jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Knut Ødegård (1959)

Knut Ødegård (født 1959) er en norsk arkeolog. Han forsker på landskapsarkeologi og bosetningshistorie i middelhavsområdet, politikk, religion og sosiale forhold i greske bystater i antikken, gresk urbanisme og politiske og sosiale forhold i den romerske republikken og keisertiden.
Ødegård ble mag.art. i klassisk arkeologi ved Universitetet i Oslo i 1988. I perioden 1990–1994 var han stipendiat ved Universitetet i Oslo, tilknyttet Det norske institutt i Roma. Han var amanuensis i antikkens historie ved Universitetet i Oslo 1994–1998, og ble førsteamanuensis i antikkens historie ved Historisk institutt i 1998.Knut Ødegård ble dr.philos. ved Universitetet i Oslo i 1998 med avhandlingen Bastion of Empire. The Topography and Archaeology of Cales in the Republican Period".
 Han var bestyrer ved Det norske institutt i Athen fra 2003 til 2007.


== Referanser ==
Helsedirektør

Helsedirektør var et embete i statens sentrale helseforvaltning fra 1875 til 2003 (fra 1875 til 1945 med betegnelsen medisinaldirektør). 
Embetet ble opprettet i 1875, og lå frem til 1891 i departementet, da Medisinaldirektoratet ble opprettet. Fra 1945 til 1984 var helsedirektørembetet, som leder for Helsedirektoratet, kombinert med embetet som ekspedisjonssjef og leder for Helseavdelingen i Sosialdepartementet. Helsedirektøren var fra 1994 leder for Statens helsetilsyn, som var Helsedirektoratets etterfølger.
Helsedirektør ble så nedlagt som lovbestemt betegnelse i 2003, begrunnet i at Sosial- og helsedirektoratet var opprettet i 2002. Helsedirektør Lars E. Hanssen hadde tittelen som personlig ordning ut sin første åremålsperiode, til 2007.
Helsedirektør brukes fortsatt i massemedia og annen offentlig omtale, både om direktøren for Helsedirektoratet og om direktøren for Statens helsetilsyn. Betegnelsen sosial- og helsedirektør ble brukt om direktøren i Sosial- og helsedirektoratet, mens helsedirektør er brukt særlig etter at etaten skiftet navn til Helsedirektoratet i 2008.


== Medisinaldirektører (til 1945) og helsedirektører (fra 1945) ==
Ludvig Wilhelm Dahl 1875-1887
Gotfred Eugen Bentzen 1891-1893
Michael Holmboe 1893-1918
Harald Mathias Gram 1918-1926
Karl Wilhelm Wefring 1927-1930
Nils Peter Løberg Heitmann 1930-1938
Karl Evang 1938-1972
Torbjørn Mork 1972-1992
Anne Alvik 1992-2000 (konstituert 1992-1993)
Lars E. Hanssen 2000-2007 (konstituert 2000-2001)
Bjørn-Inge Larsen 2007-2012
Bjørn Guldvog 2012-


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sentraladministrasjonens historie. Bind 1: Per Maurseth: 1814-1850. Bind 2: Edgeir Benum: 1845-1884. Bind 4: Kåre D. Tønnessen: 1914-1940. Bind 5: Jan Debes: 1940-1945.
Ot.prp. nr. 105 (2002-2003). Se pkt. 5.4 om endring av helsedirektørembetet.
Columbusmonumentet i Barcelona

Columbusmonumentet (katalansk: Monument a Colom) er ett av de mest kjente monumentene i Barcelona. Det er befinner seg mellom sørenden av La Rambla og Passeig de Colom, foran Port de Barcelona. Monumentet ble reist i forbindelse med verdensutstillinga i 1888 til ære for Christofer Columbus. Det er i dag ett av de mest kjente landemerkene i den katalanske byen.
Statuen av Christofer Columbus står på toppen av en jernsøyle, og er lagd av skulptøren Rafael Atché. Søyla og skulpturen er til sammen rundt 60 meter høye. Statuen peker ut mot havet. Inne i søyla er det en heis som besøkende kan ta opp til toppen, hvor det er en flott utsikt over byen.
Palau del Baró de Quadras

Palau del Baró de Quadras er en modernistbygning i Barcelona som er tegna av arkitekten Josep Puig i Cadafalch. Bygningen ligger i gata Avinguda Diagonal. Cadafalch fikk oppdraget av baron Manuel de Quadras. Den har to fasader, ettersom baksida av bygningen ligger i gata Carrer de Rosselló. Fasaden ut mot Diagonal er et typisk eksempel på stilen til Cadafalchs, som likte å etterligne gotiske byggverk fra Nord-Europa.
Partick stasjon

Partick stasjon (skotsk-gælisk: Partaig) er en kombinert jernbanestasjon og undergrunnsstasjon i Partick i Glasgow. Stasjonen danner sammen med den nærliggende busstasjonen et av de viktigste transportknutepunktene i Glasgow, med tilknytninger til mange steder i Stor-Glasgow og resten av Strathclyde.


