jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Roh Moo-hyun

Roh Moo-hyun (født 6. august 1946 i Gimhae i Sør-Korea, død 23. mai 2009 i Busan) var en sørkoreansk politiker. Han var president i Sør-Korea mellom 25. februar 2003 og 25. februar 2008. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Roh ble født i en fattig bondefamilie i Gimhae, nær Busan, sørøst i Sør-Korea. Før han ble politiker var Roh menneskerettsadvokat. 


=== Politiker ===
Hans politiske karriere var preget av dramatiske begivenheter, blant annet forsøk på å bekjempe regionalismen i Sør-Koreas politiske liv. 
Flere kontroverser preget presidentskapet hans. Opposisjonen forsøkte blant annet en riksrettssak mot ham, uten å lykkes. Selv om han ble gjeninnsatt på presidentposten (og med sterkere mandat enn da han startet), hadde de fortsatte kontroverser og beskyldninger om inkompanse svekket hans popularitet.
Rohs politiske høydepunkter inkluderte en upopulær beslutning om å sende koreanske tropper til Irak, et mislykket forsøk på at flytte hovedstaden fra Seoul til Chungcheong-regionen og et bud på en koalisjon med det konservative parti, Det store nasjonalpartiet, noe som ble kritisert bredt.
Akkurat som forgjengeren Kim Dae-jung var han katolikk. Man han frafalt kirken mot slutten.
Roh ble mot slutten av sin levetid etterforsket for korrupsjon som også involverte hans familie. Dette skuffet mange av hans tilhengere da han hadde et image som en «ren» politiker. Roh innrømmet aldri noen korrupsjon, og etterforskningen tok slutt da han, som følge av skandalen, begikk selvmord. Hans død skapte stor oppsikt, og sittende president Lee Myung-bak ble anklaget for å ha ført en politisk motivert kampanje mot Roh.
Roh mottok i 2004 Den hvite ørns orden fra Polens president.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Roh Moo-hyun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Roh Moo-hyun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Roh Moo-hyun sin offisielle engelske side
Profil på BBC News
Profil på CNN
Gunnar Randers

Gunnar Randers (født 28. april 1914,  død 7. februar 1992) var en norsk fysiker, kjent som den ledende innen norsk atomforskning i tiden etter den andre verdenskrig.


== Liv og virke ==
Randers tok embedseksamen innen astronomi ved Universitetet i Oslo (1937), var assistent under Svein Rosseland ved Institutt for Teoretisk Astrofysikk og arbeidet blant annet med Oslo Analyzer, en av den tids største datamaskiner.  Han hadde forskningsopphold i California og Chicago (1940–1942), blant annet gjestende Albert Einstein og Enrico Fermi.
Deretter virket han i London for den norske regjering, samarbeidet med Jomar Brun om tungtvann, radar og nærhetsbrannrør.  Randers ble forskningssjef for fysikkavdelingen i det nyetablerte Forsvarets forskningsinstitutt (1946).
Med tilnavnet «Atom-Randers» forestod han utviklingen av atomreaktoren ved Institutt for energiteknikk i Halden der han var adm.dir. (1948–1968).  Han var visegeneralsekretær i NATO med ansvar for forskningsprogrammer og vitenskapelige spørsmål (1968–1970) og virket der inntil 1973.  Han var også administrerende direktør i Scandpower en tid (1975).
Han var far til Jørgen Randers og halvbror av Arne Randers Heen.


== Utgivelser ==
Atomkraften (Cappelen, 1946)
Atomer og sunn fornuft (Aschehoug, 1950)
Lysår (Gyldendal, 1975)


== Gunnar Randers forskningspris ==
En pris for utmerket forskning innen energiteknikk og fysikk deles ut av Kong Harald annethvert år.  Vinneren mottar 100 000 NOK og et kunstverk, utvalgt av en komite med Ivar Giæver, David Sherrington, Eivind Hiis Hauge og Arne Skjeltorp.

