jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Interstate 95

Interstate 95 (eller I-95) er en Interstate Highway som løper fra Miami i det sørlige Florida langs hele den amerikanske østkysten helt til Houlton i delstaten Maine, nær den kanadiske grense. Den er ca. 3000 kilometer lang. På sin vei er den innom 15 delstater og forbi hovedstaden Washington D.C. Motorveien betjener mange av det østlige USAs største og viktigste byer.


== Strekninger ==


== Større byer som betjenes ==
Fra nord mot sør:

Portland, Maine
Boston, Massachusetts
Providence, Rhode Island
New Haven, Connecticut
New York City, New York
Newark, New Jersey
Philadelphia, Pennsylvania
Baltimore, Maryland
Washington D.C., District of Columbia
Richmond, Virginia
Fayetteville, Nord-Carolina
Florence, Sør-Carolina
Savannah, Georgia
Jacksonville, Florida
Fort Lauderdale, Florida
Miami, Florida


== Eksterne lenker ==
(en) Interstate 95 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kettlermonumentet

Kettlermonumentet var en minnesten i Beijing over den tyske diplomat von Kettler som ble drept under bokseropprøret.  Clemens August von Kettler (født 22. november 1853 i Potsdam i Tyskland, drept 20. juni 1900 i Beijing) var Tysklands ambassadør i Kina da bokseropprøret brøt ut. Han var på vei fra den tyske legasjon til det kinesiske utenriksdepartement (Zongli yamen) for å protestere mot boksernes tiltakende trakassering av de utenlandske legasjoner da han ble myrdet på gaten.
Drapet var en hevnaksjon mot von Kettler, som i ukene forut for dette hadde skutt mot kinesere, blant annet skutt ned en mann som synes å ha vært helt ikketruende skjønt kledd som en bokser, og kidnappet sønnen hans – for så senere å skyte ham under et kolerisk anfall.     
Noen år senere ble det satt opp en minneportal på det sted han ble drept, i gaten Chongwenmen da jie (kjent av utlendingene som Hatamengaten). Arbeidet med monumentet begynte 25. juni 1901 og ble ferdigstilt 8. januar 1903. Den var en hvit marmorpailou (seremoniell port) med inskripsjoner på kinesisk, tysk og latin som uttrykte keiserens beklagelse. 
Minnesmerket ble i 1918, kort etter Tysklands nederlag under første verdenskrig, avskaffet. Portalen fikk neste året et nytt navn: Dygdens seier-porten, og i 1953 endret man dette til Beskyttelse av Freden-porten.
Il ragazzo della via Gluck

«Lyckliga gatan» er en italiensk popballade med tekst av Luciano Beretta og Miki Del Prete, og melodi av Adriano Celentano, som spilte inn sangen i 1966.


== Svensk versjon ==
Den svenske teksten, «Lyckliga gatan», som handler om nostalgiske minner fra barndommens idylliske gate, ble skrevet av slagerforfatteren Britt Lindeborg (1928–1998), og sangen ble spilt inn av den unge popartisten Anna-Lena Löfgren (1944–2010). «Lyckliga gatan» lå på Svensktoppen i 14 uker fra 10. desember 1967 til 10. mars 1968, en tid også som nummer én. Sangen toppet også salgslistene i Sverige, og den gav Löfgren hennes andre gullplate. Artisten sang ellers inn en tyskspråklig versjon under tittelen «Immer am Sonntag» beregnet på det tyske platemarkedet. «Lyckliga gatan» har blitt en klassisk popslager i Sverige og er spilt inn av flere svenske artister siden. Den svenske versjonen lå også på topp på VG-lista i 1968, og fortsatte å være populær i deler av Norge langt inn på 1970-tallet.


== Norsk versjon ==
Day Seedland skrev en norsk tekst. På norsk har den tittelen «Lykkelige gate».


=== Innspilling ===
Margrethe Thoresen. Utgitt som b-side på singelen Triola TN 493 i 1968.


