jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jiuzhaigou

Jiuzhaigou (kinesisk: 九寨沟县; pinyin: Jiǔzhàigōu Xiàn) er et fylket i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Fylket het tidligere Nanping (南坪县), det fikk sitt nye navn i 1998 og det viser til Jiuzhaigoudalen som ligger innen fylket. 


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Yongle (永乐镇), Zangzinang (漳扎镇);Kommuner:

Anle (安乐乡); Baihe (白河乡); Baohua (保华乡); Caodi (草地乡); Daglang (大录乡); Guoyuan (郭元乡); Heihe (黑河乡); Lingjiang (陵江乡); Luoyi (罗依乡); Majia (马家乡); Shuanghe (双河乡); Wujiao (勿角乡); Xowa (玉瓦乡); Yongfeng (永丰乡); Yonghe (永和乡).


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Jiuzhaigou County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nyfeministene

Nyfeministene var en norsk feministisk organisasjon som ble startet i 1970 i Oslo og som eksisterte frem til slutten av 1970-årene. Etableringen av organisasjonen sammenfalt med starten på den andre feminismebølgen i Norge, og den var med på å introdusere feminisme som et vanlig begrep i den norske kvinnebevegelsen.


== Historie ==
Organisasjonen Nyfeministene hadde utspring blant studenter ved Universitetet i Oslo. En av initiativtakerne var Siri Nylander Mæland (1940–1978; også kalt Siri Nylander). Hun hadde i 1969 møtt feministen Jo Freeman da hun studerte i USA, og inviterte henne i 1970 til Norge for å snakke for studenter på Universitetet i Oslo. Mæland introduserte begrepet «nyfeminisme» og tanken om en ny bevegelse i kronikken «Nyfeminister foren dere» i Dagbladet 31. januar 1970. Noen av initiativtakerne til Nyfeministene var medlemmer av Norsk Kvinnesaksforening, der Mæland var landsstyremedlem en kort periode rundt 1970, men ønsket mer aktive aksjonsformer enn foreningens tradisjonelle fokus på lover og politiske reformer, og et mer radikalt program enn det den tradisjonelt borgerlige NKF stod for. De var inspirert av aksjonsformer blant unge feminister i USA, og særlig den amerikanske Womens Liberation.Nyfeministene spredte seg etterhvert til andre deler av landet. Lignende foreninger ble snart etablert i Trondheim, Bergen, Støren, Vadsø, Gjøvik, Kongsberg, Tønsberg, Åfjord, Porsgrunn, Namsos, Raufoss, Molde, Lillehammer, Harstad, Åga, etter hvert kom Stavanger/Sandnes, Fredrikstad, Larvik, Moss og Ski. Blant kampsakene var lik rett på arbeidsplassen, rett til daghjemplasser og rett til selvbestemt abort.Nyfeministene gikk i oppløsning mot slutten av 1970-årene, og en del nyfeminister gikk da inn i ulike andre kvinneorganisasjoner.


== Referanser ==
Jinchuan (Ngawa)

Fylket Jinchuan (kinesisk: 金川县; pinyin: Jīnchuān Xiàn) er en administrativ enhet i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Befolkningen er på 68.103 (1999).
Hongyuan

Fylket Hongyuan (kinesisk: 红原县 ; pinyin : Hóngyuán Xiàn) er en administrativ enhet i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det hadde i 1999 et innbyggertall på  34751.


== Administrative enheter ==
Fylket består av to storkommuner og ni kommuner:

Storkommunen Qiongxi 邛溪镇
Storkommunen Shuajingsi 刷经寺镇Kommunen Anqu 安曲乡
Kommunen Longri 龙日乡
Kommunen Jiangrong 江茸乡
Kommunen Charma 查尔玛乡
Kommunen Waqie 瓦切乡
Kommunen Amu 阿木乡
Kommunen Rangkou 壤口乡
Kommunen Maowa 麦洼乡
Kommunen Sedi 色地乡


== Eksterne lenker ==
Infoside
Xiaojin

Fylket Xiaojin (kinesisk: 小金县 ; pinyin : Xiǎojīn Xiàn) er en administrativ enhet i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Befolkningen er på 74.430 (1999).
Heishui

Fylket Heishui (kinesisk: 黑水县; pinyin: Hēishuǐ Xiàn) er en administrativ enhet i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Befolkningen i 1999 var på 623.500.
Zamtang

Fylket Zamtang (kinesisk: 壤塘县; pinyin: Rǎngtáng Xiàn) er en administrativ enhet i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde fylket 31.567 innbyggere.