2001 Thomas Ebbesen ved universitetet i Strasbourg
2003 Amnon Aharony ved universitetet i Tel Aviv
2005 Øystein H. Fischer ved Universitetet i Genève
2007 Paul Meakin ved  Center for Advanced Modeling and Simulation i Idaho
2009 Roger Pynn ved Indiana University, USA
2011 Mogens H. Jensen ved Universitetet i København


== Referanser ==
Denis Cosgrove

Denis E. Cosgrove (født i 3. mai 1948 i Liverpool, død 21. mars 2008 i Los Angeles) var en britisk geograf. 
Han var Alexander von Humboldt-professor i geografi ved University of California, Los Angeles. Et av Cosgroves viktigste bidrag til geografifaget var rammeverket for idéen om at «geografi er overalt». Hans arbeid søkte å relatere konseptene «kultur» og «landskap» som en metode for forståelse av det mangfoldet av komplekse forbindelser som utgjør vår verdens geografi.


== Referanser ==
Richmond stasjon

Richmond er en jernbane- og undergrunnsstasjon i distriktet Richmond upon Thames i det sørvestre London. Den er en av endestasjonene på undergrunnsbanens District-linje, og vestre endestasjon for jernbanenettets North London-linje. South West Trains-tog på vei til og fra Waterloo, Windsor, Kingston og Reading stopper også her.
Stratford stasjon

Stratford stasjon er en jernbane- og undergrunnsstasjon i det østre London. Den er også en av endestasjonene på Docklands Light Railway. Stasjonen betjenes av undergrunnens Central- og Jubilee-linjer, og av jernbanenettets one, c2c og London Overground (North London-linjen).
31. august 2011 ble en ny linje fra Canning Town til Stratford International stasjon åpnet på Docklands Light Railway.Stasjonen vil være et knutepunkt i forbindelse med Sommer-OL 2012, da den ligger like i nærheten av OL-parken.


== Referanser ==
Gupu

Gupu gård er et utfarts- og bevertningssted sørøst i Vestmarka i Bærum. Det ligger på om lag 295 moh, og er lett tilgjengelig både fra Bærumssiden og Askersiden. Det går flere blåmerkede stier gjennom gården. På vinteren blir det preparert skiløyper fra Franskleiv (Vestmarksetra) i Bærum og fra Semsvannet i Asker til Gupu, og videre innover i marka. Gupu ligger omtrent 750 meter sørøst for Furuholmen. 
Stedsnavnet Gupu kan komme fra finsk gupu, som betyr «kule» eller «rund høyde», men Asker og Bærum Historielag har i senere tid gått vekk fra teorien om at opphavet til navnet kommer fra finneinnvandringen. Gupunavnet er funnet i artikler før den tid. Den nye teorien går ut på at navnet kommer fra gyp som betyr juv siden en elv i nærheten som i dag heter Gupuelven går gjennom noen juv før den ender ut i Semsvannet.
Det har vært perioder det ikke har vært bosetning på Gupu. Sist gang gården ble ryddet var rundt år 1700. Deler av dagens hovedhus er fra denne tiden. Randi Gupu Johnsen var 8. generasjon som drev gården, og ble første eier i familien da hun kjøpte gården av Bærum kommune i 1990. Tidligere generasjoner hadde vært leilendinger. 


== Kilder ==
Markastua Gupu Gårds hjemmeside
Gupu i markadatabasen til Skiforeningen
Nedre Gupu på Turistforeningens ut.no
Værvarsel for Gupu på yr.no
Gupu på lokalhistoriewiki.no
Bjarne Jensen (1991). «Gupu i åtte slektsledd». Stuene i Marka (2. utg.). Oslo: Schibsted. s. 20-23. ISBN 82-51-61358-2.
Kleptokrati

Kleptokrati  (Gresk rot: klepto = stjele, krateïn = styre) er en styreform med svakheter som gjør at myndighetspersoner som har vidtgående disposisjonsmakt over det vesentlige av befolkningens eiendom og inntekter, og benytter seg av dette bevisst og urettmessig i egen interesse.Begrepet ble preget av den franske journalisten og utenrikskorrespindenten Patrick Meney, som med dette mente å beskrive tilstanden i perioden for Sovjetunionens oppløsning og overgangen til Russland, og dermed begynnelsen av Jeltsin-æraen. Land som ofte har blitt betegnet som kleptokratier er Den demokratiske republikken Kongo, Filippinene og Jamaica.


