jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Taumevassheia

Taumevassheia er et fjellområde i Sirdal kommune i Agder. Det utgjør den nordøstligste delen av Sirdalsheiane, og ligger mellom Taumevatn og øvre del av Sirdalen i vest, Rosskreppfjorden i øst, Suleskardveien i sør og fylkesgrensa mot Aust-Agder i nord. Stort sett hele Taumevassheia ligger innenfor Setesdal Vesthei Ryfylkeheiane landskapsvernområde.Taumevassheia er det høyest beliggende området i Vest-Agder, med høyder fra 900-1 000 meter over havet i sør til 1 300-1 400 moh. i nordøst. Av fylkets 25 høyeste topper ligger 21 i dette området, og de fleste av disse toppene er navnløse. Den høyeste er Urdalsknuten, på fylkesgrensa mot Aust-Agder, som har en høyde på 1 434 meter over havet.
Taumevassheia er et viktig tur- og friluftsområde hele året.


== Referanser ==


== Se også ==
Fjell i Vest-Agder
Otto Zdansky

Otto Zdansky (født 28. november 1894 i Wien, død 26. desember 1988 i Uppsala) var en østerriksk paleontolog urtvandret til Sverige, og er mest kjent for sin oppdagelse av Pekingmennesket. 


== Lov og virke ==


=== Bakgrunn ===
Otto Zdansky, av jødisk opprinnelse, kom til Uppsala etter første verdenskrig der han ble tatt vare på av studentorganisasjonen ved Uppsala universitet. Ved studier i sin hjemby og ved kontakter med professoren i paleontologi ved universitetet, Carl Wiman, lykkes han å fullføre sine studier og disputerte i 1921. 


=== Paleontolog, pekingmennesket ===
Wiman var en bekjent av forskeren Johan Gunnar Andersson som på tiden da Zdansky disputerte, ledet utgravninger i Kina. Gjennom disse kontaktene fikk Zdansky hjelpe til ved utgravningene og en dag fant han en kinntann fra en hominid i en grotte ved Chou Kou Tien ( Zhoukoudian) ikke langt fra Beijing (Peking). Da han siden vendte tilbake til Uppsala og gikk igjennom forskningsmaterialet, som var sendt dit, oppdaget han ytterligere to tenner. Han gjemte funnet unna og publiserte ingenting før i 1926, etter at han hadde rukket å undersøke grotten nøyere. 
Han publiserte sine forskningsresultater i Nature, og fikk året etter et professorat ved universitetet i Kairo som han ble til 1950 før han vendte tilbake til Sverige og Uppsala.
Utforskningene i Kina ble fortsatt av den canadiske paleontologen Davidson Black og franskmannen Teilhard de Chardin, delvis i samarbeide med Otto Zdansky og Johan Gunnar Andersson. Ytterligere funn ble gjort og den fossile menneskeslektningen ble døpt Sinanthropus pekinensis.
Otto Zdansky er også kjent for sine utgravninger av pattedyrfossiler i Baode fylke i provinsen Shanxi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Tore Frängsmyr (2006). Pekingmänniskan - en historia utan slut. Stockholm: Natur och kultur. ISBN 91-27-11427-9. 
Nils Uddenberg, Idéer om livet, II. En biologibok (2003)
Fagermosen naturreservat

Fagermosen naturreservat er et våtmarksområde på Setskog i Aurskog-Høland kommune som ble  vernet i 1981 for å bevare ei større, uberørt nedbørsmyr og et plantegeografisk interessant område.Naturreservatet ligger nord for sjøen Setten, og utgjør et stort, sammenhengende myrområde omgitt av barskogkledde åser i vest og øst. I sør og nord ligger dyrket mark nært inntil myra. Fagermosen er ei nedbørmyr med flere eksentriske partier (høydepartier), som er særlig godt utviklet i den nordre delen. Små jordvannspåvirkete partier finnes i kantsonen. Midt på myra er det et større sumpområde med mye løsbunn. I øst og vest er det arealer med frodig kantvegetasjon.
Fagermosen representerer en utforming av eksentrisk høgmyr som er typisk for Akershus’ østre deler. Fagermosen har høy verdi som fuglebiotop og fungerer blant annet som rasteplass for traner under trekk.
Området nås fra lokale vei- og stisystemer.