== Administrative enheter ==
Storkommune:

Rangke (Zamkog) 壤柯镇;Kommuner:

Puxi 蒲西乡, Zongke 宗科乡, Shili 石里乡, Wuyi 吾伊乡, Gangmuda 岗木达乡, Shangduke 上杜柯乡, Rongmuda 茸木达乡, Nanmuda 南木达乡, Gaduo 尕多乡, Zhongrangtang 中壤塘乡, Shangrangtang 上壤塘乡.
Aba (Ngawa)

Ngawa (kinesisk: 阿坝县 ; pinyin : Ābà Xiàn) er et 
fylke i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Befolkningen er på 60 000.


== Administrative enheter ==
Aba består av en storkommune og 18 kommuner:

Storkommunen Aba (阿坝镇)Kommunene Warma 哇尔玛乡, Maikun 麦昆乡, Hezhi 河支乡, Longzang 龙藏乡, Qiujima 求吉玛乡, Jiarduo 甲尔多乡, Gemo 各莫乡, Dege 德格乡, Siwa 四洼乡, Andou 安斗乡, Kehe 柯河乡, Kuasha 垮沙乡, Anqiang 安羌乡, Chali 查理乡, Rongan 茸安乡, Luoerda 洛尔达乡, Maierma 麦尔玛乡, Jialuo 贾洛乡


== Bibliografi ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo – Volume 2. The Gansu and Sichuan Parts of Amdo, White Lotus Press, Bangkok 2001.
Tsering Shakya: The Dragon in the Land of Snows. A History of Modern Tibet Since 1947, London 1999, ISBN 0-14-019615-3
Gyurme Dorje: Footprint Tibet Handbook, Footprint Books, 2009. ISBN 978 1 906098 32 2.
Zoigê

Zoigê (kinesisk: 若尔盖县; pinyin: Ruò'ěrgài Xiàn) er et fylke i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Fylket hadde i 1999 en befolkning på 63.270. 


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 


== Bibliografi ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo – Volume 2. The Gansu and Sichuan Parts of Amdo, White Lotus Press, Bangkok 2001.
Tsering Shakya: The Dragon in the Land of Snows. A History of Modern Tibet Since 1947, London 1999, ISBN 0-14-019615-3
Graxelaget

Graxelaget var en løselig sammensatt teatergruppering med utgangspunkt i gruppen FABS som tilknyttet seg skuespillere og musikere etter behov. Bandet startet opp i 1964 og fikk navnet FABS i 1965, og er fremdeles aktive med å spille konserter og lage plater. FABS med Graxelaget laget bl.a. anarkopønkoperaen «Balladen om Exterazy Grax» som de satte opp som en forestilling i tidsrommet høsten 1978 og våren 1979. Til sammen var det mellom 20 og 30 personer involvert. Noen på en forestilling, andre på flere.
En av disse forestillingene ble utgitt av det anarkistiske organet Folkebladet som «Folkebladets pønk spesial nr 2/3 1979». En nærmere 20 minutter lang vinyl EP. Siden utgivelsen har det vært en strid om hvorvidt denne utgivelsen kan regnes som Norges første punkutgivelse eller ikke. Handorff i Nye takter omtalte platen i sin anmeldelse som «Den værste rip off i plateindustriens historie». Innen det anarkistiske miljøet i Norge ble platen godt mottatt. 
Informasjon om besetning og discography m.v. for FABS og Graxelaget finnes på FABS hjemmeside http://www.anarchy.no/fabs-no.html . Låten Punk Out med FABS fra 2009 ligger utlagt på FABS Fanklubbs hjemmeside som en mp3fil, se [1].
Qiang

Qiang (kinesisk: 羌族; pinyin: Qiāngzú) er navnet på et av de 55 offisielt anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. De utgjorde ved folketellingen i 2000 rundt 306 100 mennesker. De bor først og fremst i Sichuan: Nesten 200 000 er i fylkene Mao, Wenchuan, Li, og Heishui (i det autonome prefektur Ngawa for tibetanere og qianfolk) og fylket Beichuan (i naboprefekturet Mianyang).