== Annet ==
Lyckliga gatan er tittelen på en LP-plate med Anna-Lena Löfgren
Lyckliga gatan er også en selvbiografisk bok av Britt Lindeborg, den svenske tekstforfatteren.
Den svenske tittelen ga navn til den norske TV-serien Lyckliga gatan som gikk på TV2 høsten 1999.
Lyckliga gatan var de homofiles kallenavn for det offentlige toalettet i nærheten av det gamle Rikshospitalet i Oslo, ifølge Svein Skeids byvandringer i Oslo i 2008.
«Il ragazzo della via Gluck» kom i en franskspråklig versjon, «La maison où j'ai grandi», i 1966, sunget av Françoise Hardy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Den svenske teksten
Den italienske originalteksten Arkivert 1. september 2008 hos Wayback Machine.
Kongsberg Satellite Services

Kongsberg Satellite Services AS (KSAT) er et norsk selskap, som er en verdensledende tjenesteleverandør for mottak av satellittdata. Historien deres begynte allerede i 1968 med Tromsø Telemetri Stasjon, før KSAT ble etablert i 2001 av Norsk Romsenter og Kongsberg Defence & Aerospace. De hadde i utgangen av 2019 mer enn 220 ansatte.
Selskapet har bakkestasjoner over hele verden, hovedkontoret er i Tromsø. Det er etablert salgskontor i Oslo, Stockholm og Colorado. I Longyearbyen, Svalbard har KSAT verdens største kommersielle antennepark Svalbard Satellittstasjon. 
Selskapet tilbyr tjenester som TT&C, Data acquisition, Hosting services, LEOP og launcher support, sounding rocket support og data handling. I tillegg til data brukt til jordobservasjon. I 2018 ble det etablert en dedikert enhet i selskapet, KSATLITE, for å møte etterspørselen i det stadig voksende New Space-markedet.
KSAT har mer enn 50.000 kontakter med satellitter i måneden. Informasjonen fra satellittene gir viktig kunnskap om planeten vår, som varsling av vær, deteksjon av havis i Arktis, oljesøl og ulovlig fiske - for å nevne noe.
Det globale bakkenettverket til KSAT består av over 200 antenner på 23 forskjellige plasser i verden (2020), som styres fra Tromsø og Svalbard.

Svalbard
Tromsø
Vardø
Athens
Azorerne (partner station)
Puertollano
Dubai
Bangalore
Singapore
Mauritius
Hartebeesthoek
Tokyo
Awarua
Troll, Antarktis
Inuvik
Fairbanks
Nuuk
Los Angeles
Panama
Hawaii
Cordoba (partner station)
Punta Arenas
Tolhuin (partner station)Selskapet er eid likt (50/50) av Space Norway AS (50%) og Kongsberg Defence og Aerospace AS (50%). Selskapet er sertifisert med Achilles Certification og ISO 9001:2005 Certification


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kongsberg Satellite Services – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Flex

Flex er et engelsk begrep som betyr en rekke ting, blant annet:

(med referanse til et lem eller ledd) bøy eller bli bøyd
(med referanse til materialistisk verdi) å skryte eller vise fremFlex kan også referere til en rekke andre ting:


== Trafikk ==
Flexity Berlin, en tysk trikketype
Flexity Classic, en tysk trikkemodell
Flexliner, dansk konsept innenfor jernbaneteknologi
Flexus, et norsk elektroniske billettsystem


== Geografi ==
Flexeiras, kommune i Brasil
Flexurebjerg, fjell i Grønland


== Musikk ==
Flex (sanger), latinamerikansk reggaeton-artist
Flexiplate, grammofonplate laget av myk plast


== Teknologi ==
Flex (programvare), et programvare
Bruce Boxleitner

Bruce Boxleitner (født 12. mai 1950 i Elgin i Illinois) er en amerikansk skuespiller.
Bruce Boxleitner er mest kjent for sine hovedroller i serier som Familien Macahan, Scarecrow and Mrs. King, Babylon 5 (der han spiller rollefiguren «John Sheridan», commander på romstasjonen  Babylon 5), hans roller i filmene The Gambler (sammen med Kenny Rogers), og Tron (der han hadde hovedrollen). Han har vært med i flere andre TV-serier, samt videospillet Tron og spillet Kingdom Hearts II.