== Se også ==
Plutokrati
Transparency International
FNs konvensjon mot korrupsjon


== Referanser ==
SIG Mosquito

SIG Mosquito er en halvautomatisk pistol i kaliber .22 Long Rifle fra den tysk-sveitsiske våpenprodusenten Swis Arms. Pistolen beskrives av produsenten som 90% av størrelsen på den utbredte tjenestepistolen SIG P226.


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse på produsentens offisielle hjemmesider
Biblioteksvar

Biblioteksvar var en nasjonal digital referansetjeneste hvor man kunne stille spørsmål til bibliotekarer fra hele landet gjennom e-post, chat og SMS. Tjenesten var et samarbeidsprosjekt mellom mer enn 50 fag-, skole- og folkebibliotek. Den ble til å begynne med finansiert av ABM-utvikling, senere av Nasjonalbiblioteket.


== Historikk ==
Biblioteksvar var en sammenslåing av de tidligere spørretjenestene Bibliotekvakten fra Vestfold fylkesbibliotek, og Spør Biblioteket fra Deichmanske bibliotek. Tjenestene ble slått sammen til en nasjonal tjeneste i 2004. Biblioteksvar ble lagt ned i 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biblioteksvars arkiv
Debio

Debio er en privat medlemsorganisasjon som kontrollerer og merker økologisk landbruksproduksjon, foredling, lagring, import og omsetning. Debio ble opprettet i 1986 for å utvikle regelverk, og for å kontrollere og godkjenne økologisk produksjon i Norge. Gjennom sertifiserings- og merkeordninger arbeider Debio for et mer bærekraftig samfunn. Hovedvirksomheten til Debio er kontroll og sertifisering for Mattilsynet, basert på EU-standarden for økologisk produksjon i Norge. Debio utfører også kontroll og sertifisering på grunnlag av egne, privatrettslige regelverk innenfor blant annet fiske, servering og dagligvare.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Verdensmagasinet X

Verdensmagasinet X, tidligere kalt 3. verdensmagasinet X,  var et norsk redaksjonelt uavhengig magasin som fokuserte på utviklingsspørsmål og solidaritetsarbeid. 
Magasinet ble stiftet i 1991 (én utgivelse), og kom i perioden 1992 til 2014 med seks numre i året, og fra 2014 med fire numre i året.  Organisasjonene bak utgivelsen, Fellesrådet for Afrika, Studentenes og Akademikernes Internasjonale Hjelpefond (SAIH), Utviklingsfondet og Latin-Amerikagruppene (LAG) klarte ikke å bli enige om navnet, og arbeidstittelen «X» ble permanent. Verdensmagasinet X ble nedlagt i 2016, og dets siste redaktører var Elida Høeg og Kjersti Kanestrøm Lie.


== Tidligere redaktører ==
Pål Mugaas
Christian Ruge
Nora Ingdal
Ellen Hofsvang
Anne Hege Simonsen
Tor Aksel Bolle
Øystein Meland
Maren Sæbø


== Eksterne lenker ==
Verdensmagasinet X
George Adamski

George Adamski (født 17. april 1891, død 23. april 1965) var en polskfødt amerikaner som var en av de første som hevdet å ha sett en UFO. Han fortalte i boken Flying Saucers Have Landed (1953) at han møtte utenomjordiske vesen i november 1952.
Ved det første møtet i 1952 møtte han Orthon fra Venus, en middels høy humanoid med blondt hår, som han kommuniserte med gjennom telepati. Adamski skal ha tatt bilder av ufoer fra andre planeter, og reist med dem. I 1962 hevdet han å ha deltatt i en konferanse på Saturn. Han så på seg selv som «filosof, lærer, student og ufoforsker».Adamski skrev flere bøker, slik som Inside the Space Ships (1955) og Pioneers of Space: a Trip to the Moon, Mars and Venus (1949). Flyvende tallerkener har landet ble utgitt på norsk i 1954. Et utdrag finnes i antologien New Age, 2007.