== Historie ==
Folk med navnet Qiang figurerte i inskripsjoner på orakelbein allerede i Shang-dynastiets tid. De var utspredt i de vestlige områder fra Yunnan i sør til Gansu i nord. Til å begynne med må de ha vært gjetere og nomader; skrifttegnet for deres navn svarer til tegnet for sau. De holdt dessuten okser, hester, eseler og kameler. Fra senest De stridende staters tid utviklet de jordbruk og faste bosettinger.

Selv om de var i kontakt med xiongnuene og tidlig allierte seg med dem mot Han-dynastiet, dannet de aldri noen større stat eller føderasjon. Tvert i mot var det mye intern splid blant dem, skal man tro kinesiske kilder. Qiangfolket fant seg etterhvert til rette innen Han-rikets grenser så tidlig som på 100-tallet f.Kr., noen ganger etter tvang fra Han-riket, andre ganger helt frivillig. Under borgerkrigen mot Wang Mang og i de første tiårene av det østlige Han flyttet mange qiang nordvestover inn i Gansu. Da Guangwu gjenerobret Gansu for Han-riket fant han store områder som var kontrollert av qiang. Han-styret forsøkte å håndtere dette problemet med tvangsflyttinger, og noen qiang havnet til og med nær den gamle hovedstaden Chang'an i 35 og 50 e.Kr. Dette gjorde bare qiangfolket enda mer rebelsk, og i en periode vurderte Han-riket å oppgi områdene rundt sin gamle hovedstad. 
Etterhvert lot Han-riket qiang-grupper opprette egne «indre» småriker innen Han-rikets grenser. Det første ble opprettet allerede 60 f.Kr.. Hundre år senere var det slike riker i Ordos, Gansu og Sichuan.
Qiangfolket spilte en viktig rolle mot slutten av Han-dynastiets tid. Qiang-opprør var med på å svekke Han-riket og slik berede grunnen for dets sammenbrudd. 
Etterkommere av det gamle tangutfolket, som dannet sitt eget keiserrike i det nordvestre Kina på 900-tallet og hersket over det i 250 år, inngikk også i qiang-folket. Men de fleste tanguter er i dag forlengst assimilert inn i den generelle kinesiske befolkning.


== Eksterne lenker ==
The Qiang wars Arkivert 11. januar 2022 hos Wayback Machine.
Jacques Rivette

Jacques Rivette (født 1. mars 1928 i Rouen, død 29. januar 2016 i Paris) var en fransk regissør.
Ved siden av Jean-Luc Godard er Jacques Rivette ansett som den mest eksperimentelle av regissører innen den nye franske bølge. I likhet med Godard hadde han en bakgrunn innen filmkritikk. Han var begeistret for amerikansk film, spesielt genre-regissører som Robert Aldrich og Frank Tashlin.
Den narrative utviklingen i Rivettes historier er ofte ukonvensjonelle. Ofte er det flere parallelle handlingsforløp som kan være romantiske, mystiske og komiske på samme tid. Filmene bærer preg av improvisasjon, og er de ofte ekstremt lange.


== Filmografi ==
1960 : Paris tilhører oss
1966 : la Religieuse
1968 : L'Amour fou
1971 : Out 1 - Noli me tangere
1972 : Out 1 - Spectre
1974 : Céline og Julie
1976 : Duelle
1976 : Noroît
1978 : Merry-Go-Round
1981 : Le Pont du Nord
1984 : Kjærlighet på jorden
1986 : Hurlevent
1988 : La Bande des quatre
1991 : La Belle Noiseuse
1994 : Jeanne d'Arc – kampen
1994 : Jeanne d'Arc – rettssaken
1995 : Haut bas fragile
1998 : Secret défense
2001 : Va savoir
2003 : Histoiren om Marie og Julien
2007 : Ne touchez pas la hache
2009 : 36 vues du pic Saint-Loup


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques Rivette på Internet Movie Database 
(sv) Jacques Rivette i Svensk Filmdatabas 
(da) Jacques Rivette på Filmdatabasen 
(da) Jacques Rivette på Scope 
(fr) Jacques Rivette på Allociné 
(en) Jacques Rivette på AllMovie 
(en) Jacques Rivette hos Rotten Tomatoes 
(en) Jacques Rivette hos The Movie Database
Jean-Jacques Beineix

Jean-Jacques Beineix (født 8. oktober 1946, død 13. januar 2022) var en fransk regissør som er særlig kjent for filmene Diva (1981) og Betty Blue – 37°C om morgenen (1986). Sistnevnte film ble Oscar-nominert.
Han startet sin karriere i 1964 og regisserte sin første spillefilm i 1981. Beineix var en del av filmbevegelsen på 1980-tallet som av kritikere fikk navnet cinéma du look.