== Historie ==
Den første stasjonen i området var North British Railways Partickhill stasjon, som åpna i 1887 litt nord for den nåværende stasjonen, og på motsatt side av Dumbarton Road. I desember 1896 åpna Glasgows undergrunnsbanes Merkland Street undergrunnsstasjon, litt sør for den nåværende stasjonen. Ingen av stasjonene var kjent som «Partick stasjon», da også var to andre stasjoner i Partick på 1800- og 1900-tallet: Partick Central stasjon (senere omdøpt til Kelvin Hall stasjon) og Partick West stasjon.
På grunn av Beeching Axe ble Partick West og Kelvin Hall stengt, og det var bare to stasjoner igjen i Partick; Partickhill noen hundre meter nord for Merkland Street. Sammenslåinga av de to stasjonene skjedde i 1979, da restaurering av undergrunnsbanen sammenfalt med at Greater Glasgow Passenger Transport Executives beslutning om å gjenåpne jernbanelinja som passerte Partickhill, Argyle-linja. Merkland Street hadde vært stengt fra 1977, mens Partickhill ikke stengte før den nye Partick stasjon var ferdigbygd.


== Jernbanestasjon ==
Partick jernbanestasjon er en av de viktigste stasjonene på SPTs Argyle-linje og North Clyde-linje. Stasjonen er statistisk sett den tiende travleste stasjonen i Skottland, og det femte travleste transportknutepunktet når undergrunns- og bussruter tas med i beregninga.


== Undergrunnsstasjon ==
Partick undergrunnsstasjon er en av de travleste stasjonene i Glasgows undergrunnsbane, og hadde fra april 2004 til mars 2005 1 million reisende.Den har plattformer på to sider, med sporene i midten, og er kun én av tre stasjoner på undergrunnsbanen med en slik konfigurasjon.


== Referanser ==
Gunnar Johan Løvvik

Gunnar Johan Løvvik (født 1947) er en norsk kulturarbeider. Han var kinosjef og kultursjef i Haugesund og festivaldirektør for Den norske filmfestivalen, som han var med å etablere.Kongen utnevnte 12. august 2008 Løvvik til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden «for hans kulturinnsats». Han fikk Rogaland fylkeskommunes kulturpris for 2005.


== Referanser ==
VM i turn 1911

Det femte verdensmesterskapet i turn ble arrangert 13. mai 1911, i Torino i Italia. Kun herrer deltok. 


== Resultater ==


=== Lagkonkurranse ===


=== Individuell mangekamp ===


=== Bøyleshest ===


=== Ringer ===


=== Skranke ===


=== Svingstang ===


== Medaljeoversikt ==
1: Siden medaljevinnerne som representerte det østerriks-ungarske imperiet kom fra  Böhmen, ble de vunnede medaljene flere år senere overført til Tsjekkoslovakia av FIG. 


== Referanser ==
Bærfuglfamilien

Bærfuglfamilien (Melanocharitidae) er ei relativt lita gruppe spurvefugler (Passeriformes) i den monotypiske overfamilien Melanocharitoidea, som trolig er søstergruppen til Cnemophiloidea. Familien består av ti arter fordelt i tre slekter, og alle artene er endemiske for skogene på Ny-Guinea. 


== Taksonomi ==
Bærfuglene ble tidligere klassifisert i blomsterfuglfamilien (Dicaeidae), mens buenebbene var klassifisert i honningeterfamilien (Meliphagidae). Langnebbærfugl (M. crassirostris) var tidligere plassert i sin egen slekt, Rhamphocharis, men inngår nå i Melanocharis.