== Referanser ==
Bergsjø-Hølandselva dyrefredningsområde

Bergsjø-Hølandselva dyrefredningsområde er et våtmarksområde i Aurskog-Høland kommune som ble  vernet i 1992 for å bevare det rike fuglelivet og fuglenes livsmiljø i området.Fuglefredningsområdet omfatter en ca. 2,5 km lang strekning av Hølandselva og Bergsjø med omgivelser, nord for riksvei 125. Berggrunnen består av gneiser som i hovedsak er dekt av marin leire. Hølandselva renner her på en flat elveslette og vår- og høstflom danner en grunn sjø på opptil to km lengde. I Bergsjøområdet finnes soneringer med kratt- og sumpvegetasjon. Her vokser sumpplanter som sjøsivaks og kalmusrot, foruten elvesnelle og kvasstarr. På større dyp vokser undervanns- og flytebladplanter som gul nøkkerose, tusenblad og vanlig tjønnaks.
Området har betydning som raste- og hvileplass for fugl under trekk. Ved oversvømmelsene vår og høst er det et stort antall vade- og andefugler her. I disse periodene er det blant annet observert krikkender, sangsvaner, dvergsvaner, knoppsvaner, brunnakker, silender, gluttsniper, skogsniper, viper, rødstilker, storspover og toppdykkere.
Elvesletter med regelmessig oversvømmelse er etter hvert blitt sjeldne i landsdelen. Plantesamfunnene i området er velutviklede og representative for elvesletter i det sørøstlige Norge.


== Referanser ==
Vestre Fuglemosen naturreservat

Vestre Fuglemosen naturreservat er et våtmarksområde i Aurskog-Høland kommune som ble  vernet i 1981 for å bevare ei større, uberørt nedbørsmyr og et plantegeografisk interessant område. Naturreservatet ble i 2022 utvidet og slått sammen med Vestre Risenhøgda naturreservat, se Vestre Risenhøgda og Fuglemosen naturreservat.
Naturreservatet ligger øst for Skulerudvannet, nær toppen av en slak ås med høyereliggende skogsmark i øst og nord. Terrenget har svak kuppelform og myra er ei hvelvet nedbørsmyr. I kantene er det større, jordvannspåvirkede, fattigmyrområder. De nedbørspregete delene av myra er dominert av myrflatesamfunn med lave tuer, fastmatter, mykmatter og løsbunn. I tuene er lavarter vesentlig mer dominerende enn i de fleste andre myrer som er undersøkt i området. I myrkantene vokser frodige jordvannspåvirkete plantesamfunn.
Området er plantegeografisk interessant, og av særlig interesse er forekomsten av de to kystbundne artene klokkelyng og pors, som vokser sammen med granstarr som har østlig utbredelse.
Myra nås på sti og skogsvei.


== Referanser ==
Store Rekke naturreservat

Store Rekke naturreservat er et våtmarksområde på Setskog i Aurskog-Høland kommune som ble  vernet i 1981 for å bevare et større sammenhengende myrlandskap med varierende myrtyper.Naturreservatet ligger øst for sjøen Setten i et svært myrrikt, barskogdominert område med rolig topografi.
Området utgjør et myrlandskap med stor variasjon i myrtyper. Mange små flatmyrer og noen få store nedbørsmyrer dekker størst areal. På mindre områder finnes tydelige streng- og høljesystemer. Forsumpete områder med svak helling danner små partier med bakkemyr. I sørligste del av området finnes et slukhøl. Fastmarksøyer og tjern finnes spredt. Området har også meget høy verdi som fuglebiotop.


== Referanser ==
Arkeologiåret 1926

Arkeologiåret 1926 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1926.


== Ekspedisjoner ==
Februar – Thomas Gann besøker Mayaruinene i Coba, og publiserer den første førstehåndsbeskrivelsen av funnstedet seinere på året.
Enrique Juan Palacios beskriver detaljert Chinkultic.
Matthew Stirling utforsker Ny-Guinea (til og med 1929).
Leo Frobenius gjør den første detaljerte undersøkelsen av den sentrale østre ørkenen i Egypt.
Den første undersøkelsen av Tel Hazor blir gjort av John Garstang.
Louis og Mary Leakey oppdager et område med funn fra neolittisk tid på Hyrax Hill, Kenya.


