jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Zalesje

Zalesje (oversatt: «forbi skogene») eller Opolje (oversatt: «i markene») er en historisk region i Russland, bestående av den nordre og vestre delen av Vladimir oblast, nordøstdelen av Moskva oblast og den sørlige delen av Jaroslavl oblast. Området utgjorde kjerneområdet i middelalderstaten Vladimir-Suzdal, og spilte gjennom dette en vital rolle i utviklingen av den russiske staten. 
Navnet henviser til de dype skogene som i middelalderen pleide å danne skillet mellom Fyrstedømmet Rostov, Republikken Novgorod og fyrstedømmene ved Dnepr. Før slaverne innvandret på 800-tallet var området befolket av finske stammer, som Merja og Muroma. Etterhvert blandet de slaviske og finske folkegruppene seg etnisk og kulturelt, og ga derigjennom opphav til dagens russiske nasjon.
På 1100-tallet ga dette fruktbare området, som av skogene var godt beskyttet mot tyrkiske angrep, en fordelaktig oase for slaviske folk på flyttefot fra Kievrikets sørlige grenseområder. Befolkningen i området økte raskt og nådde innen 1124 et nivå hvor Jurij Dolgorukij fant det formålstjenlig å flytte sitt fyrstesete fra Rostov ved øvre Volga til Suzdal i Zalesje. 
Suzdal var den eldste og fremste byen i Opolje. Andre viktige urbane sentra ble etablert av Jurij i Pereslavl-Zalesskij (grunnlagt 1152), Jurjev-Polskij (1152), Dmitrov (1154), Starodub-na-Kljazme (1152), Vladimir-Zalesskij (1108), Ksnjatin (1136) og Jaropoltsj-Zalesskij (1136). Navnetilleggene Zalesskij («forbi skogene») og Polskij («i markene») ble brukt for å skille nye byer fra byer med samme navn i områdene hvor innvandrerne kom fra, hovedsakelig dagens Ukraina.
Jurij var konstant på kant med de mektige bojarene i Suzdal, og vurderte å flytte hovedstaden fra Suzdal til den nye byen Pereslavl-Zalesskij. Hans uventede dødsfall medførte at ideen ble skrinlagt, men Jurijs sønn Andrej Bogoljubskij flyttet til slutt fyrstesetet til en annen ny by, Vladimir. Den gamle adelen i Rostov og Suzdal, sørget for å få Andrej myrdet, og en kort borgerkrig for overhøyhet i Zalesje fulgte.
Under Mongolenes invasjon av Russland, da skogene gradvis ble ryddet og nye sentra utviklet seg i Moskva, Tver og andre steder, avtok Zalesjes strategiske betydning. Nye urbane sentra ble bygget rundt kjente klostre (som Sergijev Posad og Kirzjatsj) eller kongelige residenser (som Aleksandrov og Radonezj).
Noen ganger blir uttrykket Zalesje brukt om hele Øvre Volga og Nedre Kljazma-regionen. I denne betydningen samsvarer Zalesje med territoriet som ligger innenfor Den gyldne ring i Russland.
Kamilavka

Kamilavkion (etter gresk καμιλαύκιον) eller kamilavka (etter russisk камилавка) er en hodebekledning som brukes av geistlige i den ortodokse kirke. Kamilavkaen har mer eller mindre form som en sylindrisk hatt uten brem.
Formen varierer noe i de forskjellige kirkenes tradisjoner. Utenpå kamilavkaen kan det bæres et slags slør kalt epanokamelavkion (επανωκαλυμμαύχιον). Kamilavka med epanokamelavkion kalles klobuk (клобук).
De mange variantene av kirkenes prestedrakter har teologisk utgangspunkt i kapittel 28 i Andre Mosebok i Bibelen.

		


== Se også ==
Koukoulion
Klobuk
Epanokamelavkion
Toque, ulike typer, oftest sylinderformede luer kjent siden renessansen
Geistlig drakt


== Litteratur ==
Karel C. Innemée, Heinzgerd Brakmann: Art. Kamelaukion. In: Reallexikon für Antike und Christentum. Bd. 19, Hiersemann Verlag, Stuttgart 2003, Sp. 1241–1248.
Philippi, Dieter (2009). Sammlung Philippi – Kopfbedeckungen in Glaube, Religion und Spiritualität. St. Benno Verlag, Leipzig. ISBN 978-3-7462-2800-6. .


