jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Xingshan (Hegang)

Xingshan (Xìngshān Qū 兴山区) er et bydistrikt i byprefekturet Hegang i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina med et areal på 27 km² og 50 000 innbyggere.


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Xiangyang (Hegang)

Xiangyang (向阳区|, Xiàngyáng Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Hegang i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina med et areal på 8,2 km² og ca. 100 000 innbyggere (2004).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Gongnong

Gongnong (Gōngnóng Qū 工农区) er et bydistrikt i byprefekturet Hegang i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina med et areal på 11 km² og 170 000 innbyggere (2004).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Nanshan (Hegang)

Nanshan (Nánshān Qū 南山区) er et bydistrikt i byprefekturet Hegang i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina med et areal på 30 km² og 130 000 innbyggere (2004).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Xing’an (Hegang)

Xing'an (Xīng'ān Qū 兴安区) er et bydistrikt i byprefekturet Hegang i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina med et areal på 27 km² und 150 000 innbyggere.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Bikubesong

Bikubesong er en roman, eventuelt en novellesamling, av den norske forfatteren Frode Grytten, utgitt i 1999.
Flere anmeldere omtaler boka som en kollektivroman. Gjennom 25 fortellinger eller kapitler skildres beboerne i arbeiderboligen Murboligen i industribygda Odda. Fortellingene er til dels formet etter muntlig fortellertradisjon, og skildrer typer med definerte roller eller karaktertrekk: partisekretæren, «skuggeboksaren», «han som pleier for sin dødssjuke mor», den overvektige «Prinsessa av Burundi», den tidligere fotballhelten og «fittetjuven». Noen av fortellingene er i første person; andre er i tredje person. Tema i novellene er blant annet kjærlighet, utroskap, politikk, løgn, brustne drømmer, kidnapping og svigerforeldre. Dagbladets anmelder Kåre Bulie har karakterisert boka som «det beste av den typen store, realistiske fortellinger som ofte slår an hos norske boklesere, og et høydepunkt i den vestlandske tradisjonen for melankolsk humor».Boken fikk Brageprisen, ble nominert til Nordisk råds litteraturpris, og ble i en Dagbladet-serie sommeren 2006 kåret til en av de 25 beste romanene fra de siste 25 år.Romanen er dramatisert, og ble satt opp på Det norske teatret høsten 2003 
. Forestillingen ble også framført i Odda.


== Noveller (kapitler) i Bikubesong ==
Syng meg i søvn
Prinsessa av Burundi
Dublin i regn
Kamerat måne
Betty og Henry
Sol i eit tomt rom
Lykka mi snur no
Monster
Familiejul
Politidrømmar
Blind
Nattvindauge
Sean Penn blues
Tillitsmannen
Song for ein skuggeboksar
Fittetjuven
Mannen frå Mars
Gå langs vegen som ein vanlig mann
Å kaste hattar opp i lufta
Popsong
Kirsebærpiken
Vasstoffhyperoksid
Newcastle-upon-Tyne
Jetlag
Dronninggelé


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Les utgaven fra 1999 hos Nasjonalbiblioteket.
Knut Ring

Knut Morten Ring (født 10. juni 1961) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet i Ørland kommune i Trøndelag; han var ordfører i Ørland i perioden 1999–2003 og varaordfører 2007–15.Ring har vært aktiv politiker siden 1987. Han ble valgt inn i kommunestyret første gang i kommunevalget i 1995. I 2019 ble Knut Ring valgt inn for Arbeiderpartiet i Fylkestinget og er der medlem av hovedutvalget for kultur. I det sivile liv arbeider han i Fagskolen AOF. Han er gift med stortingsrepresentant Kirsti Leirtrø.


== Referanser ==
Dokumentør

Dokumentør er en yrkestittel som brukes av personer som utvikler, skriver og vedlikeholder bruksanvisninger eller annen teknisk dokumentasjon.


== Se også ==
Teknisk forfatter


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av dokumentør Arkivert 10. februar 2009 hos Wayback Machine.
Dælenenggata (Oslo)

Dælenenggata (1b–41d, 4–40f) er ei gate i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra  Trondheimsveien (ved Carl Berners plass) til Christies gate. Den fortsetter så som gangsti over Hallénparken, før den blir til Biermanns gate. Ved Fagerheimgata er Dælenenggata delt i to, og det er stengt for biltrafikk i begge retninger.
Dælenenga var i sin tid et stort område. På 1700-tallet var dette delte i fire gårder: En omtrent der Lakkegata skole nå ligger, Nedre Dælenenga (Sofienberg), Mellom-Dælenenga (Rodeløkka) og Øvre Dælenenga (Rosenhoff). Dælenenggata løper altså sentralt i dette området, derav navnet.