== Utgravninger ==
British Museum sponser utgravninger ved Lubaantun under T.A. Joyce.
Uaxactun prosjektet ved Carnegie Institution ledet av Oliver Ricketson begynner.
Alexander Keiller og Harold St George Gray graver ut Windmill Hill, Avebury (fortsetter til 1929).
Pierre Teilhard de Chardin slutter seg til de pågående utgravningene av funnstedet for Pekingmennesket ved Zhoukoudian, China som en rådgiver.


== Publikasjoner ==
Otto Zdansky publiserer i Nature funnet av pekingmennesket
Nils Åberg – The Anglo-Saxons in England during the early centuries after the invasion
V. Gordon Childe – The Aryans: a Study of Indo-European Origins


== Funn ==
Ringtunet på Vollmoen i Steigen blir funnet av amatørarkeologen Edvard Havnø.
Oktober – Johan Gunnar Andersson offentliggjør funnet av to menneskelige jeksler blant materialet som er gravd ut fra funnstedet av Pekingmennesket i Zhoukoudian, Kina av hans assistent Otto Zdansky i 1921 og 1923.
Første oppdagelsen av Maya bosettingen i El Mirador.
Crofton Roman Villa oppdages av murere i Orpington, England.


== Hendelser ==
Juni – Bagdads arkeologiske museum åpner.
Ellis Minns får Disney-professoratet i arkeologi ved University of Cambridge.


== Fødsler ==
12. februar – Boris de Rachewiltz, italiensk-russisk egyptolog og arkeolog (død 1997)
24. april – Leslie Alcock, britisk arkeolog (død 2006)
29. mai – Egil Bakka, norsk arkeolog (død 1985)
18. juni – Elisabeth Ruttkay, østerriksk arkeolog
16. august – Roger Agache, fransk arkeolog (død 2011)
20. september – Frédéric L. Bastet, nederlandsk klassisk arkeolog, historiker og forfatter (død 2008)
24. september – Aubrey Burl, britisk arkeolog som forsket på forhistorie (93, død 2020)
12. desember – Wang Jin, kinesisk arkeolog som forsket på forhistorie (død 2020)


== Dødsfall ==
26. mars – Georges Aaron Bénédite, fransk arkeolog (født 1857)
18. mai – Bernard Pyne Grenfell, britisk egyptolog, arkeolog og papyrolog (født 1869)
20. juni – Hugo Bergstedt, svensk pedagog, antikkforsker (klassisk arkeologi) og oversetter (født 1855)


== Referanser ==
Museo Nazionale, Palazzo del Bargello

Museo Nazionale, Palazzo del Bargello er i dag et viktig kunstmuseum i Italia. Bygningen ble i en periode brukt som anstalt og fengsel, og ble da også kalt for Palazzo del Popolo (Folkets palass). Adressen er Proconsolo 4, Firenze.
Bargello er avledet av latin bargillus, og har samme ordstamme som det gotiske bargi, som på norsk er blitt til borg.


== Borgen ==
Palazzo del Bargello ble opprinnelig oppført som sete for byrådet, men ble 1261 overtatt den høyeste magistrat, Podestà, ved Firenzes bystyre, og ble da omtalt som Palazzo del Podestà. Palazzo del Bargello er nå den eldste offentlige bygning Firenze. I høyrenessansen på 1300-tallet var fasaden hyppig brukt som åsted for uthenging av folkets fiender gjennom såkalte pittura infamante.

		
		


== Litteratur ==
Giovanna Gaeta Bertelà: Bargello Nationalmuseum. Giunti. Firenze 2001. ISBN 88-09-01948-2


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Museo del Bargello – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Bargello National Museum». Rådet for kulturarv. Arkivert fra originalen 26. august 2009.  Arkivert 22. november 2011 hos Wayback Machine.
«Palace of Bargello» (HTML and QuickTimeVR). Italiensk reisebøker. 
Bargello Overview
Oversikt over Firenzes museer (på engelsk)
Hølvannet naturreservat

Hølvannet naturreservat er et våtmarksområde ved riksgrensen i Aurskog-Høland kommune. Området som ble  vernet i 1992 for å sikre et næringsfattig vann beliggende i myrrike barskogstrakter i høyereliggende del av Østfold, var på 2256 dekar. Reservatet omfatter også myra Finnemosen som ligger inntil sjøen. Ved utvidelse i 2008 ble området på over 5500 dekar. I vannet er det en rekke holmer som utgjør et "skjærgårdsmiljø" som ikke finnes tilsvarende i andre sjøer i Østfold. Området har en spesiell hekkefuglfauna. Hølvannet var det eneste næringsfattige vannet som inngikk i verneplan for våtmark i Østfold.
Vannstanden i sjøen er kunstig høy som følge av en gammel reguleringsdam. Dammen ble restaurert i 1998 av Østre Rømskog Jeger- og Fiskerforening med tilskudd fra Fylkesmannen. 
I forbindelse med erstatningsoppgjøret ble det fastsatt en egen avtaleforutsetning om vedhogst på Storøya.