== Eksterne lenker ==
(en) Kalimavkion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Áed mac Boanta

Áed mac Boanta (død 839) er antatt å ha vært en konge av Dalriada i tiden 834-839. Áed kjempet sammen med pikterne i et slag mot norrøne vikinger i 839. Trusselen fra nordboerne hadde fått både Piktland og Dalriada, to tidligere fiender, til å alliere seg. Det ble et stort nederlag for pikterne hvor deres konge Eóganán og hans bror Bran ble drept, sammen med Áed fra Dalriada. Resultatet førte til lederkrise i begge kongeriker.


== Kildene ==
Den eneste referansen til Áed er i de irske årbøkene som er funnet i Ulster-annalene hvor det er nedtegnet at «Eóganán mac Óengusa, Bran mac Óengusa, Áed mac Boanta, og andre bortimot talløse» falt i et slag som ble utkjempet av krigere fra Fortriu mot norrøne krigere, vikinger, i år 839.Duan Albanach lister en «Áed An» som regjerte over Dalriada i fire år og i henhold til en synkronisering av dikteren Flann Mainistrech plasserer ham mellom Caustantín mac Fergusa og Eóganán mac Óengusa, sistnevnte en nevø av Caustantín. Det er tvilsomt om Caustantín og Eóganán styrte over Dalriada, men det er antatt at Áed gjorde så.Áed kan ha blitt etterfulgt som konge av Domnall mac Caustantín. Det er ikke kjent hvilke konger som etterfulgte ham, om noen, før hele området ble erobret og dominert av norrøne nordboere og norrøn-gælere som Uí Ímair på siste halvdel av 800-tallet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Anderson, Alan Orr ([1922] 1990): Early Sources of Scottish History A.D 500–1286, bind 1. Opptrykk med rettelser. Paul Watkins, Stamford, ISBN 1-871615-03-8
Bannerman, John (1999): «The Scottish Takeover of Pictland» i Dauvit Broun & Thomas Owen Clancy (red.): Spes Scotorum: Hope of Scots. Saint Columba, Iona and Scotland. T & T Clark, Edinburgh, ISBN 9780567086822
Broun, Dauvit (1998): «Pictish Kings 761–839: Integration with Dál Riata or Separate Development» i Sally M. Foster, red.: The St Andrews Sarcophagus: A Pictish masterpiece and its international connections. Four Courts, Dublin, ISBN 9781851824151
Stavreviken

Stavreviken er et tettsted i Timrå kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 216 innbyggere.


== Referanser ==
Bergeforsen

Bergeforsen er et tettsted i Timrå kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 563 innbyggere.


== Referanser ==
Söråker

Söråker er et tettsted i Timrå kommune i Västernorrlands län i landskapet Medelpad i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 312 innbyggere.


== Referanser ==
Chained Heat

Chained Heat er et tysk-amerikansk kriminaldrama fra 1983 som er regissert av Paul Nicholas. Filmen handler om en ung kvinne som blir satt i fengsel. Hun får raskt erfare den brutale virkeligheten som råder bak murene, og oppdager at det gjennomkorrupte fengselsvesenet bruker fanger som prostituerte. Hovedrollen spilles av Linda Blair, mens sentrale biroller spilles av John Vernon, Sybil Danning og Tamara Dobson.
I 1993 kom en oppfølger, Chained Heat II, med Brigitte Nielsen i hovedrollen.


== Handling ==
Carol har aldri vært i fengsel før, men skjønner snart at kampen for å overleve der er hardere enn noen drømmer om. Fengselsdirektøren misbruker jentene, står bak narkotikasalget og leier ut fangene som prostituerte. Carol nekter å bukke under for systemet, og snart står hennes liv i fare. I tillegg til å kjempe mot fengselsdirektøren og hans lakeier blir hun også trukket inn i striden mellom de ulike fraksjonene blant de innsatte. Hun innser at hun må ta i bruk de samme våpnene som fienden for å overleve. 


== Om filmen ==


=== Popularitet og økonomi ===
Chanined Heat ble  en moderat publikumssuksess. Den spilte inn drøyt 20 millioner dollar globalt, inkludert seks millioner dollar i USA. Produksjonskostnadene var på 1,3 millioner dollar.