== Biologi ==
Fuglene er små (typisk 5–18 g) og lever i hovedsak av insekter, som de supplerer med frukt (spesielt bærfugler) og nektar (spesielt langnebber), av og til også små virvelløse dyr. Fuglene er endemiske for Ny-Guinea og habitatet består av skog, fra lavlandet og opp i de høye fjellskogene. Der leter fuglene etter maten i alt fra underskogen til trekronene.Fjærdrakten er olivenfarget, blågrå eller blåsvart med blekere gråblå underside med lysere brystflekker; langnebbene er hovedsakelig olivenfarget på oversiden og gule eller lysegrå på undersiden. Vingene er middels store og stjerten middels lang hos bærfuglene og kort hos langnebbene. Nebbet er kort og svakt nedoverkurvet hos bærfuglene  og langt og tydelig nedoverkurvet hos langnebbene. De undere ekstremitetene er korte til middels lange og føttene relativt små.


== Inndeling ==
Inndelingen følger i hovedsak Alström et al. (2014) og Jarvis et. al. (2014), med noen justeringer i henhold til Birds of the World. Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

Passeriformes, spurvefugler
Passeri, sangfugler
Passerida
Melanocharitoidea
Melanocharitidae, bærfuglfamilien
Melanocharis, bærfugler
M. arfakiana, arfakbærfugl
M. nigra, svartbærfugl
M. longicauda, blåryggbærfugl
M. versteri, viftebærfugl
M. striativentris, stripebærfugl
M. crassirostris, langnebbærfugl
Toxorhamphus, (buenebber)
T. novaeguineae, svovelbuenebb
T. poliopterus, gråhodebuenebb
Oedistoma, (dvergbuenebber)
O. iliolophus, olivenbuenebb
O. pygmaeum, pygmébuenebb


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) bærfuglfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) bærfuglfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bærfuglfamilien hos Artsdatabanken 
(en) bærfuglfamilien hos ITIS 
(en) bærfuglfamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Melanocharitidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Melanocharitidae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Melanocharitidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Pseudolycopodiella

Pseudolycopodiella eller (latin: Pseudolycopodiella) er en lite beskrevet slekt innenfor kråkefotfamilien. Dens arter formerer seg gjennom generasjonsveksling ved hjelp av sporer. Slekten ble beskrevet i 1983 og har et utall antall arter, i tempererte og subtropiske strøk.
Artene likner på slekten Lycopodiella. Bladene sitter ujevnt og uregelmessig, stilken ser enten relativt bladløs ut fordi bladene er små og sitter helt innpå den tynne, ofte enslige stilken. Arten Pseudolycopodiella caroliniana vokser i hele Amerika, og storoe deler av subtropisk og tropisk Asia og Afrika. Den ble beskrevet av Carl von Linné.
Karsporeplanter formerer seg gjennom generasjonsveksling, og ved sporer i stedet for frø. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer. Plantene har bare én sporetype som er ukjønnet (homospori).


== Arter ==
Noen arter innenfor Pseudolycopodiella-slekten omfatter:

«Carolinaclubmoss» Pseudolycopodiella caroliniana


== Eksterne lenker ==
(en) Pseudolycopodiella i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Pseudolycopodiella hos ITIS 
(en) Pseudolycopodiella hos NCBI 
(en) Pseudolycopodiella hos The International Plant Names Index 
(en) Pseudolycopodiella hos Tropicos 
Pseudolycopodiella – detaljert informasjon på Wikispecies 
eFora.org om Pseudolycopodiella caroliniana
Bilder av Pseudolycopodiella caroliniana
Bilde og beskrivelse
Palhinhaeaslekten

Palhinhaea eller (latin: Palhinhaea) er en lite beskrevet slekt innenfor kråkefotfamilien. Dens arter formerer seg gjennom generasjonsveksling ved hjelp av sporer. Slekten har 10-15 arter, i subtropiske og tropiske strøk.
I motsetning til lusegras og kråkefot, har disse artene en opprett stengel og et fåtall grener som går vannrett, uregelmessig ut fra denne. Av utseende minner planten om et "glissent juletre". Bladene er korte og sitter relativt tett.
Karsporeplanter formerer seg gjennom generasjonsveksling, og ved sporer i stedet for frø. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer. Plantene har bare én sporetype som er ukjønnet (homospori).
Arten Palhinhaea cernua er trolig en av de mest utbredte kråkefotplanter i verden, med utbredelse i subtropiske og tropiske strøk over både den nordlige og sørlige halvkule. Høyden er 5-30 cm, som for de fleste arter av lusegress og kråkefot.
I Kina kalles denne arten feng you, og brukes i medisin mot revmatisme og for å øke blodsirkulasjonen.


