jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Blondie (tegneserie)

Blondie er en amerikansk tegneserie, opprinnelig tegnet og skrevet av Chic Young. Blondie gjorde sin inntreden blant avisseriene 8. september 1930. Da Chic Young døde i 1973 overtok hans to assistenter, Jim Raymond og Dean Young serien. Dean hadde assistert faren i mer enn ti år. I 1984 overtok Stan Drake tegningen av serien, og holdt det gående fram til sin død i 1997. Blondie produseres i dag av Denis Lebrun og Dean Young. 
Hovedpersonene i serien er ekteparet Blondie og Dagobert Sørensen. Andre figurer som dukker opp regelmessig i serien er barna til ekteparet, Babs og Putte, familiens hund Daisy, naboene Herbert og Fanny og Dagoberts tyranniske og humørsyke sjef Julius Dithers. 
Det har skjedd en del fornyelser i årenes løp. Blondie er nå sjef for sitt eget cateringfirma.
Blondie blir publisert i mer enn 2000 aviser i 55 land og blir oversatt til 35 språk.


== Blondie i Norge ==
Blondie gjorde sin norske debut i ukebladet Hjemmet på 1930-tallet. Siden 1941 har serien kommet ut som julehefte hvert år (unntatt 1944, grunnet papirrasjonering). Blondie hadde også sitt eget serieblad i Norge i to omganger: først 1968 (6 nummer) og i 1980-1988 (6-8 nummer årlig). Serien gikk også i VG (som «Sørensens») og Aftenposten i flere år.


== Referanser ==
Slaget ved Jutas

Slaget ved Jutas var et slag mellom svenske og russiske styrker under finskekrigen som fant sted den 13. september 1808. Den svenske obersten Georg Carl von Döbeln beseiret en russisk styrke og den svenske seieren sikret retretten mot nord, noe som skulle vise seg svært viktig for de svenske styrkene etter tapet i slaget ved Oravais.


== Bakgrunn ==
Den svenske arméen var på retrett i september 1808 etter at svenskenes sommeroffensiv hadde blitt stoppet av de russiske styrkene. Den svenske hovedstyrken trakk seg tilbake fra Vasa nordover mot Nykarleby, tett fulgt av den russiske hovedstyrken under general Nikolaj Kamenskij. For å avskjære hovedstyrken sendte russerne ut en mindre styrke under ledelse av Kosatchovskij langs Lappoveien mot Nykarleby. Oppmerksom på faren for å bli avskåret sendte svenskene ut en styrke under kommando av oberst Georg Carl von Döbeln til Nykarleby.
Oberst von Döbeln hadde to bataljoner fra Björneborgs regiment, Gyllenbögels frikår samt en avdeling med fire sekspunds kanoner. Fremme i Nykarleby sørget von Döbeln raskt for å etablere forsvarsposisjoner sør for byen, ved Jutas. Oberst von Döbeln beordret sine tropper i linjeformasjon, med et kompani en kilometer foran hovedstyrken. De svenske soldatene var utmattet etter lange dagsmarsjer.
Om lag kl 3 på ettermiddagen ble det fremskutte kompaniet angrepet av de fremrykkende russiske styrkene, men kompaniet trakk seg ordnet tilbake til den svenske hovedlinjen og tok opp posisjon på høyre flanke. Kosatchovskij kom marsjerende opp veien med sine tropper, tre bataljoner og tre kanoner. De to styrkene var omtrent like store, med rundt 1 500 mann hver.


== Slaget ==
Når de russiske styrkene var tilstrekkelig nær beordret von Döbeln ild og de fremrykkende russerne ble stoppet av den intense ildgivningen. Russerne spredte ut sitt infanteri i linjeformasjon og de to styrkene utvekslet ildgiving. von Döbeln så at den russiske styrken ble slått på høyre fløy, der Gyllenbögels frikår fikk et overtak og han beordret mer og mer av sine styrker dit. 
Under høye hurrarop gikk den svenske styrken til motangrep og brøt det russiske angrepet. Det svenske artilleriet slo ut det russiske og Kosatchovskij bestemte seg for å trekke seg tilbake. De svenske styrkene besatte slagfeltet natten gjennom da de forventet et nytt angrep, men intet angrep kom. 