=== Anmelderne ===
Den har oppnådd 56 % på Rotten Tomatoes (basert på 9 anmeldelser).Den har fått 1 av 5 stjerner i Den store film- og videoguiden.


=== Annet ===
Filmen ble ikke vist på kino i Norge, men ble utgitt på video rundt 1983/1984 av C.P. Entertainment.


== I rollene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Chained Heat på Internet Movie Database 
(da) Chained Heat i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Chained Heat på Allociné 
(nl) Chained Heat på MovieMeter 
(en) Chained Heat på AllMovie 
(en) Chained Heat på Turner Classic Movies 
(en) Chained Heat på Rotten Tomatoes 
(en) Chained Heat på Box Office Mojo
Flagell

En flagell er en lang, tynn piskehale som henger på en bakteriecelle. Organellene blir vanligvis brukt til bevegelse, men det finnes også organismer som benytter dem til formering, opptak av føde eller til å feste seg til underlaget. Når en celle har én eller flere flageller, sier man at den er flagellert. Eukaryoter med flageller blir ofte kalt flagellater.
Celler med flageller kan både ha én eller flere av dem, og de kan være festet flere steder på cellen. Flagellene ble tidligere ofte brukt i biologisk systematikk for å klassifisere encellede organismer, men dette har man gått mer bort fra i DNA-alderen.
Det finnes to grunnleggende ulike former for flageller hos henholdsvis bakterier og eukaryoter.


== Bakterieflageller ==

Bakterieflagellene består av tre hoveddeler: en hul tråd av proteinet flagellin, en basalkropp og en krok til å koble disse to sammen. Basalkroppen består av et sett ringer og er mer kompleks i Gram-negative enn i Gram-positive bakterier.
Når bakterien spinner flagellene sine mot klokken, svømmer den i motsatt retning enn den flagellene peker mot. Når den spinner flagellene med klokken, skifter den til en tilfeldig annen retning.
Flagellene drives ofte av såkalt PMF, proton motile force. Dette innebærer at den får energi fra protoner som går gjennom cellemembranen ved flagellenes basalkropp. Noen bakterier i basiske miljøer har en flagell som drives av natrium-ioner.


== Eukaryote flageller ==

Eukaryoter med flagell har den samme trådlignende strukturen i flagellene sine som bakterier, men måten de er bygget opp på er radikalt annerledes. Sett i tverrsnitt ser man at de er bygget opp av to sentrale mikrotubuler, omkranset av en sirkel av ni andre par. Disse er laget av et protein som kalles tubulin.
Til forskjell fra bakterieflagellene slår eukaryotflagellene i bølger heller enn å rotere. De er ikke avhengige av basalkroppen for å sette i gang bevegelse, og kan fint røre seg selv etter å ha blitt kappet av morcellen.
Eksempler på eukaryoter med flageller er mange alger og protozoer, i tillegg til noen celler hos dyr. Det mest kjente eksemplet er spermien.
Plante-flagellater kan iblant opptre i så store mengder at vannet tar farge. En gruppe flagellater som lever i havet, gir fra seg lysglimt når vannet er i bevegelse. De kalles morild. Noen flagellater lever som parasitter. I Afrika skaper de sovesyke hos mennesker og nagana-syken hos husdyr. Mange av de viktigste gruppene av fytoplankton er flagellater.


== Flageller og kreasjonismen ==
Innenfor kreasjonismen brukes bakterieflageller ofte som eksempler på såkalt irredusibel kompleksitet, det vil si en struktur som er for kompleks til å ha oppstått gjennom naturlig utvalg i flere mindre skritt. Hvis dette hadde vært riktig, hadde argumentet vært et gyldig vitenskapelig motbevis mot at evolusjonen er den eneste gode forklaringen på biologisk mangfold. Det viser seg derimot at flere ulike bakterier faktisk ennå benytter basiskomponentene til flageller til andre ting enn bevegelse; for eksempel blir PMF brukt til å danne ATP.
Nils Jernsletten

Nils Jernsletten (født 14. september 1934, død 20. mai 2012) var en norsk professor i samiske språk ved Universitetet i Tromsø. 