== Tekster på norsk ==
Leslie, Desmond; Adamski, George (1954). Flygende tallerkener er landet. Bergen: Grieg. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Austrofascisme

Austrofascisme (på tysk Austrofaschismus) er et begrep som ofte brukes for å beskrive det autoritære styret i Østerrike («Den første østerrikske republikk») mellom 1934 og landet ble innlemmet i det nasjonalsosialistiske Tyskland i Anschluss 1938. Det austrofascistiske regimet var basert på det nyetablerte statsbærende partiet Fedrelandsfronten (Vaterländische Front) og høyremilitsen «Heimevernet» (Heimwehren). Lederne var Engelbert Dollfuß (1892–1934), og etter han var blitt drept, Kurt Schuschnigg (1897–1977), begge opprinnelig fra Christlichsoziale Partei, som raskt ble integrert i den nye austrofascistiske bevegelsen og tatt opp i Fedrelandsfronten.
Austrofascismen var delvis basert på Mussolinis italienske fascisme og delvis på konservativ politisk katolisisme (klerikalfascisme). Grunnlaget var Christlichsoziale Partei sitt Korneuburgprogram fra 1930, som gikk inn for å avskaffe den demokratiske grunnloven og det parlamentariske demokratiet, og erstatte det med en autoritær stenderstat (Ständestaat).
I mars 1933 begynte Dollfuss gjennomføringen av dette programmet, gjennom undertrykkende tiltak mot Sozialdemokratische Arbeiterpartei (SDAP). noe som førte til oppstanden i Wien i 1934. Etter at denne arbeideroppstanden var slått ned, og demokratiet helt avskaffet, fikk landet en ny grunnlov etter austrofascistiske prinsipp, som gjaldt fram til Anschluss i 1938. 
Det har i ettertid blitt reist kritikk mot bruken av begrepet austrofascisme. Regimet omtalte imidlertid seg selv under denne betegnelsen. Regimet satt politiske motstandere i konsentrasjonsleire kalt Anhaltelager. 
Österreichische Volkspartei (ÖVP), det største borgerlige partiet i landet, er etterkommeren etter Christlichsoziale Partei som etablerte diktaturet. Portrettet av Dollfuss – mannen som avskaffet parlamentarismen – henger fortsatt på ÖVP-kontoret i parlamentet.
Austrofascismen kan sees som et forsøk fra den reaksjonære politiske katolisismen på å vende tilbake til tida før ideene fra den franske revolusjonen og demokratiet. 

		
		


== Se også ==
Østerriksk nasjonalsosialisme
Fedrelandsfronten (Vaterländische Front), klerikalfascistisk parti
Engelbert Dollfuß, Fedrelandsfrontens leder 1932–1934
Kurt Schuschnigg, Fedrelandsfrontens leder 1934–1938
Oppstanden i Wien i 1934, opprør mot den østerrikske fascismen
Ständestaat, tysk betegnelse for den østerrikske staten 1934–1938
Den østerrikske republikk (Republik Österreich eller Bundesstaat Österreich), Østerrike 1919–1938
Edmund Austigard

Edmund Austigard (født 18. september 1964)  er en norsk forfatter og forlagsdirektør i Samlaget.
Austigard vokste opp i Årdal i Ryfylke, i Hjelmeland kommune. Han er utdannet diplomøkonom fra Handelshøyskolen BI og har i tillegg to mastergrader fra USA i finans, politisk økonomi og markedsføring. Han debuterte  i 2005 med romanen Krinsereglane. Hans debutroman fikk svært gode kritikker. Alf Kjetil Walgermo I Vårt Land kaller boken for en «Suveren debutroman». Han har jobbet i Telenor, Forlagssentralen og var som administrerande direktør i Bokbasen AS før han i juni 2011 overtok som forlagsdirektør i Samlaget.


== Bibliografi ==
2005: Krinsereglane. roman, Samlaget. ISBN 82-521-6517-6
2007: Taxi for B. A. Beckstrøm - eller kunsten å danse på furu. Roman
2009: Jakta på Bjednekniven.   Roman skrevet sammen med Jarl Austigard
2011: Solskinsbussen. Roman


== Priser (utvalg) ==
2008 – Sigmund Skard-stipendet


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Edmund Austigard i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Svanger med ny bok Intervju med Austigard i Bygdaposten for Hjelmeland
Den gjennomsnittlige umulighet Intervju med Austigard i Bergens Tidende
Suveren debutroman Vårt Land om Krinsereglane
Phil Manzanera