== Etterspill ==
Den svenske siden mistet rundt 43 mann, av dem var 16 døde, mens de russiske tap i døde og sårede var om lag 130 mann. Slaget ved Jutas sørget for å holde den svenske retrettveien nordover åpen, noe som skulle vise seg å være svært viktig, da de svenske styrkene tapte slaget ved Oravais dagen etter. Slaget ved Jutas har blitt sett som et forspill til slaget ved Oravais.
Slaget ved Jutas, og spesielt oberst Georg Carl von Döbelns rolle, ble beskrevet av den finlandssvenske dikteren Johan Ludvig Runeberg i diktet «Döbeln vid Jutas», en del av det episke diktverket Fänrik Ståls sägner.


== Eksterne lenker ==
Artikkel om slaget (svensk)
«Döbeln vid Jutas», fra Fänrik Ståls sägner (svensk)
Ante Bals

Ante Bals (født 1973) var ansvarlig redaktør og daglig leder i den samiske dagsavisen Ávvir fra 2008-2009. Bals var før det journalist i Áššu. 
Ante Bals er bosatt og gift i Kautokeino. Anders Bals ble utnevnt til statssekretær for kommunal- og moderniseringsminister Jan Tore Sanner av Kongen i ekstraordinært statsråd på Slottet 16. oktober 2013.


== Referanser ==
Howard Gardner

Howard Gardner (født 1943 i Scranton, Pennsylvania, USA) er en kognitiv psykolog ansatt ved Harvard University. Han er mest kjent for sin teori om forskjellige typer av intelligens. I 1981 ble han tildelt et MacArthur Foundation-legat.


== Se også ==
De mange intelligenser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Howard Gardner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Howard Gardners Project Zero-hjemmeside ved Harvard-universitetet
Slaget ved Ruona

Slaget ved Ruona var flere slag mellom svenske og russiske styrker under finskekrigen og fant sted den 1-2. september 1808. Etter kraftige artilleridueller ble de svenske styrkene slått.
Den svenske sommeroffensiven hadde fortsatt etter seieren i slaget ved Alavo samtidig som den russiske arméen fortsatte å vokse, forsterkninger ankom regelmessig. Mot slutten av august var det rundt 9 000 russiske tropper som kjempet mot general Carl Johan Adlercreutz' styrker av en total russisk styrke på rundt 25 000 mann. Adlercreutz hadde mellom 5-6 000 mann mens den totale svenske styrken under øverstkommanderende Klingspor ved mønstring den 31. august 1808 var på 14 487 mann.
På veien mot Nykarleby ble det utkjempet svært harde kamper allerede fra begynnelsen av offensiven. Det største slaget ble utkjempet ved Kuortane, svenske og russiske styrker støtte sammen ved Ruona den 31. august 1808. Den 1-2. september fortsatte slaget ved stedet Salmi (rett nordvest av Ruona), det ble et avgjørende slag med de kraftigste artilleriduellene under hele krigen, og de svenske styrkene måtte trekke seg tilbake.
Med tapet ved Ruona og Salmi hadde den svenske sommeroffensiven mislyktes og måtte trekke seg tilbake til den finske vestkysten. Krigens virkelige vendepunkt, slaget ved Oravais, hadde ennå ikke blitt utkjempet, men allerede etter Ruona og Salmi hadde de russiske styrkene overtaket. Den russiske arméen i Finland vokste i størrelse for hver dag, mens de svenske forsterkningene uteble.


== Eksterne lenker ==
Kuortane visitorscenter med presentasjon av slaget (svensk)
Europavei 97

Europavei 97 går mellom Kherson i Ukraina og Aşkale i Tyrkia. Veiens lengde er rundt 1360 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Kherson – Dzjankoj – Novorossijsk – Sotsji – Sukhumi – Poti – (manglende strekning) – Trabzon – Gümüshane – Askale.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Filadelfia Orkdal

Filadelfia Orkdal er en kristen frikirkelig menighet på Orkdal, i Sør-Trøndelag. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Filadelfia Orkdal ble stiftet i 1996. 
Menigheten har omtrent 80 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer.Filadelfia Orkdal har fast møtevirksomhet på og Kyrksæterøra.