== Referanser ==
Kolle (dyr)

Ei kolle er i utgangspunktet et kvegdyr av hunnkjønn som naturlig mangler horn. Uttrykket brukes imidlertid også om hunner av hjort og elg, for eksempel ei elgkolle, som ikke utvikler gevir. Uttrykket skriver seg fra adjektivet «kollet», som beskriver noe som er ubevokst eller nakent (jamfør kolle).
Kolle (landform)

En kolle er en mer eller mindre avrundet forhøyning der berggrunnen stikker opp i dagen. Koller og kollelandskaper finnes hovedsakelig i områder der grunnfjellet er av grovkornede krystallinske bergarter. Slike bergarter eroderer korn for korn i stedet for å sprekke opp i større biter når de slites ned, og danner typiske avrundede former. Der kollen ligger under marin grense vil de løse sedimentene på toppen og langs sidene være vasket av, slik at kollen har lite eller intet jordsmonn, og vegetasjonen vil være dominert av nøysom vegetasjon som lyng og furu. Kollenes karakteristiske form er også et resultat av istiden. De fleste koller vil ha en avrundet side liggende mot isbreens flyterettning, mens den på den motsatte siden vil ha en mer kantet side der isen har tatt med seg flyttblokker.I Norge er koller og kollelandskaper er særlig vanlige på Østlandet i områder i Oslo, Akershus og deler av Buskerud. Der kollelandskaper er delvis oversvømmet av hav, vil det dannes skjær, et typisk landskapstrekk langs kysten på Øst- og Vestlandet. Den typiske fasongen på en isskurt kolle med an slak og en bratt side gir oppgav til hvalskrottskjær.
I land der istiden ikke på samme måte har formet landskapet finner vi ikke de typiske avrundede grunnfjellskollene. Beslektede begreper som de amerikanske mesa og butte viser til rester av berggunn som står igjen der store elver har gravd seg gjennom et geologisk platå (høyslette). Slike formasjoner har gjerne en flat topp, i motsetning til de istidspåvirkede kollene i som er avrundede. Det britiske hillock kan vise til en typisk berggrunnskolle, men brukes også om andre forhøyninger i terrenget, endog noen ganger om gravhauger.


== Referanser ==
Kallakmosen naturreservat

Kallakmosen naturreservat er et våtmarksområde i Indre Østfold og Aurskog-Høland kommuner i Viken som ble vernet i 1992 for å sikre en svakt hellende regnvannsmyr med små partier med jordvannspåvirket myr. I vest grenser reservatet til jordbruksarealer, resten er omkranset av barskog og myr. 
Flere av fugleartene som er tilknyttet myrer finnes her, og området er en viktig hekkeplass for slike arter. Det var pr 1986 registrert 21 arter i området derav 12 hekkende arter. Myra inngår i et større system for våtmarksfugl som strekker seg over større områder både i Østfold og Akershus.
Kallakmosen ble opprinnelig foreslått fredet i verneplanene for myr i Østfold i 1977. Området ble imidlertid tatt ut av planen pga. uavklarte spørsmål i forhold til torvuttak på den søndre delen av myra. Området ble tatt med i verneplan for våtmark i 1992 med en annen avgrensning. På den søndre del av myra foregår det pr. i dag produksjon av torvstrø.


== Referanser ==
Gregor XI

Gregor XI, døpt Pierre Roger de Beaufort (født 1329 på slottet Maumont i Limoges i Frankrike, død 27. mars 1378 i Roma i Italia) var pave i Avignon og i Roma fra 30. desember 1370 og frem til sin død.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Pierre Roger de Beaufort ble født på slottet Maumont i Limoges. Han var brorsønn av pave Klemens VI som overøste ham med formaninger, og gjorde ham til kardinaldiakon i 1348, bare 18 år gammel. Han var dermed allerede blitt kardinal før han tok fatt på teologiske studier ved universitetet i Perugia.
Han gikk skarpt til angrep på John Wyclifs lære.