Phil Manzanera (født Philip Geoffrey Targett-Adams 31. januar 1951 i London England) en engelsk gitarist. Han startet å spille gitar som åtteåring, da bodde i Venezuela. Da han startet på London's Dulwich College i 1966 var han med på å starte bandet «Pooh and the Ostrich Feather». Han har spilt i Quiet Sun og videre i Roxy Music. Der han tok over for David O'List. Han er kjent for sin spesielle punkaktige gitarstil tidlig i karriere. Senere ble han mere inspirert av sine latinske røtter. Phil Manzanera var med å produsere David Gilmours album On An Island som kom ut i 2006.
Han var også med på turnèn til albumet, der han spilte rytmiskgitar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Phil Manzanera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Phil Manzanera på Internet Movie Database 
(en) Phil Manzanera hos The Movie Database 
(en) Phil Manzanera på Discogs 
(en) Phil Manzanera på MusicBrainz 
(en) Phil Manzanera på Songkick 
(en) Phil Manzanera på AllMusic 
Biografi
Anfinn Stigen

Anfinn Emil Stigen (født Knutsen 22. oktober 1923 i Ålesund, død 18. august 1994 i Bærum) var filosof og professor i filosofi ved Universitetet i Oslo.
Han het Knutsen til han 35 år gammel, i 1958, tok sin mors etternavn. Han var sønn av tømrer Hans Knutsen (1887–1974) og husmor Johanne Stigen (1883–1964). I 1958 giftet han seg med billedkunstner Lise Lie Christensen.
Stigen var utdannet i Chicago, Oxford, Paris og Oslo. Han tok sin doktorgrad (dr.philos.) på en avhandling om Aristoteles på engelsk, The Structure of Aristotle's Thought, i 1966.
Av hans produksjon kan nevnes Betydning og mening, handling og ytring (1967), Filosofiske tekster (2 bind, 1968), Arbeid og menneskeverd (1973), Aristoteles (1977), samt den mye brukte Tenkningens historie (2 bind,1983) som blant annet var pensum i examen philosophicum ved både UiO og NTNU i mange år. Læreverket er fremdeles pensum i en av variantene av examen philosophicum ved Universitetet i Tromsø.
Stigen var professor i filosofi ved Universitetet i Oslo fra 1974.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SNL.no: Utdypende artikkel

(no) Publikasjoner av Anfinn Stigen i BIBSYS
Austromarxisme

Austromarxisme er et begrep som er blitt brukt om den teoretisk grunngitte venstresosialismen som ble utviklet innenfor det østerrikske sosialdemokratiet på begynnelsen av 1900-tallet. De viktigste personene i austromarxismen var Otto Bauer, Rudolf Hilferding og Max Adler. 
Austromarxistene prøvde å utvikle et tredje standpunkt i striden om revisjonismen i det tyske sosialdemokratiske partiet og den 2. internasjonale. De tok avstand fra Eduard Bernstein fordi de mente han reviderte for mye, men var heller ikke enig i Karl Kautskys ortodoksi. Posisjonen deres lignet den til Rosa Luxemburg i denne striden. Under første verdenskrig prøvde de igjen å stå for et tredje standpunkt, annerledes enn både sosialdemokratenes nasjonale patriotisme og Vladimir Lenins linje om å gjøre krigen om til en borgerkrig. Disse forsøkene på en egen venstresosialistisk kurs kom først på 1920-tallet til uttrykk i dannelsen av en egen Internasjonale in spe, uformelt kalt Wienerinternasjonalen eller mer spydig to-og-en-halv-internasjonalen. I 1923 gikk partiene og gruppene her inn igjen i den Andre Internasjonalen, som nå ble kalt Sozialistische Arbeiter-Internationale (SAI).
Austromarxistene utviklet marxistisk teori på områder som forholdet mellom basis og overbygning, marxistisk filosofi, nasjonalitetsspørsmålet og imperialismen. Etter første verdenskrig var det Otto Bauer som kom til å spille den største rollen i det østerrikske sosialdemokratiske partiet. Han sto for en strategi som kanskje kan kalles «revolusjonær reformisme», der en vil prøve å gjennomføre en sosialistisk omforming av samfunnet på grunnlag av de eksisterende demokratiske ordningene, men også være villig til å forsvare demokratiet og arbeiderbevegelsen med våpen i hand om nødvendig.  
Den østerrikske arbeiderbevegelsen måtte gjøre nettopp det, men tapte for de fascistinspirerte borgerlige kreftene som innførte diktaturet etter oppstanden i Wien i 1934. 
Det er blitt hevdet at den reformerte «eurokommunismen»  som utviklet seg i en del europeiske kommunistpartier på 1960-tallet og 1970-tallet har likheter med austromarxismen. Det samme kan vel sies om moderne skandinavisk venstresosialisme i danske Socialistisk Folkeparti og norske Sosialistisk Venstreparti. Således kan austromarxismen sees som et av de første forsøkene på å utforme et tredje standpunkt mellom «høyresosialdemokrati» og bolsjevisme.