== Virke ==
Jernsletten utdannet seg til lærer og studerte etter dette norsk, samisk og finsk. I årene 1964–1967 var Jernsletten redaktør i bladet Ságat.I 1974 avla han magistergraden ved Universitetet i Oslo på avhandlingen Hállangiella: En undersøkelse av prosodiske faktorer i samisk i Tana. Han arbeidet ved Tromsø lærerskole, men ble i 1974 adjunkt i samisk ved Universitetet i Tromsø, der han i 1990 ble professor. Fra 1990 til 1997 var han styreleder ved Senter for samiske studier. I 1994 deltok han i etableringen av det første samiskspråklige vitenskapelige tidsskriftet, Sámi dieđalaš áigečála.Jernsletten var aktiv i samiske saker. Han satt i Sametinget, var medlem av Samerettsutvalget og var den første lederen i Samisk kirkeråd. Jernsletten var leder for arbeidet med å oversette Det nye testamentet til samisk.
Kong Harald V utnevnte ham i 2005 til kommandør av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden «for hans samfunnsnyttige virke». I 2004 ble han tildelt Samerådets ærespris.


== Bibliografi ==
Utkast til samisk ordliste for 1.-3. klasse. Oslo: Folkeskolerådet, 1969.
Hállangiella: En undersøkelse av prosodiske faktorer i samisk i Tana. Avhandling (Magistergrad) – Universitetet i Oslo, 1974.
Davvisámi suopmanat : Davvisámegiela ja divttasvuonasámegiela suopmanteavsttat ja suopmankárttat, Romssa: Romssa universitehta. Sámegiela ossodat, ISL, 1980.
Álgosátnegirji: Samisk-norsk ordbok Oslo: Universitetsforlaget, 1983.
Intonation as a distinctive factor in Saami. Riepmočála. Oslo: Novus.


== Referanser ==


== Kilder ==
Gaup Eira, Inger Marie; Johanna Ijäs oga Ole Henrik Magga. «Juho-Niillasa 70-jagi beaivái». Sámi dieðalas áigecála, nr. 1/2004 (bibliografi over Jernslettens arbeider).
Odd Mathis Hætta: Sametinget i navn og tall : Høsten 1989 - høsten 1993


== Eksterne lenker ==
Nils Jernslettens forfatterskap registrert på Bibsys.no
Storkonvall

Storkonvall (latin: Polygonatum multiflorum) er en plante som blir 30-80 cm høy. Den har store, avlange blad langs en side av stengelen, de er spisse og bredt lansettformede. Slektningen kantkonvall derimot har butte blader. Og i motsetning til kantkonvall som har 1-2 blomster per stilk, så har storkonvall de hvite blomstene i klaser à 2-4 blomster, som henger ned fra stilken ved bladhjørnene.

Frukten, som utvikler seg fra blomsten og er et mørk blått bær, er giftig. Den er større enn hos kantkonvall, og storkonvallens frukt har to «sømmer» eller kanter som mangler hos kantkonvall.
Storkonvall vokser vilt langs Oslofjorden og nedover kysten til Arendal, på skyggefulle og fuktige skogbunner. Den liker næringsrik jord og er en mye brukt hageplante.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Storkonvall i Encyclopedia of Life 
(en) Storkonvall i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Storkonvall hos Artsdatabanken 
(sv) Storkonvall hos Dyntaxa 
(en) Storkonvall hos ITIS 
(en) Storkonvall hos NCBI 
(en) Storkonvall hos The International Plant Names Index 
(en) Storkonvall hos Tropicos 
(en) Kategori:Polygonatum multiflorum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Polygonatum multiflorum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Polygonatum multiflorum – detaljert informasjon på Wikispecies
Kantkonvall

Kantkonvall (latin: Polygonatum odoratum) er en plante som blir 10–20 cm høy. Den har store, avlange blad langs to sider av stengelen, de er butte ytterst og bredt lansettformede. I motsetning til slektningen storkonvall har kantkonvall de hvite blomstene enkeltvis eller i klaser på maksimalt to, mens storkonvall har blomster i klaser à 2-4 blomster. Dessuten har storkonvall spisse blader.

Blomstene henger ned fra stilken ved bladhjørnene, og avgir en god duft (derav det latinske navnet), også dette i motsetning til storkonvall. Den tiltrekker gjerne humler. Blomsten utvikler seg til et mørkt bær.
Kantkonvall vokser vilt i Oslofjorden og på Østlandet og Sørlandet, og er særlig utbredt i kyststrøk. Den er hardfør og kan vokse på relativt skrinn grunn i skjærgården i Sørøst-Norge. På mange øyer kan den være ganske dominant.