=== Pave ===
Han ble valgt til Urban Vs etterkommer, og 4. januar 1371 tok han navnet Gregorius og ble bispeviet og innsatt som pave dagen etter.
Gregor XI gjorde den tabbe å sende franskmenn som legater til de italienske småstatene, noe som førte til opprør mot kirkestaten i Firenze. Han ekskommuniserte alle byens borgere, og Katarina av Siena ble sendt for å megle.
Han mislyktes i sine forsøk på å forsones med den greske kirke, å megle mellom England og Frankrike og å skape fred mellom de små fyrstedømmene i Sør-Europa.
I november 1375 ga han biskopen i Odense, Valdemar Podebusk, og den danske erkebiskopen av Lund, Niels Jensen Bild, i oppgave å dra til Sverige for å iaktta og skrive en rapport om Birgitta av Vadstena.  Etter et besøk hos erkebiskopen i Lund fortsatte Podebusk alene til Vadstena, der han frøs seg gjennom et iskaldt opphold 21.-31. mars 1377. Pave Gregor ønsket opplysninger om Birgitta ut fra spørsmålet om hun var verdig til å helgenkåres, og Podebusks rapport om Birgittas livsførsel og de mirakuløse helbredelsene hun skulle ha utført, fikk avgjørende betydning for pavekirkens forståelse av hennes personlighet og liv.Gregor XI hadde sitt pavesete i Avignon, inntil han i 1377 fikk flyttet det tilbake til Roma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gregorius XI – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Gregorius XI – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Artikkelen bygger på Catholic Encyclopedia, Volume VI. (1909)
Langå–Struer-banen

Langå–Struer-banen er en av de første jernbanene i Nørrejylland og ble bygget som den neste del av prosjektet, hvor Århus-Randersbanen var den første. Den ble bygget av Peto, Brassey and Betts for den danske staten. Strekningen Langå-Viborg ble innviet den 21. juli 1863, Viborg-Skive den 17. oktober 1865 og Skive-Struer den 17. november 1865.
Prosjektet ble påvirket av krigen i 1864, som forsinket åpningen av strekningen vest for Viborg.


== Trafikk ==
Fra januar 2003 betjenes strekningen av Arriva. Dessuten har DSB to daglige Intercity-forbindelser til København H-Kastrup.


== Linjekart ==


== Stasjoner ==
Langå stasjon (Lg), forbindelse til Den østjyske lengdebane
Åbro holdeplass (Abt), nedlagt
Ulstrup stasjon (Up), fjernstyrt krysningsstasjon
Bjerringbro stasjon (Bj)
Tange billettsalgssted (Tan), nedlagt i 1979
Rødkærsbro stasjon (Bj), hadde forbindelse til Silkeborg-Kjellerup-Rødkjærsbro Jernbane (SKRJ)
Rindsholm stasjon (Rn), nedlagt i 1979, men er stadig krysningsstasjon
Viborg stasjon (Vg), hadde forbindelse til Herning-Viborg-banen og Himmerlandsbanen
Ravnstrup stasjon (Ra), signalteknisk stasjon
Sparkær stasjon (Sp), nedlagt i 1979
Stoholm stasjon (Sm)
Søby holdeplass (Syt), nedlagt
Højslev stasjon (Hø)
Skive stasjon (Sk), hadde forbindelse til Sallingbanen og Skive-Vestsalling Jernbane
Estvad (Est), gammelt firmaspor
Rønbjerg Stasjonsby (Røb), nedlagt i 1979, men er stadig signalteknisk stasjon
Hvidemose holdeplass (HvMo), nedlagt i 1971
Vinderup stasjon (Vp), nedgradert til holdeplass i 1973, fortsatt krysningsstasjon
Handbjerg holdeplass (Han), nedlagt 26. mai 1979
Struer stasjon (Str), forbindelse til Holstebro og Thybanen


== Eksterne lenker ==
dk.trackmap.net (dansk)
Bane.dk's oversikt (pdf, dansk)
Banedanmark Netredegørelsen 2014 Bilag 3.1A Baner i Danmark
Kalvekryss