== Litteratur ==
Otto Bauer: Social Democracy and the Nationalities Question (1908)
Norbert Leser: Zwischen Reformismus und Bolschewismus. Der Austromarxismus in Theorie und Praxis (1968)
Otto Bauer und Die Mühen des Dritten Wegs Die Linke,Michael R. Krätke
Hauso barne- og ungdomsskule

Hauso skule er en barne- og ungdomsskole som ligger i Ullensvang, Hardanger, i Vestland fylke. Skolen er plassert i Grimo og elevene kommer fra Ullensvangs vestside.
Barneskoletrinnet ble innviet i 1969, og Hauso skule feiret 50-årsjubileet i 2019.Rektor ved skolen i skoleåret 2019/2020 er Ingvild Hauso. Det er 75 elever ved Hauso skule i 2019/2020.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hauso skule
Potboiler

Potboiler er et britisk begrep brukt om litterær og artistisk kunst av dårlig kvalitet, produsert relativt hurtig for å oppnå økonomisk gevinst. 

«Å sitte på stranden og lese den siste potboileren er ikke akkurat sinnsutvidende.»Det figurative begrepet har opprinnelse i den varme steinen man hadde i vannet for at det skulle holde temperaturen oppe.


== Se også ==
Kokstein


== Referanser ==
Benzaldehyd

Benzaldehyd (C6H5CHO) er en organisk forbindelse som består av en benzenring med en aldehydgruppe. 
Nå lages benzaldehyd primært fra toluen ved ulike prosesser.
Benzaldehyd kan karakteriseres og gjenkjennes på grunn av sin lukt, da det er den som gir mandler (og marsipan) sin typisk lukt.
Juan Sebastián Verón

Juan Sebastián Verón (født 9. mars 1975 i La Plata) er en argentinsk tidligere fotballspiller og styreleder for den argentinske klubben Estudiantes de La Plata.
Verón startet sin utenlandskarriere i Sampdoria under Sven-Göran Eriksson.
Han spilte 1998-99-sesongen for AC Parma, før han ble gjenforent med Eriksson, denne gangen i Lazio. Her vant han både seriemesterskap og cupmesterskap.
I 2001 ble han kjøpt av Manchester United for £28.1 millioner, engelsk rekord den gangen.
Skadeproblemer gjorde at Alex Ferguson lot ham gå til Chelsea i 2003, som nå hadde blitt tatt over av Roman Abramovitsj.
Skadene fortsatte, og han ble ingen suksess i Chelsea. The Times hadde han på sin liste over de 50 verste overgangene i engelsk fotballhistorie. Ironisk nok var han i 2004 på FIFAs liste over de 125 beste nålevende spillere, valgt ut av Pelé.
Han ble lånt ut til Inter i to sesonger, og da kontrakten hans gikk ut gikk han tilbake til Estudiantes, klubben han startet karrieren sin i.


== Statistikk ==
Manchester United


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Juan Sebastián Verón – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Juan Sebastián Verón – Olympedia 
(en) Juan Sebastián Verón – FIFA 
(en) Juan Sebastián Verón – UEFA 
(fr) Juan Sebastián Verón – LÉquipe 
(en) Juan Sebastián Verón – Transfermarkt 
(en) Juan Sebastián Verón – Transfermarkt (manager) 
(en) Juan Sebastián Verón – national-football-teams.com 
(en) Juan Sebastián Verón – WorldFootball.net 
(en) Juan Sebastián Verón – Soccerbase.com