== Bakgrunn ==


=== Tidlig liv og familie ===
1. januar 1995 giftet Boxleitner seg med skuespillerinnen Melissa Gilbert som han har en sønn sammen med, Michael og en stesønn Dakota Brinkman, sønn av skuespilleren Bo Brinkman. Han har to eldre sønner, Sam and Lee, sammen med sin tidligere kone, skuespillerinnen Kathryn Holcomb som nå er gift med den engelske skuespilleren Ian Ogilvy. Melissa Gilbert spilte hans kone «Anna Sheridan» i Babylon 5.


== Skuespillerkarriere ==


=== Babylon 5 ===
I 1994 startet science fiction-serien Babylon 5. Boxleitner spilte rollen som «John Sheridan», kommandør og sjef for romstasjonen Babylon 5. Serien gikk i fem sesonger, var en kjempesuksess og Boxleitner kom med i den andre sesongen, og erstattet den tidliger kommandøren Michael O'Hare som «Jeffrey Sinclair». Han har også spilt i flere av spin-off filmene basert på Babylon 5, den siste i 2007.


== Etter B5 ==


=== Forfatterskap ===
Boxleitner har skrevet to science fiction-romaner med en western-setting: Frontier Earth (1999) og Searcher (2001).


=== Verv ===
I 2003 ble Boxleitner utnevnt til styret i National Space Society, en ikke-kommersielle organisasjon for utdanning innenfor romfart, grunnlagt av Dr. Wernher von Braun.


== Priser og nominasjoner ==
Saturn Award (Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films, USA)

1999 – Nominert – Outstanding Supporting Actor – Babylon 5Golden Boot Awards

1993 – Vinner – Golden BootUniverse Reader's Choice Award (Sci-Fi Universe Magazine, USA)

1996 – Vinner – Best Actor in a Genre TV Series – Babylon 5
1995 – Vinner – Best Actor in a Genre TV Series – Babylon 5 (delt med David Duchovny for The X Files)


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bruce Boxleitner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bruce Boxleitner på Internet Movie Database 
(sv) Bruce Boxleitner i Svensk Filmdatabas 
(da) Bruce Boxleitner på Filmdatabasen 
(da) Bruce Boxleitner på Scope 
(fr) Bruce Boxleitner på Allociné 
(en) Bruce Boxleitner på AllMovie 
(en) Bruce Boxleitner hos Rotten Tomatoes 
(en) Bruce Boxleitner hos The Movie Database 
(en) Bruce Boxleitner hos Internet Broadway Database 
(en) Bruce Boxleitner hos Behind The Voice Actors
Glo

En glo er en liten partikkel, bit eller del som gløder og brenner uten flamme, for eksempel på et stykke glødende tre eller kull. 
En ulmebrann består av glør, likeså en utdøende brann eller et bål hvor det ikke lenger finnes synlige flammer. 
En glo i flukt kalles ofte en gnist og oppstår også ved sliping eller sveising, eller for eksempel i eksosen fra en bil. I mindre bål og ildsteder er gnistene som regel små. Ved en brann, hvor konveksjonen (oppdriften) er betydelig sterkere, forekommer knyttnevestore gnister. Selv små gnister er varme nok til å antenne brennbart materiale, og mange branner har startet eller spredt seg med gnister. Foran en peis brukes en netting foran ilden som gnistfanger for at det ikke skal komme gnister ut i rommet, da dette utgjør en stor brannfare. 
Også varm aske kan utgjøre en brannfare hvis den tømmes sammen med brennbart avfall eller i en brennbar beholder, da den kan inneholde glør.