Kalvekryss, også kalt kalvekrøss og klavekrøs, betegner ulike historiske klesplagg i den europeiske herremoten. Det var opprinnelig et halstørkle med kniplinger som ble båret fra 1650 og i store deler av 1700-tallet. 
Kalvekryss er også brystpartiet på skjorter med tilsvarende krusete bryststrimler eller volanger, en mote sist på 1700- og først på 1800-tallet, og som siden kom tilbake blant annet i 1970-årene. Kalvekryss kan dessuten brukes om det flate, stivede halskledet i tradisjonelle ridedrakter. 
Kalvekryss kan på norsk, som på engelsk, tysk og fransk, også kalles jabot (uttales sjabå). Betegnelsen brukes om bryststykke med krusete kniplinger både på skjorter og damekjoler.


== Historikk ==
Fra Ludvig den 14.s tid til den franske revolusjonen ble kalvekryss båret  i utskjæringen i den såkalte justaucorpsen, en type trang, åpen  jakke med vide skjøter. Skjorter med kalvekryss ble gjerne båret sammen med stramme halsbind. I denne perioden bestod den europeiske mannsdrakten ellers av vest med side skjøter, knebukser og strømper, spennesko med hæl, allonge- eller pudderparykk og trekanthatt. Kalvekryssene var oftest hvite, utstyrt med kniplinger og plissert med folder. 
Kalvekryss i form av stiv halspynt for ryttere likner på de hvite brystbåndene som siden 1700-tallet har vært vanlig i flere vesteuropeiske embetsdrakter, blant hos prester og jurister. Disse kalles Beffchen på tysk og bands på engelsk. 
Knyttede halstørkler, ofte kalt kravater,  oppstod i den franske militærmoten omkring 1630, kom tilbake i moten mot slutten av 1700-tallet og ble båret i ulike former som sivilt plagg fram til første verdenskrig. I løpet av 1800-tallet utviklet kravatene seg til moderne slips og sløyfer.

		
		


=== Etymologi ===
Ordet kalvekryss stammer fra det tyske Kalbsgekröse eller Kälbergekröse som betyr «frynsete buktalg hos kalver». Formen kalvekrøs er vanligere i eldre norsk og dansk. Kalvekryss, både i form av kniplingstørker og skjortevolanger kan på fransk, såvel som på engelsk og tysk, kalles jabot.
Knyttede halstørkler i den vestlige herremoten kan også kalles kravat etter det tyske krawate og franske cravate. Disse betegnelsene er forvanskninger av ordet «kroat» fordi slike halsbind opprinnelig ble båret av kroatiske leiesoldater under fransk ledelse på 1600-tallet.


== Se også ==
Kravat
skjerf
Slips – sløyfe
Bladkrage, tradisjonell prestekrage i Sverige og katolske land


== Eksterne lenker ==
(en) Jabots – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«DigitaltMuseum: Søk:  'kalvekryss'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.
Jet Li

Jet Li (født Li Lianjie (kinesisk: 李连杰, pinyin: Lǐ Liánjié, født 26. april 1963 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk filmskuespiller, kjent for sine mange roller innen kampsportfilmer (wushu).
Hans roller inkluderer Once Upon A Time In China-serien, hvor han portretterer folkehelten Wong Fei Hung. Hans første rolle i en Hollywood-produksjon var som skurken i Dødelig våpen 4 (1998), men hans første hovedrolle var i Romeo Must Die (2000).
Jet Li har spilt i en del andre Hollywood-filmer, blant annet:

The One (2001)
Kiss of The Dragon (2001)
Cradle to The Grave (2003)
Unleashed (2005)
The Mummy: Tomb of the Dragon Emperor (2008)
The Forbidden Kingdom (2008)
The Expendables (2010)
The Expendables 2 (2012)
The Expendables 3 (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jet Li – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jet Li – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jet Li på Internet Movie Database 
(sv) Jet Li i Svensk Filmdatabas 
(da) Jet Li på Filmdatabasen 
(da) Jet Li på Scope 
(fr) Jet Li på Allociné 
(en) Jet Li på AllMovie 
(en) Jet Li hos Turner Classic Movies 
(en) Jet Li hos Rotten Tomatoes 
(en) Jet Li hos The Movie Database 
Jet Li-biografi (HKCinema)
Jet Li-biografi (HKFilm) Arkivert 12. juni 2008 hos Wayback Machine.