== Filmografi ==


=== Spillefilmer ===
1981: Diva
1983: Månen i rennesteinen (originaltittel: La Lune dans le caniveau)
1986: Betty Blue – 37°C om morgenen (originaltittel: 37°2 le matin)
1989: Løvetemmersken (originaltittel: Roselyne et les lions)
1992: Snøen på Pyreneene (originaltittel: IP5: L'île aux pachydermes)
2001: Mortel transfert


=== Dokumentarfilmer ===
1992: Les Enfants de Roumanie
1994: Otaku : fils de l'empire du virtuel
1994: Place Clichy sans complexe
1997: Assigné à résidence


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jean-Jacques Beineix på Internet Movie Database 
(sv) Jean-Jacques Beineix i Svensk Filmdatabas 
(da) Jean-Jacques Beineix på Filmdatabasen 
(da) Jean-Jacques Beineix på Scope 
(fr) Jean-Jacques Beineix på Allociné 
(en) Jean-Jacques Beineix på AllMovie 
(en) Jean-Jacques Beineix hos The Movie Database
Beichuan Qiang

Beichuan autonome fylke for qiangfolket (kinesisk: 北川羌族自治县; pinyin: Běichuān Qiāngzú Zìzhì Xiàn) er et fylke i byprefekturet  Mianyang i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 2867,83 kvadratkilometer og hadde i 2004 en befolkning på 160 000.
Beichuan ligger ved elven Tongkou He (通口河), en sideelv til Fu Jiang (涪江). Også elvene Jianjiang (湔江), Baicao He (白草河), Qingpian He (青片河), Duba He (都坝河), Subao He (苏宝河) og Pingtong He (平通河) strømmer gjennom området. Her er fire store dalfører: Xiaozhaizigou (小寨子沟), Taibaigou (太白沟), Houyuangou (后园沟) og Bainigou (白坭沟).Jordskjelvet i Sichuan den 12. mai 2008 utløste et lordskjelv ovenfor Beichuan som blokkert en elv aslik at det dannet seg en innsjø. Faren for dambrudd førte til at mange tusener av innbyggere ble evakuert.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Qushan 曲山镇, Leigu 擂鼓镇, Tongkou 通口镇.Kommuner:

Xiangquan 香泉乡, Chenjiaba for qiang 陈家坝羌族乡, Guixi 桂溪乡, Duguang for qiang 都贯羌族乡, Yuli for qiang 禹里羌族乡, Xuanping for qiang 漩坪羌族乡, Baini for qiang 白坭羌族乡, Xiaoba for qiang og tibetanere 小坝羌族藏族乡, Piankou for qiang 片口羌族乡, Kaiping for qiang og tibetanere 开坪羌族藏族乡, Badi for qiang og tibetanere 坝底羌族藏族乡, Baishi for qiang og tibetanere 白什羌族藏族乡, Qingpian for qiang og tibetanere 青片羌族藏族乡.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell webside for Beichuan fylke
Elin Pikkuniemi

Elin Pikkuniemi (født 15. august 1895, død 7. mai 1988 i Trönö) var en svensk kvinnelig skiløper og folkeskolelærerinne.
Pikkuniemi konkurrerte for IFK Haparanda, og tilhørte den svenske eliten i langrenn for damer på slutten av 1910-tallet og begynnelsen av 1920-tallet. Hun vant fem strake SM-gull på 10 kilometer for damer i årene 1918–1922.


== Referanser ==
Eva von Hanno

Eva von Hanno (født 13. april 1945 i Oslo) er en norsk skuespiller, kjent fra flere nordiske oppsetninger (blant annet Hamsun, 1996, Fanny og Alexander, 1982) og TV-serier (som Nini, 1998-99).


== Biografi ==
Hun er utdannet ved Statens håndverk- og kunstindustriskole og Statens teaterhøgskole, samt Dramatiska institutet i Stockholm.  Hennes debut kom i oppsetningen Cabaret (Den Nationale Scene, 1968). Ansatt ved Fjernsynsteatret 1969–1972, der hun leverete gnistrende samspill med Gisle Straume i Ionescos Privattimen (1970). Opptrådte på Nationaltheatret 1972–1974, senere frilans. Har på scenen bl.a. spilt Miriam i Agnes av Kent Andersson og flere roller i Bjørg Viks To akter for fem kvinner og Sorgenfri. Har turnert med enkvinnesforestillingen Oda – saaatans kvinne som Oda Krohg (fra 1988) og monologen Christian – fandens mannfolk! (fra 2000) som Christian Krohg. 1991 gjestet hun Sogn og Fjordane Teater i tittelrollen i Willy Russels Shirley Valentine. Av filmroller kan nevnes Balladen om mestertyven Ole Høiland (1970), Høvdingen (1984) og Amorosa (1986).
Hun er også kunstmaler, med debut i 1981.