== Misjon ==
Filadelfia Orkdal er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 19 448,- kr.. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Brox, Torill F. (redaktør). 2007. Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge. Korsets Seier Publikasjoner AS


== Eksterne lenker ==
Filadelfia Orkdal – hjemmeside
Paul Moller

Paul Sandner Moller (født 11. desember 1936 i Fruitvale i Britisk Columbia i Canada) er en kanadisk ingeniør.
Han har studert til mastergrad i ingeniørfag ved McGill University 1961 og har Ph.D. i aerodynamikk 1963.
Siden 1988 har han vært engasjert iutviklingen av flygebilen Moller Skycar, et såkalt VTOL (Vertical Take-Off and Landing) kjøretøy. I 2007 annonserte Moller at «M200G Volantor», en videreutvikling av  Moller Skycar forhåpentligvis ville være tilgjengelig på det amerikanske markedet i 2008.


== Referanser ==
Christopher Bailey

Christopher Bailey er en foreleser i engelsk hos University of Brighton og han har også skrevet manus for TV.
Han skrev manuset for Doctor Who-historien Kinda i 1982. Bailey brukte flere elementer fra sin buddhistiske tro, som ordene «dukka», «panna», «karuna», «devaloka» og «mara». Sistnevnte er skurken i historien.
Året etter skrev han også oppfølgeren Snakedance. Daværende manusredaktør Eric Saward ville at han skulle skrivere flere manus for serien, men utkastene for May Time og The Children of Seth ble ikke produsert. 


== Eksterne lenker ==
(en) Christopher Bailey på Internet Movie Database 
(en) Christopher Bailey hos The Movie Database
Barbara Clegg

Barbara Clegg er en britisk skuespillerinne og manusforfatter.
Hun begynte å spille i teater før hun gikk over til film og TV med roller i Emergency Ward 10 og The Dream Maker (også kjent som It's All Happening). Hun begynte deretter å skrive manus og bidro med sju stykker til såpeoperaen Coronation Street. Hun skrev også for blant annet Crossroads og hørespillet basert på boken The Chrysalids, som ble sendt i 1981.
Samme år ble hun spurt om hun kunne bidra med ideer til TV-serien Doctor Who. Hun laget et utkast kalt The Enlighteners. Daværende manusredaktør Eric Saward valgte å bruke historien som siste del av en trilogi, kjent som The Black Guardian Trilogy, som handler om skurken Black Guardian. Deler av historien ble derfor omskrevet til å passe inn i trilogien og omdøpt til Enlightenment. Clegg ble dermed første kvinne som skrev et manus for Doctor Who.


== Eksterne lenker ==
Biografi hos On Target
(en) Barbara Clegg på Internet Movie Database 
(en) Barbara Clegg hos The Movie Database
Mary Ridge

Mary Ridge (født 23. juni 1925, død 20. september 2000) var en britisk regissør.
Hun begynte innen TV-industrien med å regissere episoder av Theatre 625 fra 1964 til 1967. Hun regisserte også episoder av blant annet Z-Cars, The Newcomers og Dixon of Dock Green. I 1977 var hun associate producer på andre sesong av The Duchess of Duke Street og deretter regisserte hun fire episoder av Blake’s 7, den fire episoder lange historien Terminus for Doctor Who og seks episoder av The District Nurse.


== Eksterne lenker ==
(en) Mary Ridge på Internet Movie Database 
(en) Mary Ridge hos The Movie Database
Rona Munro

Rona Munro (født 7. september 1959 i Aberdeen) er en prisbelønt, skotsk forfatter, som har skrevet skuespill for teater, radio og TV. Hun begynte å skrive profesjonelt i 1981 og har blant annet skrevet manuset til filmen Ladybird, Ladybird. Hun var også medforfatter på Aimée & Jaguar.
Munro skrev den tre episoder lange historien Survival for TV-serien Doctor Who i 1989. Det var den siste historien som ble vist før serien ble lagt ned. Senere skrev hun også boken basert på Survival for Target Books.
Blant hennes skuespill finner man Iron, Strawberries in January, Mary Barton, Long Time Dead og The Indian Boy. I 2006 ble Munros skuespill basert på Richard Adams bok Watership Down satt opp på Lyric Theatre Hammersmith.
I 1991 vant Munro London Critics Circle Theatre Award innen kategorien «Most Promising New Playwright» (mest lovende nye skuespillforfatter) for Bold Girls. I 1998 vant hun BAFTA for TV-filmen Bumping the Odds.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rona Munro på Internet Movie Database 
(sv) Rona Munro i Svensk Filmdatabas 
(da) Rona Munro på Filmdatabasen 
(da) Rona Munro på Scope 
(fr) Rona Munro på Allociné 
(en) Rona Munro på AllMovie 
(en) Rona Munro på AllMovie 
(en) Rona Munro hos The Movie Database 
Biografi hos On Target
Intervju
Sydney Olivier

Sydney Olivier (født 16. april 1859 i Colchester, død 15. februar 1943) var en engelsk embetsmann, sosialist og forfatter. Som medlem av Fabian Society og Labour Party tjenestegjorde han som guvernør i Jamaica og som statssekretær for India under den første regjeringen til Ramsay MacDonald.
Olivier ble født i Colchester, som det andre av ti barn. Han studerte filosofi og teologi ved Corpus Christi College i Oxford. Ved Oxford University ble han en nær venn av den kjente sosialisten Graham Wallas, som kom fra en tilsvarende bakgrunn som ham. Etter eksamen nektet han å bøye av for familiens, som ville at han skulle begynne som advokat. Olivier var medlem av Land Reform Union, der han møtte George Bernard Shaw i 1883, og samme år var Olivier med på å grunnlegge et månedlig tidsskrift kalt Christian Socialist, inspirert av en kristen sosialistisk bevegelse. 
Olivier var blitt begeistret for positivisme etter å ha jobbet som lærer for sønnen til Henry Compton, en ledende positivistisk filosof. Olivier ble tiltrukket av den positivistiske visjonen om en moralsk reform av kapitalismen. 
I 1907, etter et ødeleggende jordskjelv på Jamaica, kom Olivier til kolonien som guvernør. Han gjenopprettet raskt ro og orden etter jordskjelvet, og hans reformer viste seg å være ganske populære. Han vendte tilbake til England permanent i 1913. Han arbeidet som revisor fra 1917 til 1920, da han pensjonerte seg fra sivil tjeneste for å vie seg til filosofiske og politiske studier. Men dette var ikke slutten på hans liv i offentligheten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sydney Olivier, 1st Baron Olivier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sydney Olivier hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Sydney Olivier hos The Peerage
Ola Olsson Hjemsæter

Ola Olsson Hjemsæter (også Ola Olsson Heimsæter og Ole Olsen Hjemsæter) (født 1785 i Hyen i Gloppen kommune, død 1836) var en bonde og stortingsrepresentant i tre perioder. 
Hjemsæter vokste opp på gården Røyrvik i det vestre dalføret, Vestredalen, i Hyen. Etternavnet kommer av gården Heimseta, der etternavnet i nyere tid skrives Heimset, Heimseter eller Heimsæter. Han var militær underoffiser, og deltok i krigshandlinger. Han var initiativtaker til å få bygget vei fra Hope i Hyen til bygdene i dalføret Vestre Hyen. Veien åpnet over tjue år etter hans død, i 1860. 
Han var politisk aktiv, og ble valgt til Stortinget som tredje representant for Nordre Bergenhus Amt fra 1824 til 1826, og fra 1830 til 1832. Han fikk sin tredje og siste periode fra 1936 til 1938, men døde første året i denne perioden.


== Se også ==
Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Ola Olsson Hjemsæter hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) NRK  Fylkesleksikon om Hjemsæter
(no) samfunnsveven.no: Biografier 1905-1945 Ole Olsen Hjelmsæter (trolig skrivefeil, skal være Hjemsæter)
Tone Danielsen

Tone Danielsen (født 15. august 1946) er en norsk skuespiller.


== Bakgrunn og virke ==
Som barneskuespiller hadde hun rollen som Kamomilla på plateutgivelsen av Folk og røvere i Kardemomme by i 1955. Hun har vært ansatt ved Den Nationale Scene (1970–1971), Hålogaland Teater (1971–1975) og siden 1975 har hun vært ansatt ved Nationaltheatret. Danielsen har spilt et meget variert repertoar, slik som tittelrollen i Trafford Tanzi på Teatret på Torshov i 1985 og som Mor Åse og Solveig i John Bartons oppføring av Peer Gynt under Ibsenfestivalen i 1990. Hun spilte rollen som Eva Mørk i filmen Skjær i sjøen i 1965 og er kjent som Blåmor i Jul i Blåfjell.
Tone Danielsen mottok i 1985 Amandaprisen som beste kvinnelige skuespiller for sin rolle i Det gode mennesket i Sezuan.
Danielsen medvirker i radioteaterversjonen av Møte ved milepelen av Sigurd Hoel, utgitt av NRK i 2009.
Tone Danielsen er mor til skuespiller og lege Anders Danielsen Lie og spilte i både i filmen Reprise og i fjernsynsserien Koselig med peis moren til Anders Danielsen Lies rollefigurer, henholdsvis Phillip og Terje. Hun var datter av krigskorsmottaker Per E. Danielsen og klaverpedagog Anne Danielsen.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tone Danielsen på Internet Movie Database 
(sv) Tone Danielsen i Svensk Filmdatabas 
(fr) Tone Danielsen på Allociné 
(en) Tone Danielsen på AllMovie 
(en) Tone Danielsen hos The Movie Database
Manuel Noriega

Manuel Antonio Noriega (født 11. februar 1934 i Panama by, død 29. mai 2017 samme sted) var en panamansk general som var landets militærdiktator fra 1983 til 1989, da han ble pågrepet under USAs invasjon av Panama.
Noriega var kjent som «Old Pineapple Face» på grunn av sitt kopparrede ansikt.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Noriega ble født i en fattig familie med opphav i Colombia, ble utdannet på en av de beste skolene i Panama, og fikk et stipend til Chorrillos militærskole i Lima i Peru, hvor han studerte militærfag og etterretning.


=== Karriere ===
Etter at han var kommet tilbake til Panama ble han fenrik i Nasjonalgarden og ble stasjonert i Colón.
Noriega hadde frem til 1980-årene gode forbindelser med USA. Panama var på denne tid et viktig område for USA, etter at amerikanerne hadde tapt tilgang til Cuba, senere også som base for støtte til contras i Nicaragua. Noriega støttet general Omar Torrijos og hans militærkupp som styrtet Arnulfo Arias fra makten, og var betydningsfull i å avverge et senere kupp mot Torrijos.Han nådde posisjonen som sjef for den militære etterretningstjenesten. I 1983 ble han sjef for Nasjonalgarden og slo sammen de væpnede styrkene til en organisasjon med seg selv som sjef. USA ble imidlertid stadig mer mistenksomt innstilt til Noriega i 1980-årene ettersom han var innblandet i stadig mer repressive tiltak i landet, tilbød sine tjenester også til andre enn USA og var innblandet i narkotikahandel. Motsetningene kom i dagen da Noriega i 1988 ble tiltalt i en føderal domstol i USA for narkotikasmugling, og anklaget for å stå bak valgfusk i valget i 1989.
USA invaderte Panama med styrker for å avsette ham den 20. desember 1989. Da flyktet Noriega til Den Hellige Stols nuntiatur (ambassade) i Panama by der han etter et par uker gav opp og overgav seg til amerikanerne den 3. januar 1990.


=== Dom og fengselsstraff ===
Han ble da ført til Miami i USA der han ble fengslet i påvente av rettergang. Den 16. september 1992 ble han dømt til 40 (senere redusert til 30) års fengsel for blant annet narkotikahandel og hvitvasking av penger. Noriegas dom ble ytterligere redusert til 17 års fengsel, på grunn av god oppførsel. Noriega sonet straffen i et føderalt fengsel i Florida frem til 2007, da han imidlertid ble satt i forvaring i påvente av utleveringsbegjæringer fra Frankrike og Panama.
Frankrike krevde ham utlevert, men han motsatte seg utlevering fordi han mente at Frankrike ikke kom til å gi ham status som krigsfange, men til slutt ble han likevel utlevert.Den 27. april 2010 ble han utlevert til Frankrike basert på anklager om hvitvasking og i juli samme år dømt til syv års fengsel. Noriega sonet i Santé-fengselet. I desember 2011 ble han av franskmennene utlevert til hjemlandet Panama der ytterligere rettsprosesser ventet. Der ble han satt i fengsel for å sone tre ganger tjue år for drap på politiske motstandere i 1980-årene.


== Referanser ==
Heinz Brandt

Heinz Brandt (født 11. mars 1907 i Berlin-Charlottenburg, død 21. juli 1944 i Rastenburg) var en tysk offiser og idrettsmann som deltok i andre verdenskrig. Som rytter deltok han i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Brandt ble olympisk mester under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Deltakere på laget var Heinz Brandt på hesten «Alchimist»,  Kurt Hasse på «Tora» og Marten von Barnekow på «Nordland».
Under andre verdenskrig tjenestegjorde Brandt som oberst i 1944 i generalstaben som nestkommanderende for Adolf Heusinger. Han var til stede under 20. juli-attentatet i Wolfsschanze og var den offiseren som tilfeldigvis flyttet vesken med bomben som Claus von Stauffenberg hadde plassert i møterommet. Brandt sto rett ved bomben da den gikk av og ble hardt skadet. Han døde av skadene to dager etter på feltlasarettet. Han ble dagen etter posthumt utnevnt til generalmajor.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Gull i hestesport, sprangridning lag  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heinz Brandt – Olympedia 
(en) Heinz Brandt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Rainpower

Rainpower AS er et norsk selskap som utvikler, konstruerer, produserer og selger utstyr for elektrisitetsproduksjon basert på vannkraft. Selskapet tilbyr turbiner av type pelton, francis og kaplan, samt pumpeturbiner, småkraftanlegg, turbinregulator, oljetrykksanlegg, ventilregulator, magnetiseringsutstyr, ventiler, vannveg, rør og andre produkter og tjenester relaterert til vannkraftindustrien.
Hovedkontoret er på Kjeller, nær Oslo. 


== Teknikk ==
Rainpowers teknikk omfatter utstyr for produksjon av elektrisitet basert på vannkraft.
Francisturbiner: For fallhøyder på mellom 50 og 600 meter er francis­turbiner den vanligste turbintypen. Denne turbintypen er kosteffektiv, og har høyere virkningsgrad enn noen annen turbintype. Rainpower utvikler og tester nye turbindesign innenhus.
Reversible pumpeturbiner: For fallhøyder på mellom 50 og 700 meter leverer Rainpower ettrinns pumpeturbiner som er spesialtilpassa. Pumpelagra vannkraft er en metode for lagring av store mengder overskuddsenergi. 
Peltonturbiner: Disse er egna for store fall­høyder og lav vassføring, og blir oftest brukt ved fallhøyder på over 300 meter, og for småkraft­. En spesiell fordel med pelton­turbiner er det breie driftsområdet, som gjør dem spesielt egna for kraftverk med stor variasjon i vannføringa. 
Kaplanturbiner: Dette er turbiner med vertikal aksel egna for lave fallhøyder mellom 6 og 60 meter. Vanligvis har kaplanturbiner fire til åtte variable løpehjulsskovler. En stor fordel med kaplanturbiner er at de er egna for kraftverk med stor variasjon i vannføring og fallhøyde. Kaplanturbiner er mye brukt over hele verden på grunn av deres fleksibilitet.


== Historie ==
Selskapet går tilbake til 1853, da Kværner Brug AS ble etablert av Oluf A. Onsum. Senere var det ei sammenslåing med Sørumsand Verksted. Kværner ekspanderte hurtig etter å ha overtatt vannkraftvirksomheten til Nohab, KMW, Tampella og andre.
I 1999 kjøpte General Electric Company Kværners vannkraftvirksomhet og etablerte sin vannkraftvirksomhet under navnet GE Hydro.
I 2005 solgte GE Hydro Sørumsand verksted til NLI AS; to år senere kjøpte dette selskapet hele den norske vannkraftvirksomheten fra GE, og etablerte Rainpower AS.


== Referanser ==
Marten von Barnekow

Marten von Barnekow (født 18. mars 1900, død 29. januar 1967) var en tysk rytter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Von Barnekow ble olympisk mester ganger under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Deltakere på det laget var Heinz Brandt på hesten «Alchimist»,  Kurt Hasse på «Tora» og von Barnekow på «Nordland». I den individuelle konkurransen i sprangridning kom de, von Barnekow og «Nordland», på tjuesjetteplass.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Gull i hestesport, sprangridning lag  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marten von Barnekow – Olympedia 
(en) Marten von Barnekow – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)