== arter ==
Noen arter innenfor Pallhinhaea-slekten omfatter:

«Nodding Club-Moss »Palhinhaea cernua
Palhinhaea cernua var. pendula
Palhinhaea capillacea
Palhinhaea hainanensis


== Eksterne lenker ==
(en) Palhinhaeaslekten i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Palhinhaeaslekten hos ITIS 
(en) Palhinhaeaslekten hos NCBI 
(en) Palhinhaeaslekten hos The International Plant Names Index 
(en) Palhinhaeaslekten hos Tropicos 
(en) Kategori:Palhinhaea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Palhinhaea – detaljert informasjon på Wikispecies 
eFora.org om Palhinhaea cernua
Bilder av Palhinhaea cernua
Phylloglossum

Phylloglossumslekten (latin: Phylloglossum) er en slekt innenfor kråkefotfamilien. Den har bare én art,  Phylloglossum drummondii , som vokser i Australia og på New Zealand. På Tasmania vokser den kun på nordkysten. Planten er ikke vernet.
Noen regner den til en egen «lusegrasfamilie» (Huperziaceae), men dette gjøres ikke innenfor nordisk botanikk. Her henføres alle slekter som likner lusegras til kråkefotfamilien. 
Phyloglossum har en pæreliknende rot, noen få tynne greiner med skjell-liknende, sukkulente blad i en rosett nede ved roten. Planten er 3-7 cm høy, og de opptil 10-12 bladene er 1-2 centimeter lange.
Sporeakset sitter i toppen av en 4-5 cm lang, bladløs stilk, og er lanseformet, relativt tykt og iøynefallende gulbrunt. Planten har relativt mange kromosomer. 


== Eksterne lenker ==
(en) Phylloglossum i Encyclopedia of Life 
(en) Phylloglossum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Phylloglossum hos ITIS 
(en) Phylloglossum hos NCBI 
(en) Phylloglossum hos The International Plant Names Index 
(en) Phylloglossum hos Tropicos 
(en) Kategori:Phylloglossum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phylloglossum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Phyloglossum drummondii
Beskrivelse av Phyloglossum-taksonomien
Sakmara

Sakmara (russisk: Сакмара, basjkirsk: Һаҡмар – Haqmar) er ei elv i Orenburg oblast og republikken Basjkortostan i Russland. Den er ei høyre sideelv til Ural, og er 798 km lang, med et nedbørfelt på 30 200 km². Middelvannføringen 55 km før munningen er 144 m³/s. 
Sakmara har sine kilder i Basjkortostan, i den aller sørligste delen av Uralfjellene, sørvest for Magnitogorsk. Den renner først mot sør, før den vender vestover ved byen Kuvandyk, og løper parallelt med elva Ural, som den munner ut i Ural ved byen Orenburg.
De største sideelvene er Bolsjoj Ik, Salmysj og Zilair.
Charolais

Charolais er et kjøttfe opprinnelig fra Frankrike.


== Historie og utbredelse ==
Rasen har sitt utspring i Charolais-Brionnais-området midt i Frankrike. Rasen har vært omtalt så langt tilbake som år 878. Den var opprinnelig utviklet som trekkdyr, noe som resulterte i at rasen er stor av vekst med mye muskler, spesielt i rygg og lår. 
Charolais ble introdusert i Norge på 1960-tallet, og er nå den mest populære kjøttferasen i landet. Gjennom semintjenesten (Geno) har den lenge vært tilgjengelig for norske bønder. 


== Kjennetegn og egenskaper ==
Charolais er en kjøttferase, og brukes ikke til melkeproduksjon. Den anses likevel til å ha gode melkeegenskaper til å være ammeku. Rasen er lys av farge. Viktige egenskaper er stor tilvekst og høyt opptak av grovfôr. Rasen brukes ofte til kryssavl med andre raser, deriblant Norsk rødt fe.


== Se også ==
Liste over kuraser


== Eksterne lenker ==
Charolais.no
Svenska Charolaisföreningen
Geno
Bexbach

Bexbach er en by i den tyske delstaten Saarland. Den har omtrent 19 000 innbyggere og ligger ved grensen til delstaten Rheinland-Pfalz, ca. 25 km fra grensen til Frankrike.
Byen består av flere bydeler og tettsteder: Oberbexbach og Niederbexbach, Frankenholz, Höchen og Kleinottweiler.
Partnerbyer er Edenkoben i Rheinland-Pfalz, Pornichet i Frankrike og Goshen i USA.
Blomsterhagen med Hindenburg-tårnet og gruvemuseet er de viktigste severdighetene i Bexbach.
Byen styres av en koalisjon av SPD og FWG, opposisjonen i byrådet består av CDU og FDP.


== Bilder ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Bexbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bexbach – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Gud signe Noregs land

«Gud signe Noregs land» er en salme og nasjonalhymne med tekst av Arne Garborg. Den er skrevet til melodien «God save the King». Imidlertid har den også blitt sunget til flere andre melodier, både Johan Halvorsen og Sparre Olsen har laget melodier til salmen. Den melodien som brukes i Norsk Salmebok nr. 738 er det den norske komponisten Oscar Borg som har laget.
Salmen stod første gang på trykk i Fedraheimen 15. mai 1878 og blir sett på som Garborgs første klassiske dikt og et lyrisk gjennombrudd for ham. Da salmen kom ut, var han bare 27 år. Den har fem strofer i Norsk Salmebok av opprinnelig åtte. Salmen ble tatt med i Norsk songbok av Olaus Alvestad (1898). Senere, i 1915, kom den også med i Mads Bergs Skulesongbok, men ble ikke tatt inn i Nynorsk salmebok i 1925. Den fikk imidlertid plass i Sangboken Syng for Herren, som brukes mye på bedehusene og i kristne organisasjoner, og kom så inn i Norsk Salmebok i 1985.


== Innspillinger ==
Tidlig i september 1905 1ste Brigdades Musikkorps på den akustiske 78-platen Gramophone 80120. Mel.: Oscar Borg.
Cirka oktober 1907 Jacob Endregaard med orgel på de akustiske 78-platene Gramophone Zonophone X-72455 og Gramophone 582134.
1941 Herman Ivarson med akk. (trp., vln. og hammondorgel) på 78-platen Victor V-15066. Mel: Johan Halvorsen. Arr.: Herman Ivarson.
1960 Olav Werner med Rolf Holger, orgel på EP-platen Fagert er landet (Odeon GEON 42). Mel.: Oscar Borg.
1968 Kampen Janitsjar på EP-platen RCA REP 414. Mel.: Oscar Borg.
1995 Harry Kvebæk og Kåre Nordstoga på albumet Harry Kvebæk Jubileumsalbum.
1997 Bodø Domkor, dirigert av Magne Hanssen på albumet Fagert er landet.
Listermålet

Listermålet eller Listerlandsk er en skånsk dialekt i Listerlandet i Blekinge. Listerlandet blei i 1648 innlemma i Blekinge, men dialekten der blir fortsatt regna under den nordøstlige varianten av skånsk. Det er kun få, som fortsatt snakker listermålet. Listermålet og skånsk blir av danske språkvitere tradisjonelt regna som østdanske dialekter og av svenske språkvitere som sørsvenske dialekter.
Listermålet har tydelig diftongering som det øvrige skånsk. Konsonantene p, t og k blir etter lang vokal til b, d og g.


== Eksterne lenker ==
Sveriges Radio P4 Blekinge om bokutgivelsen om Listermålet
Artsjeda

Artsjeda (russisk: Арчеда) er ei elv i Volgograd oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Medveditsa. Elva er 162 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 2 050 km². Artsjeda begynner i den sørvestre delen av Volgahøydene. Mesteparten av vannføringen kommer fra snøsmelting, og under lavvannsperioder tørker den helt inn i det øvre og midtre løpet. Ved elva ligger byen Frolovo.


== Referanser ==
Ilovlja

Ilovlja (russisk: Иловля) er ei elv i Saratov og Volgograd oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Don. Elva er 358 kilometer lang og har et nedbørfelt på 9 250 km². Middelvannføringen er på 9,6 m³/s.Elva er frosset over fra desember til mars. I tidligere tider fantes her et dragsted mellom elvene Volga og Don.


== Referanser ==
Simen Røine Johansen

Simen Røine Johansen (født 3. juni 1978 på Slemmestad) er en norsk fotballspiller som spilte flere sesongen for Skeid.
Røine Johansen startet sin karriere i hjemmeklubben på Slemmestad. Han flyttet deretter til Drammen og Strømsgodset. Videre var han innom Hønefoss og Kvik Halden før han flyttet tilbake til Oslo og spilte seg inn på laget til Skeid til 2004-sesongen. 
Han er utdannet lærer og har siden 2008 vært ansatt ved idrettslinja på Bjerke videregående skole i Oslo. Etter 2009-sesongen ble ikke kontrakten hans med Skeid forlenget.


== Se også ==
Liste over kjente pedagoger ved Bjerke videregående skole


== Referanser ==
If You’re Feeling Sinister: Live at the Barbican

If You're Feeling Sinister: Live at the Barbican er et konsertalbum fra Belle & Sebastian som ble sluppet 6. desember 2005. Albumet er en innspilling av en konsert bandet holdt den 25. september 2005 i London, hvor albumet If You're Feeling Sinister fra 1996 ble spilt i sin helhet. Bandet hadde tidligere ikke vært fornøyd med produksjonen på det originale albumet og gav derfor ut konsertopptaket for å rette opp manglene.
Albumet ble opprinnelig kun gjort tilgjengelig på iTunes Store og salget var til inntekt for ofrene etter jordskjelvet i Indiahavet 2004. Senere har albumet vært tilgjengelig fra andre nettbaserte musikkbutikker. 


== Sporliste ==
Alle sanger skrevet av Stuart Murdoch.

«Stars of Track and Field» – 4:48
«Seeing Other People» – 3:48
«Me and the Mayor» 3:51
«Like Dylan in the Movies» – 4:14
«Fox in the Snow» – 4:11
«Get Me Away From Here, I'm Dying» – 3:25
«If You're Feeling Sinister» – 5:21
«Mayfly» – 3:42
«The Boy Done Wrong Again» – 4:17
«Judy and the Dream of Horses» – 3:40


== Kilder ==

(en) If You're Feeling Sinister: Live at the Barbican på Discogs 


== Eksterne lenker ==
(en) If You're Feeling Sinister: Live at the Barbican på Discogs 
(en) If You're Feeling Sinister: Live at the Barbican på MusicBrainz
Solfrid Braathen

Solfrid Braathen (født 10. august 1982 i Oslo) er en norsk langrennsløper, med to NM-titler i stafett for Høybråten og Stovner IL.
Braathen har vært fast på stafettlaget til Høybråten og Stovner IL (HSIL) i de siste Norgesmesterskapene over 3 x 5 km for kvinner. I 2003 vekslet Braathen vekslet med søskenbarnet Merethe Braathen Sinnes og gikk ut som nummer fem. Sammen med skiesset Kristin Størmer Steira avanserte til de til gull for klubben. I 2004 gikk hun også ut som nummer fem på andre etappe, denne gangen klarte hun og Størmer Steira å avansere til sølv for HSIL. Året etter (2005) fikk HSIL et nytt sølv med de samme jentene, etter at S. Braathen gikk ut på sin andre etappe som nummer seks. I 2006 var Størmer Steira borte fra laget og erstattet med Ellen Sandbakken som åpnet stafetten for HSIL. Merethe Braathen ble tildelt 2. etappe, og gikk ut på 3.-plass og vekslet på 5.-plass etter syvende beste etappetid, Solfrid Braathen gikk HSIL inn til 4.-plass. I 2007 fikk Merethe Braathen Sinnes igjen klappet på skulderen av Ellen Sandbakken. Som 4. lag ut gikk hun laget opp en plass, før Solfrid spurtet HSIL inn til klubbens og søskenbarnas andre NM-tittel.
Braathen kombinerte sin satsing som langrennsløper med et vikariat på Medier og kommunikasjonsfag ved Bjerke videregående skole fra 2006. Fra 2009 valgte hun å satse uten fast arbeid ved siden av trening.


== Eksterne lenker ==
Solfrid Braathen fra XCRanking
Dyrekommunikasjon

Dyrekommunikasjon er enhver handling hos et dyr som innvirker på handlingene til et annet dyr. Studiet av dyrekommunikasjon, av og til kalt zoosemiotikk, har spilt en viktig rolle av utviklinga av atferdsbiologi, sosiobiologi og studiet av dyrekognisjon.
Dyrekommunikasjon, og all forståelse av dyreverdenen generelt, er et raskt voksende forskningsområde, og til og med så seint som på 2000-tallet har det blitt gjort flere framskritt.


== Eksterne lenker ==
Zoosemiotics: dyrekommunikasjon på nettet Arkivert 25. oktober 2005 hos Wayback Machine.
The Animal Communication Project
International Bioacoustics Council – forskning på dyrespråk
Animal Sounds – forskjellige dyrelyder man kan høre på og laste ned