== Se også ==
Gnist
Ild
Ulmebrann
Kullvandring, å gå på glødende kull


== Referanser ==
École française d’Extrême-Orient

École française d'Extrême-Orient (EFEO) er et fransk institutt viet til Asia-forskning. Navnet betyr Den franske skole for Det fjerne østen. Den ble grunnlagt  i 1900 for å studere Saigons sivilisasjon. Hovedkvarteret er nå (2007) i Paris. Dets hovedfelt er nå  arkeologi og studiet av fransk sivilisasjon.
Skolen utviklet i 1902 et romaniseringssystem for gjengivelse av kinesisk språk. Systemet er kjent som EFEO-transkripsjonen av kinesisk. Den dominerte i den fransktalende verden til midten av 1900-tallet, da den gradvis ble fortrengt av pinyin.
Skolen har nå sentra i 

Maison de l’Asie, Paris (hovedsetet)
Pondicherry i India
Rangoon i Burma
Chiang Mai i Thailand
Kuala Lumpur i Malaysia
Jakarta i Indonesia
Phnom Penh og Siem Reap i Kambodsja
Vientiane i Laos
Hanoi i Vietnam
Beijing i Folkerepublikken Kina
Hongkong
Taipei i Republikken Kina (Taiwan)
Seoul i Sør-Korea
Kyoto og Tokyo i Japan


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) École française d'Extrême-Orient – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Skrifter på europeiske språk vedrørende Kina Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine.
Achang

Achang (kinesisk: 阿昌族,  pinyin: Āchāngzú) er ett av de minste av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 var det 33.936 av dem i Kina, for det meste i Dehong i provinsen Yunnan. 


== Eksterne lenker ==
The Achang ethnic minority (kinesisk regjeringsside)
Luís Fróis

Luís Fróis (født 1532 i Lisboa i Portugal, død 8. juli 1597) var katolsk prest tilhørende jesuittordenen og misjonær i Japan.
Han ble jesuitt i 1548 og kom til Japan i 1563. I 1564 kom han til Kyoto og møtte Ashikaga Yoshiteru som var shogun på den tiden. I 1569 ble han venn med Oda Nobunaga og bodde i hans residens i Gifu mens han forfattet bøker. 
Blant hans verker er en bok om Japans historie, Nihonshi. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Luis Frois
Nils Bjørgås

Nils Bjørgås (født 14. mai 1910, død 31. januar 1983) var en norsk lærer og barnebokforfatter. 
Han debuterte i 1948 med Vetle-Jens (illustrert av Kjell Aukrust), og skrev i alt 3 barnebøker, i en sammenhengende trilogi. Lemenåret (1949) er en videreføring av debutbokas episodiske pastoraler fra fjellbygda, mens det tredje bindet Siste sommaren (1950) med sine skildringer av pubertet inneholder et sterkt generasjonsoppgjør mellom hovedpersonen Jens og faren, og også av Jens' distansering til hjemmemiljøet. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering i 1950 for den tredje boka. Alle bøkene ble skrevet mens han var folkeskolelærer ved Aker 2-delte skole, Norderhov, Ringerike.
Bjørgås var også ansvarlig for nynorskversjonen av 1954/55-utgaven av Nordahl Rolfsens lesebok. 


== Litteratur ==
Birkeland, Tone, Risa, Gunvor, Vold, Karin Beate (2005): Norsk barnelitteraturhistorie. 2. utg. Samlaget, ISBN 82-521-5933-8
Johanne Regine Reimers

Johanne Regine Reimers (Juell ) (født 17. oktober 1847 med etternavn Elvig, død 29. april 1882) var en norsk skuespiller. 
Hun debuterte i 1865 i Bergen og kom i 1866 til Christiania Theater, hvor hun var en av de bærende krefter. Hun ble landets første store realistiske skuespillerinne, og hennes største rolle var en temperamentsfull og  virkelighetsnær Nora i Et dukkehjem.  
Hun var først gift med skuespilleren Mathias Juell, og sammen fikk de datteren Johanne Dybwad. Senere ble hun gift med Arnoldus Reimers, kort tid etter bryllupet fikk hun kreft og døde bare 34 år gammel. Hun er begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.