== Historie ==
En utgravning i 1911 fant spor etter en boplass fra eldre steinalder. Veiarbeideren Anton Jensen leverte inn en nøstvetøks og noen flintstykker han hadde funnet mens han arbeidet ved steinbruddet på oppsiden av Dælenenggata.Nå var en knaus nedenfor Rodeløkkens kolonihager blitt sprengt bort der Christian Michelsensgate siden ble anlagt.Professor Gabriel Gustafsson sendte amanuensis Gustav Mørck for å ta en kikk på funnstedet. Dette var den første steinalderboplassen som ble funnet og utgravd i Kristiania. Blant annet ble det funnet 111 stykker flint, 35-40 økser eller økseemner, og to skrapere for behandling av huder. Fra omtrent samme tidsperioden stammer helleristningsfeltet ved den tidligere sjømannsskolen på Ekeberg, beliggende i samme høyde som Dælenenggata, dvs. rundt 60 meter over havet, som den gangen var strandlinje rett ut mot Oslofjorden.


== Bebyggelse ==
Bebyggelsen i gata er svært variert. Det er både klassiske leiegårder fra rundt 1900, teglsteinsblokker fra tida før andre verdenskrig, og nyere boligblokker. Teglstegnsblokkene, blant andre Ringgatens Byggeselskap AS, Ringgatens Byggeselskap II AS og Ringgatens Byggeselskap III AS i Dælenenggata 9-15, er tegnet av arkitektene Henrik Nissen og Kristofer Lange, og ble oppført mellom 1932 og 1934 som en del av den store boligutbyggingen i området Carl Berners plass/Dælenenga, med bakgrunn i Harald Hals' byplan fra 1929.  
Dertil kommer en del næringsbygg av varierende alder. Ved nr 20 (nå ny blokk) hadde Fellesmeieriet sitt anlegg i Oslo fram til 1977. Nr 26 (fra 1968) er oppført for Statens bibliotekhøgskole. Seinere har Musikkhøgskolen holdt til her noen år. 
Nr. 36 er den prisbelønte boligblokken D36 The Green House, ferdigstilt i 2013 med 21 leiligheter og takhage. Nr. 40 er en del av boligkomplekset Sannerterrassen, 155 kommunale leiligheter bygd på 1930-tallet. Anlegget blei solgt til private investorer i 2006.
Fra 1955 til 1961 gikk det trikk i Dælenenggata.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Dælenenggata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 143-144. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Walter Jon Williams

Walter Jon Williams (født 15. oktober 1953 i Minnesota, USA) er en amerikansk science fiction-forfatter. Han bor nå i delstaten New Mexico, og debuterte som forfatter i 1986.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Walter Jon Williams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hans Barliens gate (Oslo)

Hans Barliens gate (1a–1f, 2–4c) er ei sidegate (blindvei) til Dælenenggata i Oslo. Den er oppkalt etter bondelederen Hans Barlien. Opprinnelig var den regulert som en del av Ole Bulls gate, som ligger på motsatt side av Ring 2. Den felles gata hadde i si tid navnet Henrik Heftyes gade.
Gata består av leiegårder i tegl fra 1930-tallet.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hans Barliens gate». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 230. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Fagerheimgata (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Fagerheimgata.Fagerheimgata (9a–31, 2–24) er ei gate i Oslo. Den starter ved Dælenenega idrettspark i krysset mellom Schleppegrells gate og Malmøgata, krysser (ring 2) og går etter et lite stykke bilmessig over i Mailundveien. For myke trafikanter fortsetter den som gang- og sykkelsti opp Torshovdalen, og tidligere blei den igjen gate lenger opp på Torshov. Her blei den imidlertid i 1999 omdøpt til Jolly Kramer-Johansens gate.
Der gata nå krysser ring 2, lå i si tid løkka Fagerheim, som har gitt gata navn. Like ved lå løkka Thorseng, og Fagerheimgata 16 er det opprinnelige løkkehuset fra 1863. Oslos ordfører Rolf Stranger bodde her. I dag holder Aksept støttesenter for hiv-berørte til her.
Ellers er det meste av bebyggelsen langs gata leiegårder (mye i tegl), bygd fra rundt 1930 og framover. Nord for ring 2 ligger et tennisanlegg på østsida. I parkanlegget her står en gutteskulptur av Odd Hilt (oppsatt 1962).
Fagerheimgata sør for ring 2 tilhører bydel Grünerløkka. På nordsida utgjør den grensa mellom Grünerløkka og bydel Sagene.