== Filmografi ==

2005 – Deadline Torp .... Gunnhild Anda (TV)

1998 – Nini .... Margrethe (TV-serie)

1997 – Flickor, kvinnor och en och annan drake

1996 – Hamsun .... sykesøster

1990 – Håkon Håkonsen .... fru Håkonsen

1988 – Brun bitter .... kontordame

1986 – På liv och död .... Rickos mamma

1986 – Amorosa .... sykesøster Maja

1985 – Hustruer - ti år etter .... Klasseveninne

1984 – Høvdingen .... Toril

1982 – Fanny og Alexander .... Ekdahlska huset - Berta

1982 – Ingeniør Andrées luftferd .... Gurli Linder

1980 – Fabel .... Sykesøster

1978 – Høstsonaten .... sykesøster (ikke kreditert)

1978 – Formynderne .... Madonna-Hansen

1977 – Bang! .... Rosita

1976 – To akter for fem kvinner .... Lilleba (TV)

1974 – Bobbys krig .... frk. Simonsen

1973 – Brannen .... servitrisen

1973 – Jentespranget

1972 – Lukket avdeling … pleiersken

1972 – Fjeldeventyret … Ragnhild (TV)

1972 – Fleksnes fataliteter - Visittid … sykepleier (TV-serie, 1 episode)

1971 – Helten på den grøne øya … Pegeen Mike (TV)

1970 – Balladen om mestertyven Ole Høiland … Marthe Thoresdatter

1970 – En hanske … Margit (TV)

1970 – Selma Brøter (TV)

1967 – Musikanter … Nelly


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eva von Hanno på Internet Movie Database 
(sv) Eva von Hanno i Svensk Filmdatabas 
(da) Eva von Hanno på Filmdatabasen 
(da) Eva von Hanno på danskefilm.dk 
(da) Eva von Hanno på danskfilmogtv.dk 
(fr) Eva von Hanno på Allociné 
(en) Eva von Hanno hos The Movie Database
Istre kirke

Istre kirke var en stavkirke i Tjølling. Den blir nevnt i et brev fra 1320. I 1459 var den i så dårlig stand at man oppfordret alle bygdas kristne til å reparere den. Et svensk streifkorps brente kirken ned under syvårskrigen i 1567, og den ble ikke gjenoppbygd. En vet ikke hvor den var plassert, men kordirigent Kjell Haakestad gjorde et interessant funn for noen år siden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Istre kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
We Sing. We Dance. We Steal Things.

We Sing. We Dance. We Steal Things. er Jason Mraz' tredje studioalbum. Albumet hadde utgivelsesdato 12. mai 2008 i Norge, men i USA var utgivelsesdatoen 13. mai 2008.


== Sporliste ==
«Make It Mine» – 3:08
«I'm Yours» – 4:03
«Lucky» (med Colbie Caillat) – 3:10
«Butterfly» – 5:00
«Live High» – 4:12
«Love for a Child» 4:06
«Details in the Fabric» (med James Morrison) – 5:46
«Coyotes» – 3:38
«Only Human» – 4:03
«The Dynamo of Volition» – 3:37
«If It Kills Me» – 4:34
«Beautiful Mess» – 5:38


=== iTunes Bonus-spor ===
«Make It Mine» (Live: London Sessions) – 3:30
«Life is Wonderful» (Live from Amsterdam) – 4:35


== Eksterne lenker ==
(en) We Sing. We Dance. We Steal Things. på Discogs 
(en) We Sing. We Dance. We Steal Things. på MusicBrainz 
(en) We Sing. We Dance. We Steal Things. på Spotify 
(en) We Sing. We Dance. We Steal Things. på AllMusic
Pavel Muslimov

Pavel Iljitsj Muslimov (russisk: Павел Ильич Муслимов; født 15. juni 1967 i Ufa) er en russisk tidligere skiskytter.
Under OL 1998 i Nagano gikk han førsteetappen for stafettlaget som tok bronsemedaljen etter Tyskland og Norge. Han har også en sølvmedalje på sprinten fra VM 1995 og fra lagøvelsen fra VM 1996.