== Referanser ==


== Kilder ==
Øyvind Haaland (red.) og Mari Mellum (1999). «Her hviler... Kjente personer på kirkegårdene i Oslo sentrum» (PDF). Oslo kommune / Gravferdsetaten. s. 116. Arkivert fra originalen (PDF) 20. juli 2011. Besøkt 2. mars 2016. 


== Litteratur ==
Nils Collett Vogt  (1918) – Johanne Juell


== Eksterne lenker ==
(en) Johanne Regine Reimers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Johanne Regine Reimers hos Sceneweb
Hans Abramson

Hans Ebramson, egentlig Hans Erik Vilhelm Abramsson (født 5. mai 1930 i Stockholm, død 9. juni 2012) var en svensk regissør og manusforfatter.
Abramson arbeidet som regiassistent ved Hälsingborgs Stadsteater 1952–1953 og som regissør ved Teatern i Gamla Stan 1953–1954. Han fikk sin regidebut i 1953 på sistnevnte med Büchners Woyzeck. Han var ansatt som regiassistent ved Svensk Filmindustri (SF) 1954–1956. Til TV kom han i 1956 og arbeidet som en av de første TV-teaterregissørene fram til 1962 med blant annet En handelsresandes död (1962). Han var også filmregissør ved SF 1960–1965 og teaterregissør ved Malmö stadsteater 1963–1964.


== Filmografi ==


=== Regi (utvalgt) ===
1994 – År av drömmar
1984 – Träpatronerna (TV-serie)
1976 – A.P. Rosell, bankdirektør (TV-film)
1967 – Roseanna
1967 – Bränt barn
1966 – Ormen
1965 – För vänskaps skull
1961 – Briggen Tre Liljor
1961 – En handelsresandes död (TV-teater)
1959 – Vår ofödde son (TV-film)
1958 – En stormträta (TV-film)


=== Filmmanus (utvalgt) ===
1991 – Villfarelser
1967 – Roseanna
1967 – Bränt barn
1966 – Ormen
1960 – Balkongen


== Eksterne lenker ==
(en) Hans Abramson på Internet Movie Database 
(sv) Hans Abramson i Svensk Filmdatabas 
(da) Hans Abramson på Filmdatabasen 
(da) Hans Abramson på danskefilm.dk 
(da) Hans Abramson på danskfilmogtv.dk 
(fr) Hans Abramson på Allociné 
(en) Hans Abramson hos The Movie Database
HMHS «Britannic»

HMHS «Britannic» (opprinnelig bygget som RMS (også SS) «Britannic») var et britisk-flagget havgående hospitalskip / atlanterhavsskip som ble konstruert fra 1911 til 1915 av Harland and Wolff i Belfast, Nord-Irland, for det kjente britiske rederiet White Star Line som det tredje skipet i White Star Lines Olympic-klassen. RMS «Britannic» var da hun ble bygget verdens største atlanterhavsskip, hun ble konstruert for å være verdens mest luksuriøse og sikreste passasjerskip, som skulle gå i transatlantisk rute mellom Southampton og New York. Skipet var søsterskipet til RMS «Titanic» og RMS «Olympic». RMS «Britannic» var under konstruksjon da søsterskipet «Titanic» sank på sin jomfrutur fra Southampton til New York natt til 15. april 1912. Noen av de skjebnesvangre designsvakhetene på «Titanic» ble utbedret på «Britannic» før hun ble ferdigbygget. Lanseringen fant sted 26. februar 1914.
Ved begynnelsen av første verdenskrig ble skipet rekvirert av Royal Navy for å fungere som et hospitalskip, hun ble satt inn i tjeneste den 23. desember 1915. «Britannic» seilte fem vellykkede turer mellom Storbritannia og Gallipoli-fronten for å hente sårede britiske soldater fra felttoget i Tyrkia. På den sjette turen kantret hun og sank etter å ha blitt rammet av en stor eksplosjon da hun var på vei til Tyrkia den 21. november 1916, hun forliste utenfor øya Kea nær Hellas ved Middelhavet, 30 mennesker mistet livet under forliset. Det har vært mange undersøkelser for å finne ut om senkningen var et resultat av en mine eller en torpedo skutt fra en tysk ubåt, uten at en konklusjon har blitt nådd.
Vraket av «Britannic» ble funnet i 1975 på 120 meters dyp av en ekspedisjon ledet av franskmannen Jacques-Yves Cousteau. Vraket er det største passasjerskipet som ligger på sjøbunnen etter hennes skjebnesvangre søsterskip «Titanic».