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Fagerheimgata». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 162. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
Oslo kommunes bydelsoversikt
Tille

Tille er et navn som kan være både kvinne og mann. Som kvinnenavn er det en kjæleform av navn basert på -hild, som Matilde og Otilie. Navneleddet -hild har opprinnelse i norrøne hildr og gammelhøytyske hiltja, som begge betyr «strid».


== Utbredelse ==
Tille er et sjeldent navn.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Tille  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Tille Haug, norsk maler


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Tille
(en) Think Baby Names: Tille
De elskende på Pont Neuf

De elskende på Pont Neuf (orig: Les Amants Pont-Neuf) er en fransk romantisk dramafilm fra 1991 regissert og skrevet av Leos Carax. Hovedrollene spilles av  Juliette Binoche og Denis Lavant. 
Den ble godt mottatt av anmelderne og har fått 83 % på Rotten Tomatoes. Den ble også godt mottatt av de norske anmelderne. Blant annet så gav VG og Dagbladet den terningkast fem, mens Aftenposten gav terningkast fire.


== Handling ==
Oscarbelønnede Juliette Binoche spiller rollen som den hjemløse kunstnerinnen Michele, som holder på å miste synet. Hun forelsker seg i uteliggeren og ildslukeren Alex, portrettert av den franske skuespilleren Denis Lavant. Paret skaper seg et hjem og en egen verden på broen Pont-Neuf, som er avstengt for renovering. Deres forhold er en intensiv hyllest til livet og kjærligheten, men grenser samtidig til det fortærende. Historien svever mellom eventyret og realisme. En historie om mennesker på siden av samfunnet.


== Rollebesetning ==
Juliette Binoche: Michèle Stalens
Denis Lavant: Alex
Klaus Michael Grüber: Hans
Daniel Buain: Alex venn
Marion Stalens: Marion
Chrichan Larsson: Julien
Paulette Berthonnier: La marinière
Roger Berthonnier: Le marinier


== Priser ==
Juliette Binoche fikk prisen «Best Actress» fra European Film Awards for sin deltakelse i filmen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Les Amants du Pont-Neuf på Internet Movie Database 
(sv) Les Amants du Pont-Neuf i Svensk Filmdatabas 
(da) Les Amants du Pont-Neuf i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Les Amants du Pont-Neuf på Allociné 
(nl) Les Amants du Pont-Neuf på MovieMeter 
(en) Les Amants du Pont-Neuf på AllMovie 
(en) Les Amants du Pont-Neuf på Turner Classic Movies 
(en) Les Amants du Pont-Neuf på Rotten Tomatoes
Five Easy Pieces

Five Easy Pieces er en film fra 1970, skrevet av Carole Eastman (under navnet Adrien Joyce) og regissert av Bob Rafelson. Den forteller historien om Bobby Dupea (spilt av Jack Nicholson), e tidligere pianist fra en overklassefamilie som har brutt over tvers og arbeider på en borerigg i stedet.
Filmen ble nominert til Oscar for beste mannlige hovedrolle (Jack Nicholson), Oscar for beste kvinnelige birolle (Karen Black), Oscar for beste film og Oscar for beste originalmanus.
I 2000 ble det besluttet at Five Easy Pieces ble utvalgt for spesiell arkivering i United States National Film Registry av Library of Congress med begrunnelsen om at filmen var «culturally, historically, or aesthetically significant» («kulturell, historisk eller estetisk viktig»).
Andre filmmakere, som Lars von Trier, Joel and Ethan Coen, Ingmar Bergman og de prisvinnende forfatterne Cormac McCarthy og William Gaddis har uttrykt denne filmens betydning og beundring for den.


== Kjent scene ==
Filmens mest kjente scene er på en veikro hvor Bobby (Jack Nicholson) prøver å få servitøren (Lorna Thayer) til å gi ham ristet brød til frokosten, noe som ikke står på menyen. På tross av alle appeller til logikk og fornuft, holder hun fast på stedets regler, som ender med at Bobby bestiller «a chicken salad sandwich on wheat toast, no mayonnaise, no butter, no lettuce», og legger til at servitøren kan «hold the chicken … between your knees.»
Da servitøren opprørt ber dem gå, feier Bobby alle glassene på bordet ned på gulvet med en rask bevegelse med armen.
Scenen er en ironisk metafor for den opprørske, frisinnede ungdomskulturen på slutten av 1960-tallet og tidlig 1970-tall, noe som er et sentralt tema i filmen.


== Trivia ==
Filmen inneholder fem klassiske pianostykker:

Frédéric Chopin – Fantasi i F-moll op. 49, spilt av Dupea bak på en lastebil.
Johann Sebastian Bach – Kromatisk fantasi og fuge, spilt av Dupeas søster, Partita, i et opptaksstudio.
Wolfgang Amadeus Mozart – Pianokonsert nr 9 i Ess-dur K.271, spilt av Dupeas bror Carl and Catherine da Bobby kom til øya.
Chopin – Prelude Opus 28 i E-moll nr 4, spilt av Dupea for Catherine.
Mozart – Fantasi nr 3 i D-moll K.397


== Eksterne lenker ==
(en) Five Easy Pieces på Internet Movie Database 
(no) Five Easy Pieces hos Filmfront 
(no) Five Easy Pieces på NRK TV 
(sv) Five Easy Pieces i Svensk Filmdatabas 
(da) Five Easy Pieces i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Five Easy Pieces på Allociné 
(nl) Five Easy Pieces på MovieMeter 
(en) Five Easy Pieces på AllMovie 
(en) Five Easy Pieces på Turner Classic Movies 
(en) Five Easy Pieces på Rotten Tomatoes  Wikiquote: Five Easy Pieces – sitater

Roger Ebert om Five Easy Pieces
Bright Lights Film Journal essay
Intervju med manusforfatter Carol Eastman i Time magazine Arkivert 25. juni 2013 hos Wayback Machine.
Omtale i Criterion Laserdisc
Den kjente scenen fra veikroen
Lars Tuset

Lars Tuset  (født 30. desember 1966 i Trondheim) er norsk matematiker og  forsker innenfor kvantegrupper, operatoralgebraer og ikkekommutative geometri.
Tuset ble sivilingeniør i fysikk ved NTNU i 1990 og tok doktorgraden samme sted i 1995. Han var postdoktor i Roma 1996-97 ved Universitet II under John Roberts, og postdoktor i Irland ved UCC under Gerard Murphy. 
Han var ansatt som førsteamanuensis ved Høgskolen i Oslo fra 1999 til 2005. I 2005 ble han utnevnt til professor ved Høgskolen i Oslo.


== Bibliografi ==
Muger, Michael and Tuset, Lars. 2008. Monoids, embedding functors and quantum groups. International journal of mathematics 19 (1): 93-123


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Lars Tuset i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Lars Tuset i BIBSYS
Sverre Kilde

Sverre Kilde (født 26. juli 1934, død 4. juni 1996) var en norsk major som etter 13 år i ulike stillinger innen Røde Kors ble spesialrådgiver for FNs høykommissær for flyktninger fra 23. juli 1989. 


== Biografi ==
Etter realartium i 1953 begynte Kilde på Artilleriets befalsskole. I 1957 fullførte han Krigsskolen, siden tok han Hærens Stabsskole. I 1969 tok han Master Degree i Public and International Affairs. Han hadde tjeneste som offiser både i tropp og stab i Hærens Transportkorps, Brigaden i Nord-Norge, Forsvarets forskningsinstitutt og ved Hærstaben. I 1972 søkte han avskjed fra Forsvaret og begynte i jobb som «Director of disaster preparedness» i Det internasjonale Røde Kors i Genève, en stilling han hadde i ti år. Da kom han tilbake til Norge og ble sjef for utenlandsavdelingen i Norges Røde Kors fra 1982 til 1985. Da gikk turen tilbake til Genève, hvor han ble «Relief Coordination Officer» i UNDRO, «United Nations Disaster Relief Organization» Co-ordinator's Office. Denne jobben hadde han i tre år før han ble spesialrådgiver for Høykommissæren for flyktninger i 1989. I sin internasjonale tjeneste hadde han i perioden 1962 til 1972 oppdrag i Kongo, Nigeria, Kambodsja, India og Bangladesh. Han var gjeste-professor ved University of Pittsburgh i USA 1968-1969 og ble Mellon Fellow samme sted. Sverre Kilde var ridder av Den tunisiske republikk og innehaver av Norges Røde Kors hederstegn. 
Sverre Kilde var fra 1987 gift med den finske legen Rauni-Leena Luukanen-Kilde.


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1990 ISBN 82-516-1267-5


== Referanser ==
Ørnulf Gulbransen

Ørnulf Gulbransen (født 19. desember 1916, død 20. februar 2004) var en norsk fløytist og pedagog, kjent som en av landets ledende etter den andre verdenskrig.Han debuterte 1938 etter å ha gått i lære hos Hans Stenseth, Aksel Andersen og Per Wang.  Det fulgte en tid med ansettelse i Øivind Berghs Bristolorkester hvor han spilte fløyte til middagskonserten og altsaxofon når orkestret spilte til dans. Han spilte også i ensemblet ved Nationaltheatret, samtidig med
at han var lærer ved Barratt Due musikkinstitutt. 
Gulbransen ble ansatt ved Musikkonservatoriet i Oslo i 1941, og hadde to studieopphold hos den franske Marcel Moyse i Paris (1946) og i Vermont (1955), hvilket brakte ham til universitetet derover som professor (1959) og endatil solistarbeide ved plateinnspillinger fra Music of Marlboro-festivalen (1964), under direksjon av Pablo Casals som senere fikk Gulbransen med på en rekke turer blant annet til Midtøsten. Han ble i 1973 den første professor i fløytespill ved Norges musikkhøgskole der han virket inntil 1984.
Ellers hadde han gjesteengasjement ved  Ingesund musikkhøgskole i Arvika og konservatoriet i København, og var instruktør for Canadian Youth Orchestra (1974–91). Videre ledet han Den Norske Blåsekvintett (1955–72) og var fast tilsatt i Oslo Filharmoniske Orkester (1941–70) som fløytist, fra 1956 som solofløytist og fra 1958 medlem av det nyopprettede Filharmoniens kammerorkester som ble ledet av konsertmester Ernst Glaser. Blant Gulbransens elever rager Alf Andersen (1928-1962), Per Øien, Torkil Bye og Tom Ottar Andreassen høyt.


== Premier ==
Musikkritikerprisen 1956
den 6. Lindemanprisen 1984 på kroner 30 000
Oslo bys kunstnerpris 2002


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ørnulf Gulbransen på Discogs 
(en) Ørnulf Gulbransen på MusicBrainz
Somewhere Back in Time – The Best of: 1980–1989

Somewhere Back in Time – The Best of: 1980 – 1989 er et samlealbum fra Iron Maiden.
Albumet kom ut i 2008 og inneholder spor fra de første syv studioalbumene.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Steve Harris unntatt hvor annet er notert.

«Churchill's Speech» – (Winston Churchill)
fra Live After Death
«Aces High» (Live fra Live After Death)
fra Powerslave
«2 Minutes to Midnight» – (Bruce Dickinson, Adrian Smith)
fra Powerslave
«The Trooper»
fra Piece of Mind
«Wasted Years» – (Smith)
fra Somewhere in Time
«Children of the Damned»
fra The Number of the Beast
«The Number of The Beast»
fra The Number of the Beast
«Run to the Hills»
fra The Number of the Beast
«Phantom of the Opera» (Live fra Live After Death)
fra Iron Maiden
«The Evil That Men Do» – (Dickinson, Smith, Harris)
fra Seventh Son of a Seventh Son
«Wrathchild» (Live fra Live After Death)
fra Killers
«Can I Play with Madness» – (Dickinson, Smith, Harris)
fra Seventh Son of a Seventh Son
«Powerslave» – (Dickinson)
fra Powerslave
«Hallowed Be Thy Name»
fra The Number of the Beast
«Iron Maiden» (Live fra Live After Death)
fra Iron Maiden


== Eksterne lenker ==
(en) Somewhere Back in Time – The Best of: 1980–1989 på Discogs 
(en) Somewhere Back in Time – The Best of: 1980–1989 på MusicBrainz
Jan Kleppe

Jan Oddvar Kleppe (født 13. mai 1947 på Askøy ved Bergen) er en norsk matematiker. Han har vært professor ved Høgskolen i Oslo siden 1997.
Kleppe ble cand.real. ved Universitetet i Oslo 1973. I 1982 ble han dr.philos samme sted, med avhandlingen «Deformations of graded algebras and projective schemes of nests. Applications to the Hilbert scheme of curves in 3-space». Han var timelærer ved Universitetet i Oslo 1970-72, Vitenskapelig assistent ved Universitetet i Oslo 1972-79; NAVF-stipendiat 1979, Høgskolelektor ved Oslo ingeniørhøgskole 1980-82, førsteamanuensis 1982-97 og professor ved Høgskolen i Oslo fra 1997. Han var leder for eksamenskommisjonen under Ingeniørutdanningsrådet 1989-1996. Han var medlem av skolestyret (Skole og oppvekstutvalget) i Nesodden kommune 1979-83; 1987-95.
Kleppe hovedarbeidsområde er Hilbert-skjemaer av projektive kurver i n-rommet (særlig n < 5), deformasjons-teorier, liering (liaison) og projektive romkurver. Han forsker også innen (Ko)homologi, lokal kohomologi og minimale resolusjoner av idealer og Klassifikasjon i kodimensjon minst 3, blant annet av artinske Gorenstein-algebraer. Gorensteinliering. Hilbert-skjemaer av flater i 4-rommet.


== Utvalgte publikasjoner ==
(no) Publikasjoner av Jan Kleppe i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Jan Kleppe i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
2007. Unobstructedness and dimension of families of Gorenstein algebras. COLLECTANEA MATHEMATICA 58 (2) 199-238
2007  Families of Artinian and one-dimensional algebras.Journal of algebra 311 (2) 665-701
Chaim Potok

Chaim Potok (født 17. februar 1929 i USA, død av kreft 23. juli 2002) var en amerikansk roman-forfatter og rabbiner. De fleste bøkene hans tar utgangspunkt i det askenasisk-ortodokse miljøet i New York.
I Norge er Chaim Potok mes kjent for romanen My Name is Asher Lev som kom ut på engelsk i 1972. På norsk ble den gitt ut av Aschehoug forlag i 1973 under navnet Mitt navn er Asher Lev.


== Referanser ==
Pine Ridge (indianerreservat)

Pine Ridge (lakota: Wazí Aháŋhaŋ er et indianerreservat i det sørlige Sør-Dakota, USA. Oglala Lakota County er et administrativt fylke (county) som i sin helhet ligger innenfor reservatets grenser. Reservatet ble opprettet av USAs føderale myndigheter i 1889, for medlemmer av stammen som i dag er kjent som Oglala Sioux Tribe eller Oglala Lakota. Det er et av de største reservatene i USA. Svært mange av innbyggerne lider av fattigdom, alkoholisme og dårlig helse. Levealderen er også langt lavere enn i resten av USA.


== Kjente ledere og andre personer fra reservatet ==
American Horse (Wašíčuŋ Tȟašúŋke) (født i 1840 – død 16. desember 1908)
Amos Bad Heart Bull, historiker
SuAnne Big Crow, grunnlegger av gutte- og jenteklubben i reservatet
Cecilia Fire Thunder, kvinnelig president for Oglala Sioux
Ola Mildred Rexroat, pilot i Woman Airforce Service


== Stammeregjering ==
Reservatet styres av et råd på 18 personer, som velges for oppdraget. Dette skjer i samsvar med Indian Reorganization Act fra 1934.


== Økonomi og sosiale spørsmål ==


=== Helse og helsestell ===
Innbyggerne i Pine Ridge hadde per 2016 en forventet levealder på 47 år for menn og 52 år for kvinner. Dette var den nest-laveste forventede levealderen i den vestlige verden; kun i Haiti var dødelighetsstatistikken dårligere. I 2021 var forventet levealder for menn fortsatt 47 år, men for kvinner var forventet levealder økt til 55 år.Barnedødeligheten var fem ganger høyere enn gjennomsnittet i USA per 2016, og selvmord blant voksne er fire ganger høyere enn gjennomsnitt i USA. Fattigdom og alkoholisme er også mye høyere i Pine Ridge enn i landet som helhet.


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Paula L. Wagoner,  They Treated Us Just Like Indians: The Worlds of Bennett County, South Dakota, University of Nebraska Press (2092)
Stew Magnuson, The Death of Raymond Yellow Thunder: And Other True Stories from the Nebraska–Pine Ridge Border Towns, Texas Tech University Press, ISBN 978-0-89672-634-5.(2009)


== Eksterne lenker ==
Offisiell webbsida for Oglala Sioux og Pine Ridge indianreservat
The Lakota Country Times
Friends of Pine Ridge Reservasjon