og hadde siden en rekke ministerstillinger i den franske regjeringa. 


=== President ===
Fra 1940-årene og fram til sin død i 1993 spilte Houphouët-Boigny en viktig rolle i avkoloniseringen av Afrika og i sitt lands politikk. 
Under Houphouët-Boignys moderate lederskap blomstret den ivorianske økonomien. Denne suksessen var uvanlig i forhold til andre fattige vestafrikanske land, og ble kjent som «det ivorianske mirakel.» «Mirakelet» skyldtes en kombinasjon av solid planlegging, opprettholdelsen av sterke forbindelser til Vesten – særlig den tidligere kolonimakten Frankrike – og utviklingen av landets betydelige kaffe- og kakaoindustri. Senere førte denne utnyttelsen av jordbrukssektoren til vanskeligheter i 1980, etter at kaffe- og kakaoprisene stupte.
Gjennom sitt presidentskap opprettholdt Houphouët-Boigny et nært forhold til den franske republikken, en politikk som har blitt kjent som Françafrique (her brukt i en positiv betydning), og han ble en nær venn av Jacques Foccart, sjefrådgiver for afrikapolitikken for regjeringene til Charles de Gaulle og Georges Pompidou. I 1966 støttet han sammensvergelsen som styrtet Kwame Nkrumah og deltok i kuppet mot Mathieu Kérékou i 1977, og han ble også mistenkt for å ha vært involvert i kuppet som styrtet Burkina Fasos president Thomas Sankara i 1987. 
Houphouët-Boigny opprettholdt en lidenskapelig antikommunistisk utenrikspolitikk. Det ga seg blant annet utslag i at han brøt de diplomatiske forbindelsene med Sovjetunionen i 1969, etter først å ha opprettet dem i 1967, nektet å anerkjenne Folkerepublikken Kina fram til 1983 og støttet den amerikanskstøttede antikommunistiske opprørsgruppen UNITA i Angola.I Vesten ble Houphouët-Boigny som oftest omtalt som «Afrikas vismann» eller «Afrikas store gamle mann.» Houphouët-Boigny flyttet landets hovedstad fra Abidjan til hjembyen Yamoussoukro og bygde der verdens største kirke, Basilique Notre-Dame de la Paix, noe som kostet hundrevis av millioner kroner. Da han døde i 1993 var han den statslederen som hadde sittet lengst i Afrikas moderne historie, og da også den tredje i verden etter Fidel Castro på Cuba og Kim Il-sung i Nord-Korea. I 1989 opprettet FNs organisasjon for utdannelse, vitenskap og kultur (UNESCO) Félix Houphouët-Boigny-fredsprisen for «sikring, opprettholdelse og søken etter fred.» Etter Félix Houphouët-Boignys død forverret situasjonen seg fort i Elfenbenskysten. Mellom 1994 og 2002 var det en rekke statskupp, et tilfelle av devaluering av valutaen, en økonomisk nedgang og fra 2002 til 2007 en borgerkrig. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UNESCOs side om Félix Houphouët-Boigny-fredsprisen