== Bildegalleri ==

		
		
		
		
		


== Kilder ==
The RMS Britannic — The Forgotten Sister (en)
Sinking — Hospital Ship HMHS Britannic (en)
Australian Open 2005

Australian Open 2005 ble arrangert i Melbourne 16. – 30. januar. Australian Open er en Grand Slam-turnering i tennis. Singleturneringen for herrer ble vunnet av Marat Safin fra Russland og dameturneringen av Serena Williams fra USA.


== Menn single ==


=== Åttendelfinaler ===


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner single ==


=== Åttendelfinaler ===


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Double og mixeddouble ==


=== Finale double menn ===


=== Finale double kvinner ===


=== Finale mixeddouble ===


== Eksterne lenker ==
ITF Menn, Kvinner
Kjell Bergqvist

Kjell Bertil Leonard Bergqvist (født 23. februar 1953 i Enskede, Stockholm) er en svensk skuespiller.
Bergqvist gikk ut av Dramatens elevskola 1973 og debuterte i En enkel melodi og Jack. Han har i mange år samarbeidet med manusforfatteren og regissøren Ulf Malmros. På 1990-tallet var Bergqvist med i flere Beck-filmer der han spilte Martin Becks kollega Kollberg. 2001 fikk han en Guldbagge for hovedrollen i Den bästa sommaren og 2002 ble han nominert for hovedrollen som Leif i Leva livet.
Bergqvist har vært gift med Yvonne Ryding (Miss Universe i 1984) og de har to døtre. Han har også en datter fra et tidligere forhold. 


== Filmer og TV-serier i utvalg ==
2006 – Gangster (film)
2006 – Mäklarna (TV)
2005 – Tjenare kungen
2005 – Kocken
2004 – Graven (TV)
2004 – Strandvaskaren
2004 – Tre solar
2003 – Smala Sussie
2003 – Lillebror på tjuvjakt
2003 – Ondskapen
2002 – Livet i 8 bitar
2002 – Hundtricket
2001 – Leva livet
2000 – Den beste sommeren
1999 – Dödlig drift
1996 – Vinterviken
1996 – Silvermannen (TV-serie)
1994 – Rapport till himlen (TV-serie)
1994 – Stockholm Marathon
1994 – Polismördaren (TV-film)
1994 – Mannen på balkongen
1993 – Polis polis potatismos
1993 – Brandbilen som försvann
1993 – Roseanna
1992 – Ha ett underbart liv
1992 – Den demokratiske terroristen
1988 – Besökarna
1986 – Kullagret (TV-serie)
1986 – Bödeln och skökan
1985 – En ettas dagbok (TV-serie)
1985 – Rid i natt!
1984 – Blomsterbudet (kortfilm)
1984 – En doft av honung (TV-pjäs)
1984 – Annika - en kärlekshistoria (TV-serie)
1981 – Trolltyg i tomteskogen (dubbning)
1981 – Inackorderingen (TV-pjäs)
1981 – Zéb-un-nisá (TV-pjäs)
1981 – Genombrottet (TV-pjäs)
1981 – Fru Carrars gevär (TV-pjäs)
1981 – Lösnummer (TV-serie)
1981 – Babels hus (TV-serie)
1981 – Operation Leo
1980 – Hyenan ler faktiskt inte (TV-serie)
1980 – Mary Lou (TV-pjäs)
1980 – Cirkus Zero med Robert Broberg
1980 – Dokudramaserien Från Boston till pop
1980 – Ett drömspel (TV-pjäs)
1979 – En kärleks sommar
1979 – Katitzi
1979 – Doktor Snuggles (dubbning)
1978 – Chez Nous
1977 – Tabu
1976 – Jack
1974 – En enkel melodi
1973 – Om 7 flickor