== OL-medaljer ==
1998  Nagano -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett  Russland


== VM-medaljer ==
1995  Antholz -  Sølv i 10 km skiskyting, menn  Russland
1996  Ruhpolding -  Sølv i lagøvelse skiskyting, menn  Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pavel Muslimov – Olympedia 
(en) Pavel Muslimov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pavel Muslimov – IBU 
(en) Pavel Muslimov – TheSports.org
Tanum kirke (Larvik)

Tanum kirke er en langkirke oppført i stein fra 1100- eller 1200-tallet. Den har 216 plasser. Arkitekt for restaureringen i 1910–11 var Haldor Larsen Børve. Tanum kirke er en steinkirke i tidlig romansk stil. Det finnes spor etter eldre stavkirke. Tanum kirke har gammelt inventar, for eksempel døpefont i gotlandsk sandstein fra 1250-årene og klokkerstol i renessansestil fra 1591. Altertavlen ble malt av Eilif Peterssen i 1890-årene. Kirken er viet til St. Olav.


== Se også ==
Tanum kirkes heraldikk
Tanum prestegård, hvor Hanna Winsnes bodde og skrev


== Referanser ==


== Litteratur ==
Holmsen, Bjørg, red. (1988). Tanum kirke i Brunlanes 800 år. Larvik: Menighetsrådet. 
Nyhus, Per (1999). Larvik A-Å. Larvik: (Østlandsposten. s. 573 og 571-572. ISBN 82-990835-3-2. 
Rasmussen, Alf Henry (1993). Våre kirker. Norsk kirkeleksikon. Kirkenær: Vanebo forlag. s. 554. ISBN 82-7527-022-7. 


== Eksterne lenker ==
Larvik kirkelige fellesråd
(no) «Tanum kirke (Larvik)». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Vestfolds vakre middelalderkirker (PDF)
Om Tanum kirke og omgivelser på nettsidene til Kulturarv i Vestfold fylkeskommune
«Tanum kirke (Larvik)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Stavernguiden
Tanum kirke (Bærum)

Tanum kirke er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1100–1130 i Bærum kommune i Akershus (Viken fylke fra 2020).
Kirken ligger på Tanumplatået og er en av to middelalderkirker i Bærum. Kirken, som er romansk,  er datert til ca. 1100–1130. Den har kalkmalerier fra 1300-tallet og middelalderske skulpturer. Tanum kirke ligger langs middelalderveien som gikk fra Oslo gjennom Bærum til Asker kirke og videre til Lier over Krokskogen.
Innvendig og utvendig mur med stein mellom, og har 250 plasser.
Kirken er noen ganger omtalt som bygd i angelsaksisk stil.


== Bygningens historie ==


== Kultsted og gravplass ==


== Harriet Backer og Tanum kirke ==
Harriet Backer foreviget interiøret i gamle Tanum kirke flere ganger. Av de mest kjente er «Barnedåp i Tanum kirke» og i «Inngangskoner», begge utført i 1892. Disse maleriene viser tydelig hennes koloristiske evner og hvordan hun skildrer lyset og fargenes spill i interiøret.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ekroll, Øystein, Med kleber og kalk, Norsk steinbygging i mellomalderen 1050-1550 ISBN 82-521-4754-2
Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiri, Middelalder i Stein bind 1 i serien Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3
Bygdebok 1920 og 1982
Sigrid og Håkon Christie: Tanum kirke i «Norges kirker»


== Eksterne lenker ==
(no) «Tanum kirke (Bærum)». Kirkesøk. Den norske kirke. 
«Tanum kirke (Bærum)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Tanum menighets nettsted
Kirken i Bærum
Europipe II

Europipe II er en 660 kilometer lang rørledning for naturgass fra Kårstø i Tysvær kommune sør for Haugesund til Dornum i Tyskland. Europipe II ble tatt i bruk i 1999. Den kostet 9,6 milliarder kroner og er operert av Gassco, mens Equinor står for den tekniske driften. Rørdiameteren er 1 100 mm (43 ").
Europipe II er utstyrt med en avlegger inn mot det danske rørledningsnettet, slik at gass fra Norge kan leveres til Polen via Baltic Pipe.


== Eksterne lenker ==
Europipe II, Gassco nettside
Europipe II, Statoil nettside