== Eksterne lenker ==
(en) kantkonvall – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) kantkonvall i Encyclopedia of Life 
(en) kantkonvall i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kantkonvall hos Artsdatabanken 
(sv) kantkonvall hos Dyntaxa 
(en) kantkonvall hos NCBI 
(en) kantkonvall hos The International Plant Names Index 
(en) kantkonvall hos Tropicos 
(en) Kategori:Polygonatum odoratum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Polygonatum odoratum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Polygonatum odoratum – detaljert informasjon på Wikispecies
Gåsemure

Gåsemure (Potentilla anserina eller Argentina anserina) er en flerårig blomst av slekten mureslekten i rosefamilien (Rosaceae) som er 5-10 cm høy, men har inntil 50 cm lange utløpere fra røttene. Blomstene er sterkt gule, og de mørke grønne bladene er lett gjenkjennelige med sine markerte flikete finner. 


== Utbredelse ==
Gåsemuren vokser på steder med tett og nitrogenholdig jord, gjerne i veigrøfter eller ute ved kysten. Den trives på strender med noe jord og stein, og danner tepper som kan bli relativt dominerende i lav høyde.


== Beskrivelse ==
Bladene er karakteristiske, de sitter vannrett langs den liggende stengelen i grupper på om lag 10-20, og er sterkt flikete eller tannete med små finner imellom. De er mørkt grønne på oversiden, men har hvite eller grå dekkhår på undersiden hvor de fremstår som lysere. Blomstene har fem kronblad og er sterkt gule eller gul-oransje. De danner runde fruktstender med små nøtter som sitter i klaser.
Planten var ifølge Jens Holmboe en av de viktigste kildene til spiselige røtter i gammel tid. Smaken omtales som søt og lik nøttekjerner.


== Galleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gåsemure – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gåsemure i Encyclopedia of Life 
(en) gåsemure i Global Biodiversity Information Facility 
(no) gåsemure hos Artsdatabanken 
(en) gåsemure hos ITIS 
(en) gåsemure hos NCBI 
(en) gåsemure hos The International Plant Names Index 
(en) gåsemure hos Tropicos 
(en) Kategori:Potentilla anserina – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Potentilla anserina – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Argentina anserina – detaljert informasjon på Wikispecies 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
Sandnesavisen

Sandnesavisen var en byavis for Sandnes og omegn. Den ble distribuert gratis til 20 000 husstander i Sandnes kommune. Avisa hadde hovedkontor i Sandnes. Ansvarlig redaktør var Atle Stava.
Avisen startet opp som en ren nettavis i april 2007. Den utviklet seg senere til å bli en papiravis, og første utgave kom i november 2007.
Per i dag (2017) er ikke nettsiden www.sandnesavisen.no lenger tilgjengelig.


== Opplag ==
2007: 19 000
2008: 19 000
2009: 20 000
2010: 20 000


== Eksterne lenker ==
Nettavisen Sandnesavisen.no
Utansjö

Utansjö er et tettsted i Härnösand kommune i Västernorrlands län i landskapet Ångermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 209 innbyggere.


== Referanser ==
Ramvik

Ramvik er et tettsted i Härnösand og Kramfors kommuner i Västernorrlands län i landskapet Ångermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 691 innbyggere, hvorav 689 i Härnösand kommune og 2 i Kramfors.


== Referanser ==
Älandsbro

Älandsbro er et tettsted i Härnösand kommune i Västernorrlands län i landskapet Ångermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 832 innbyggere.


== Referanser ==
Strandkål

Strandkål (Crambe maritima) er en flerårig plante av korsblomstfamilien, som vokser langs kysten ved strender. Den er 25-75 cm høy og har en rekke, hvite små blomster. Bladene er tykke, krøllete og grønnblå, og godt spiselige som salat.

Planten er rikt forgreinet, kraftig og kjøttfull. Fargen er overveiende "kålgrønn" – det vil si blågrønn. 
Bladene er trekantede eller uregelmessig formede, krusete og sterkt varierende i form. Nedre bladplater er tykke, inntil 50 cm lange, og står på lange bladskaft. 
Blomstene er hvite eller melkehvite og har fire små kronblad, 5-10 mm lange, med grønn blomsterbunn og gule fruktlegemer. Blomstene sitter i stort antall i en blomsterskjerm. Blomstringen skjer i juni-juli, noen steder fra mai.
Om høsten omdannes de til enkeltstående, 10-14 mm lange skulper eller fruktlegemer ("nøtter"), som er toleddet. Det nederste leddet er lite og innsnevret, det ytterste er rundt og gulgrønt, om lag og 6-10 mm i diameter. Bare det øverste leddet bærer frø, og blir brunt utover sensommeren. Skulpene spres delvis over havet. 
Navnet Krambe er gresk for en kålart som Hippokrates anvendte som medisinsk plante ca. 400 f. Kr. Bladene kan fint blandes i en salat eller i suppe.
Arten spres nå raskt langs kysten, etter å ha vært sjelden på Østlandet i mellomkrigstiden. Den er likevel regnet som relativt sjelden fortsatt, og skal ikke plukkes i store mengder. Den vokser særlig på strender, som lett får stort brukspress fra mennesker.


== Utbredelse ==
I Norden vokser strandkål spredt langs kysten av det aller sørligste Finland og kysten av Baltikum, Sverige fra Stockholms skjærgård til norskegrensa, og derfra til Jæren og med spredte forekomster nord for dette. Hele Danmark unntatt vestkysten mot Nordsjøen har spredte forekomster.
Strandkål er ganske sjelden i Norge, og vokser på strandområder med stein, grus eller sandvoll. I Norge fantes det etter krigen forekomster  i hele Oslofjorden ned til Skåtøy (Kragerø), og det var ellers forekomster ved Vestre Moland (Arendal), Fjære (Grimstad), og på Lista.I den siste tiden har utbredelsen økt noe, med forekomster også i Dalane, Jæren, Randaberg, i Sunnhordland og på Frøya.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Strandkål – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Strandkål i Encyclopedia of Life 
(en) Strandkål i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Strandkål hos Artsdatabanken 
(sv) Strandkål hos Dyntaxa 
(en) Strandkål hos ITIS 
(en) Strandkål hos NCBI 
(en) Strandkål hos The International Plant Names Index 
(en) Strandkål hos Tropicos 
(en) Kategori:Crambe maritima – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Crambe maritima – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.Kristins nettflora – Strandkål
Strandvortemelk

Strandvortemelk (Euphorbia palustris) er en opprett, flerårig plante i vortemelkfamilien. Den er 40–80 cm høy, har lange, slange lansettformede blad og gule blomster med gulgrønne dekkblad i skjermliknende klaser.
Bladene er 1–3 cm brede, mellomgrønne, og lansettformede med tydelig midtnerve. De starter gulgrønne, men blir mørkere med sesongen og til slutt nesten rødaktige. Jo nærmere man kommer blomstertoppen, desto bredere og lysere er bladene, og øverst omkranser bladene de gule blomstene slik at det er vanskelig å skjelne gul blomst fra gulgrønt støtteblad.
Blomstene er gule og små, kronbladet blir derimot større utover juni og når om lag 2 cm lengde. Om høsten utvikler blomsten seg til en frøkapsel som er sterkt grønn med mange kapselaktige vorter.
Planten trives på strender, blant stein og annet kystunderlag, og er rimelig hardfør. Strandvortemelk er bestanddannende og selv om planten er enkeltstående, står den ofte i en gruppe fra rotsystemet. Den sprer seg raskt og kan bli relativt dominant.
Strandvortemelk er spredt fra svenskegrensen og Oslofjorden til Mandal.


== Eksterne lenker ==
(en) Strandvortemelk i Encyclopedia of Life 
(en) Strandvortemelk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Strandvortemelk hos Artsdatabanken 
(sv) Strandvortemelk hos Dyntaxa 
(en) Strandvortemelk hos ITIS 
(en) Strandvortemelk hos NCBI 
(en) Strandvortemelk hos The International Plant Names Index 
(en) Strandvortemelk hos Tropicos 
(en) Kategori:Euphorbia palustris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Euphorbia palustris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euphorbia palustris – detaljert informasjon på Wikispecies 
Kristins nettflora