== Eksterne lenker ==
Kjell Bergqvist debatterer
(en) Kjell Bergqvist på Internet Movie Database 
(sv) Kjell Bergqvist i Svensk Filmdatabas 
(da) Kjell Bergqvist på Filmdatabasen 
(da) Kjell Bergqvist på danskfilmogtv.dk 
(da) Kjell Bergqvist på Scope 
(fr) Kjell Bergqvist på Allociné 
(en) Kjell Bergqvist på AllMovie 
(en) Kjell Bergqvist hos Rotten Tomatoes 
(en) Kjell Bergqvist hos The Movie Database
A Day in the Life

«A Day In The Life» er den siste sporet på The Beatles-album Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band fra 1967. 
Det er en psykedelisk rockelåt, hovedsakelig sunget av John Lennon, men en liten del av sangen er også sunget av Paul McCartney.


== Psykedelisk ==
Fire ganger er det en psykedelisk strofe med noen variasjoner, spilt av et orkester hovedsakelig med strykere, men også noen blåsere. I disse strofene er det noen vokaler av John Lennon og noe tromming av Ringo Starr. Oppgaven orkesteret fikk når låta skulle spilles inn, var å begynne på den laveste tonen instrumentet deres kunne spille, og avslutte på høy E-tone.


== Referanser ==
Kirov (Kirov oblast)

Kirov (russisk: Ки́ров), fra 1781 til 1934 kjent som Vjatka (russisk: Вятка) og før 1781 Khlynov (russisk: Хлынов), er en by og administrativt senter i Kirov oblast i Russland. Byen ligger ved elva Vjatka. Innbyggertall (folketelling 2002): 457 578.


== Historie ==
Fortet Khlynov, beliggende like vest for Uralfjellene, ble grunnlagt av handelsmenn fra Novgorod i 1374. Det er første gang nevnt som by i dokumenter fra 1457. Khlynov ble innlemmet i Storfyrstedømmet Moskva i 1489. Byen ble kjent over hele Russland for sine leirstatuetter og fløyter. Byens eldste gjenværende monument er Maria himmelfarts-katedralen fra 1689, en imponerende bygning kronet med fem kupler.
I 1781 omdøpte Katarina den store Khlynov til Vjatka, og gjorde byen til senter i et eget gubernija. Byen gjorde også tjeneste som et eksilsted, spesielt for Alexander Herzen og Mikhail Saltykov-Sjtsjedrin. På slutten av 1800-tallet var den en viktig stasjon på den transsibirske jernbanen. I desember 1934 ble byen oppkalt etter den sovjetiske lederen Sergej Kirov, som ble myrdet 1. desember.


== Økonomi ==
Kirov er et senter for maskinbygging, metallurgi, belysning, trykkerier og tømmerindustri.
Byen er et regionalt transportknutepunkt (den transsibirske jernbanen) og elvehavn. Kirov elvehavn gikk konkurs sist på 1990-tallet, og alle elvebåtene ble solgt. Kirov har vært kjent blant naboregionene for sine meget dårlige veier og gater.Byens lufthavn er Kirov Pobedilovo lufthavn. På 1990-tallet var denne lufthavna stengt, og i årevis var det ingen rutefly noensteds. Rundt 2003 prøvde flere selskaper å starte flyvninger fra Kirov til Moskva og Krasnodar i sommersesongene, og fra 2006 flyr et lokalt selskap ruten til Moskva. 


== Vennskapsbyer ==
 Siedlce, Polen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kirov, Kirov Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons