jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Robert de Vere, 5. jarl av Oxford

Robert de Vere, 5. jarl av Oxford (født 1240, død 1296) var sønn og arving av Hugh de Vere, 4. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1263. Robert tok del i opprørene mot kong Henrik III, ledet av Simon de Montfort. Som et resultat av dette ble hans eiendommer fratatt i 1265, men snarlig restituert. Da han selv døde i 1296 ble han etterfulgt av sin sønn Robert de Vere, 6. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
John de Vere, 7. jarl av Oxford

John de Vere, 7. jarl av Oxford (født 1312, død 1360) var nevø og arving av Robert de Vere, 6. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin onkel da denne døde uten overlevende barn i 1331. John var en av Edward IIIs høyest betrodde kommandører i hundreårskrigen i Frankrike og tok del i både slaget ved Crécy og slaget ved Poitiers. Han døde under en kampanje i Frankrike i 1360 og ble etterfulgt av sin sønn Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford

Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford (født 1337, død 1371) var sønn og arving av John de Vere, 7. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1360. Thomas tok del i flere av Edward IIIs militære kampanjer i hundreårskrigen i Frankrike. Da han døde i 1371 ble han etterfulgt av sin sønn Robert de Vere, 9. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Robert de Vere, 9. jarl av Oxford

Robert de Vere, 9. jarl av Oxford (født 16. januar 1362, død 22. november 1392) (tittel fratatt 1388) var sønn og arving av Thomas de Vere, 8. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1371. Robert var nært knyttet til kong Rikard II, og i 1386 utnevnte kongen ham til hertug av Irland. Da deler av Rikards adel – de såkalte Lords Apellant – gjorde opprør mot kongen i 1387, forble de Vere lojal. Han møtte de opprørske styrkene i slaget ved Radcot Bridge, men ble beseiret, og så seg nødt til å flykte landet. I det nådeløse parlamentet i 1388 ble han fratatt sin tittel og sine eiendommer, og dømt til landsforvisning. I 1392 ble han skadet under en villsvinjakt i Frankrike, og døde kort tid senere. Han hadde ingen direkte etterkommere, og ble etterfulgt av sin onkel Aubrey de Vere, 10. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Amelandsk

Amelandsk er en nederlandsk dialekt. Dialektens ordforråd stammer hovedsakelig fra hollandsk og en vestfrisisk grammatikk. Amelandsk er i bruk på øyen Ameland i den nederlandske provinsen Friesland.  Generisk sett er den i slekt med byfrisisk, akkurat som midslandsk som snakkes på Terschelling. Selv om hver av Amelands fire landsbyer har en egen dialekt fungerer kommunikasjonen mellom dem uten problemer. En stor forskjell mellom amelandsk og byfrisisk og frisisk som snakkes på fastlandet finnes i de ordene som begynner med sch- og ikke sk-. Denne forskjellen finnes også i de frisiske dialektene som tales på Terschelling og Schiermonnikoog.
Hvorfor den amelandske dialekten beveget seg mot hollandsk i løpet av det attende århundre, mens dette ikke skjedde på Terschelling er ikke klart. En mulighet er at handelen med Holland kan ha forårsaket dette. Amelandsk er nå den mest utbredte og brukte dialekten på øyene i Vadehavet, ifølge nyere studier brukes dialekten av 85% av de yngre på øyen.
Gjertrud Fitje

Gjertrud Fitje (født 29. november 1907 på Fitje ved Sandane i Gloppen kommune, død 5. juni 2010 på Sandane) var en norsk sykepleier og luthersk kinamisjonær tilknyttet Det norske misjonsselskap. 
Hennes onkel, Jon Fitje var misjonsprest i Kina fra 1909 til 1929. Fitje vokste opp i en tid med rikt kristenliv og et sterkt engasjement for misjonering. Etter noen år som sykepleier ved Haukeland sykehus fra 1921 til midt på 1930-tallet gikk hun på bibelskole og tok et seks måneders språkstudium i England. 16. juni 1937 ble hun innviet som misjonær og i august samme år dro hun til Kina.
Hun arbeidet som sykepleier og misjonær i provinsen Hunan i 26 år før hun i 1949 måtte flykte til Taiwan, der hun fortsatte misjonsarbeidet. Hun ankom Keelung 16. oktober 1950, og sluttet seg til kollegaen Helga Waabenø i arbeidet ved  det hundre senger store misjonssykehuset i Taipei, som nå er kjent som Mackay Memorial Hospital dit Den Norske Misjonsallianse hadde utsendt den norske legen Kristoffer Fotland. I  mars 1952 flyttet hun til Keelung der hun arbeidet som eneste utsending fra NMS frem til Henrikke Tangeraas kom i slutten av november samme år. 
Fitje hadde blitt bak jernteppet en periode, og hadde sett hvordan kommunistene overtok makten. I Norsk Misjonstidendes julenummer ga hun denne beskrivelsen av hvordan det var å komme til Taiwan:

...Men det er resten av det frie China ein møter her. Det var gildt å sjå det gamle flagget folda seg ut i haustvinden. Språket har nok ein stor slektskap med fastlandsspråket, men ein kan bli mistydd, og sjølv taka feil om ein trudde ein forstod. Men så treffer ein mange frå innlandet og det er ei stor glede. Dei er heimlause og lengtar tilbake til heimstadene sine...
Det gamle flagget hun viser til er nasjonalist-Kinas flagg som tidligere var i bruk på Kinas fastland, og uttrykket det frie China viser til Taiwan. Uttrykket ble også brukt av Chiang Kai-shek og hans regjering. 
Fitje døde i en alder av 102 år gammel på Sandane i Gloppen kommune.


== Se også ==
Liste over kjente personer fra Gloppen kommune


== Referanser ==


== Kilder ==
Steensland, Gustav: «Taiwan» (s. 296-324) i bind 2 av «I tro og tjeneste – Det Norske Misjonsselskap 1842-1992», Torstein Jørgensen (red.), Misjonshøgskolen, Stavanger, 1992.
Aubrey de Vere, 10. jarl av Oxford

Aubrey de Vere, 10. jarl av Oxford (født 1340, død 1400) var onkelen til Robert de Vere, 9. jarl av Oxford. Han var sentral i den kongelige administrasjonen, og var nært knyttet til både Edward, den svarte prinsen, Edvard III og Rikard II. I 1388, i det nådeløse parlamentet, ble Robert fratatt sin tittel for sin dårlige innflytelse på kong Rikard II. Som et resultat av dette falt også Aubrey i unåde, men da Robert  døde i 1392 ble tittelen jarl av Oxford gjenopprettet for Aubrey året etter. Da Aubrey døde i 1400 ble han etterfulgt av sin sønn Richard de Vere, 11. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Justus Doolittle

Justus Doolittle (kinesisk: 盧公明; Fuzhouromanisering: Lù Gŭng-mìng; født 23. juni 1824 i USA, død 15. juni 1880) var en amerikansk protestantisk kinamisjonær som virket i Kina i fjorten år. Han ble utsendt av American Board of Commissioners for Foreign Missions sammen med hustruen ankom han Hongkong 10. april 1850 og han nådde målet, misjonsstasjonen i Fuhchau 31. mai samme år. I februar 1864 forlot han Kina av helsemessige grunner og reiste til USA.
Doolittle ble kjent for sitt sinologiske verk Social Life of the Chinese (Bind 1 og 2). Han hadde også en rekke andre publikasjoner på Fuzhoudialekt og på engelsk.


== Eksterne lenker ==
Introduksjon til Social life of the Chinese
Richard de Vere, 11. jarl av Oxford

Richard de Vere, 11. jarl av Oxford (født 1385, død 1417) var sønn og arving av Aubrey de Vere, 10. jarl av Oxford. Hans far døde i 1400, og Richard arvet jarledømmet i 1406 da han nådde myndighetsalder. Da han selv døde i 1417 ble han etterfulgt av sin sønn John de Vere, 12. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
John de Vere, 12. jarl av Oxford

John de Vere, 12. jarl av Oxford (født 23. april 1408 på Hedingham Castle, England, død 26. februar 1462 på Tower Hill, London, England) var sønn og arving av Richard de Vere, 11. jarl av Oxford, og Richards kone Alice, som var datter av sir Richard Sergeaux og enke etter Guy de St Aubyn.


== Tidlig liv ==
John ble født 23. april 1408 på Hedingham Castle, familiens hovedsete i Essex. Han var mindreårig da faren døde i 1417, og arvet jarledømmet først 4. juli 1429, da han hadde fylt 21. I 1425, mens han ennå var mindreårig, ble han gift med Elizabeth (ca. 1410–1473/4), datter av sir John Howard (1385/6–1409). Dette ekteskapet ble inngått uten kongens samtykke, og på grunn av dette ble Oxford straffet med en bot på 2 000 pund. Dette var en sum han fikk problemer med å betale, siden Oxford var et av de fattigste jarledømmene i England. John ble slått til ridder i mai 1426, i samme seremoni som kong Henrik VI, som da var fire år gammel.
På 1430- og 1440-tallet fungerte de Vere ofte som fredsdommer i Essex, Suffolk og Cambridgeshire; tre grevskap hvor han eide land. Han utførte også diplomatiske oppgaver for kongen. I juni 1439 var han med på et mislykket forsøk på forhandlinger med Frankrike, for å finne en løsning på hundreårskrigen. To år senere, i 1441, var han sammen med Richard, hertug av York da denne ble sendt til Normandie som kongens nyutnevnte kommandør.


== Rosekrigene ==

De Vere hadde sterke forbindelser med både Henrik VI og Richard av York, og det ble vanskelig for ham å velge side da det brøt ut konflikt mellom de to på 1450-tallet. Han var ikke tilstede ved første slag ved St. Albans i 1455 – begynnelsen på Rosekrigene – siden han ankom slagmarken én dag for sent. Det var ikke i før 1459 at Oxford virkelig tonet flagg som tilhenger av Huset Lancaster og den regjerende kongen. I desember 1459 og mars 1460 satt han som dommer over en gruppe tilhengere av Huset York i Essex. Etter at Richard av Yorks sønn Edvard kom til makten som Edvard IV i 1461 (Richard var drept året før) forsøkte de Vere å ligge lavt, og skyldte på dårlig helse. I februar 1462 ble han allikevel arrestert og fengslet i Tower of London. Etter å ha blitt dømt til døden for forræderi, ble han halshugget på Tower Hill 26. februar.
Hans eldste sønn Aubrey hadde blitt henrettet seks dager tidligere. Siden kong Edvard søkte en forsoningslinje med tidligere motstandere, fikk de Vere-familien likevel beholde tittel og eiendommer. 18. januar 1464 ble Johns nest eldste sønn utnevnt til John de Vere, 13. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Castor, Helen «Vere, John de, twelfth earl of Oxford (1408–1462)» (abonnement) i Oxford Dictionary of National Biography (Oxford, 2004).
Alt Penedès

Alt Penedès er et comarca i provinsen Barcelona i den spanske autonome regionen Catalonia. Alt Penedès har 80 976 innbyggere og et areal på 592,4 km². Hovedstaden er Vilafranca del Penedès.


== Kommuner ==
Alt Penedès er delt inn i følgende 27 kommuner (municipis):

Avinyonet del Penedès (1 588 innbyggere)
Les Cabanyes (842)
Castellet i la Gornal (2 044)
Castellví de la Marca (1 596)
Font-rubí (1 430)
Gelida (6 151)
La Granada (1 866)
Mediona (2 251)
Olesa de Bonesvalls (1 556)
Olèrdola (3 280)
Pacs del Penedès (831)
El Pla del Penedès (891)
Pontons (556)
Puigdàlber (449)
Sant Cugat Sesgarrigues (927)
Sant Llorenç d'Hortons (2 219)
Sant Martí Sarroca (2 997)
Sant Pere de Riudebitlles (2 319)
Sant Quintí de Mediona (2 131)
Sant Sadurní d'Anoia (11 790)
Santa Fe del Penedès (366)
Santa Margarida i els Monjos (6 459)
Subirats (3 008)
Torrelavit (1 275)
Torrelles de Foix (2 307)
Vilafranca del Penedès (36 656)
Vilobí del Penedès (1 071)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Alt Penedès – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John de Vere, 13. jarl av Oxford

John de Vere, 13. jarl av Oxford (født 1442, død 1513) var sønn og arving av John de Vere, 12. jarl av Oxford. Under rosekrigene var faren en sterk tilhenger av Huset Lancaster og Henrik VI, og ble dømt til døden og henrettet i 1462 etter at Edvard IV kom til makten. Sønnen fikk allikevel arve sin fars eiendommer og tittel i 1464.
I 1468 var han involvert i et komplott mot kongen, og havnet i fangenskap i Tower of London. Han slapp ut etter kort tid, antageligvis ved hjelp av innflytelsen hans svigerbror – Richard Neville, 16. jarl av Warwick – hadde hos kongen. Senere tok John del i Warwicks opprør mot kong Edvard, men da de ble beseiret og Warwick drept i slaget ved Barnet i 1371 flyktet John fra landet. Etter et angrep på den engelske kysten i 1473 ble han igjen tatt til fange og fengslet nær Calais, men klarte å flykte i 1484.
Sammen med Henry Tudor invaderte han nå England, og etter at de hadde beseiret Rikard III i slaget ved Bosworth Field i 1485 ble Henrik kronet som Henrik VII. Johns fikk nå tilbake sin tittel og sine eiendommer, som han hadde blitt fratatt i 1475. Han var senere også en av kommandørene for Henrik VII i slaget ved Stoke Field i 1487. Da han døde i 1513 hadde han ingen barn, og ble etterfulgt av sin nevø John de Vere, 14. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Bildtsk

Bildtsk er en nederlandsk dialekt. Den faller under den hollandske dialekten, og snakkes i kommunen og området Het Bildt i provinsen Friesland. Dialekten oppstod etter 1505 da området ble tørrlagt og drenert av Hollandsk adel fra grevskapet Holland. For å utføre dette arbeidet flyttet arbeidere fra Werkendam og omegn til Friesland, og deres dialekt blandet seg med Het Bildts egen dialekt. Dialekten kalles av og til et kreolspråk.
Bildtsk brukes i Sint Annaparochie (bildtsk: Sint-Anne),  Sint Jacobiparochie (Sint-Jabik), Vrouwenparochie (Froubuurt), Oudebildtzijl (Ouwe-Syl), Westhoek (De Westhoek) og Nij Altoenae. Bare i Minnertsga, et tettsted som befinner seg utenfor polderområdet og ble underlagt kommunen i 1984, brukes vestfrisisk og ikke bildtsk.
Det var i 2006 ca. 6000 mennesker som behersket bildtsk.
John de Vere, 14. jarl av Oxford

John de Vere, 14. jarl av Oxford (født 1499, død 1526) var sønn av Sir George de Vere, og nevø av John de Vere, 13. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin onkel da denne døde uten egne barn i 1513. Da han selv døde i 1526 hadde han ingen legitime barn, og ble etterfulgt av sin tremenning, John de Vere, 15. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Geldersk-overijsselsk

Geldersk-overijsselsk er en gruppe nedersaksiske dialekter i området rundt elven IJssel. Gruppen kan deles inn i tre undergrupper, sallandsk, achterhoeksk og urksk. Østveluwsk regnes av og til til denne gruppen.
Dialektområdet begynner nordøst for Doetinchem i den nederlandske provinsen Gelderland og strekker seg over elven IJssel inn i provinsen Overijssel. Lengre øst befinner dialekten twentsk-graafschapsk seg. Grensen mellom disse dialektgruppene formes av hvordan det nederlandske ordet for ild, vuur uttales: i geldersk-overijsselsk uttales det som  vuur, mens man på twentsk-graafschapsk sier veur. I begge områdene krysser dialektområdet provinsgrensene mellom Gelderland og Overijjsel, ikke mellom provinser eller landskap da den heller ikke ligger mellom Achterhoek og Twente.
Stellingwerfsk

Stellingwerfsk (Stellingwarfs) er det regionale språket for de nederlandske frisiske kommunene Oost- og Weststellingwerf (sammen utgjør de Stellingwerven) i Sørøst-Friesland, med unntak av de vestfrisisk-språklige landsbyene Haulerwijk og Waskemeer (begge del av Ooststellingwerf) og området rundt landsbyen Noordwolde. Her har det utviklet seg et eget regiospråk gjennom den innflytelsen innflyttere fra det nedersaksiske dialektområdet, fikk på den opprinnelige dialekten. I området befinner det seg et antall veenkolonieën (norsk: «torvkolonier», arbeidere bosatte seg her for å vinne torv fra myrene). Dette regiospråket kalles lokalt Veenkoloniaals. 
Vet at stellingwerfsk har sine røtter i nedersaksisk er det i slekt med blant annet drentsk og sallandsk. Videre finnes stellingwerfsk i Steenwijkerland og et lite område i det tilgrensende området i provinsen Drenthe, samt i den østlige delen av kommunen Lemsterland i Friesland. Generelt sett er stellingwerfsk godt leselig for nederlandskspråklige. 
Sammen med Het Bildt (bildtsk), de fleste byene i provinsen Friesland (byfrisisk) og vadehavsøyene Vlieland og Ameland tilhører Stellingwerven de områdene i provinsen der man ikke snakker vestfrisisk. Det finnes moderne litteratur på stellingwerfsk.


== Eksterne lenker ==
Stichting Stellingwarver Schrieversronte (stellingwerfsk)
Stichting Stellingwerfs Eigen (med blant annet en bibeloversettelse) (stellingwerfsk)
John de Vere, 16. jarl av Oxford

John de Vere, 16. jarl av Oxford (født 1516, død 3. august 1562) var sønn og arving av John de Vere, 15. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1540. 
Den yngre John hadde et dårlig rykte, og var involvert i flere skandaler med kvinner, vold og gambling. Hans første kone, Dorothy Neville, forlot ham 1546, men da hun døde to år senere åpnet det muligheten for et nytt ekteskap. Senere samme året giftet han seg med Margery Golding, og to år senere fikk han endelig en mannlig arving, Edward. John døde i 1562, men på grunn av hans utsvevende livsstil ble det stilt spørsmålstegn ved hans sønn legitimitet. Sønnen fikk allikevel arve sin fars tittel og eiendommer, som Edward de Vere, 17. jarl av Oxford.
Han ble begravd den 31. august 1562 i landsbyen Castle Hedingham.


== Barn ==
Barn av John de Vere og Dorothy Neville:

Katherine de Vere (død 17. januar 1599), gift med Edward Windsor, 3. baron WindsorBarn av John de Vere og Margery Golding:

Mary de Vere (død 18. september 1634), gift med Peregrine Bertie, 12. baron Willoughby de Eresby
Edward de Vere, 17. jarl av Oxford (født 12. april 1550, død 24. juni 1604)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Twentsk-graafschapsk

Twentsk-graafschapsk er en dialekt fra  provinsene Overijssel og Gelderland øst i Nederland. Dialekten regnes til både twentsk og achterhoeksk, avhengig av på hvilken side av provinsgrensen man befinner seg i, selv om den egentlig er én og samme dialekt.
I områdene der twentsk-graafschapsk og geldersk-overijsselsk brukes ligger skillet i at man på sistnevnte dialekt uttalerer det nederlandske ordet for ild – vuur  som vuur mens man på twentsk-graafschapsk uttaler samme ord som veur. Mellom twentsk og twents-graafschapsk ligger grensen ved uttalen av ordet niet (norsk: ikke), på twentsk uttales dette som nich mens man på twents-graafschapsk sier neet.


== Eksterne lenker ==
Det twentsk-graafschapske dialektområdet (kart)
Edward de Vere, 17. jarl av Oxford

Edward de Vere, 17. jarl av Oxford (født 1550, død 1604) var sønn og arving av John de Vere, 16. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1562. Edward  var en høyt ansett dikter og skuespillforfatter, og var sentral ved hoffet til dronning Elisabeth I. Det har vært hevdet at Edward de Vere var den egentlige forfatteren bak William Shakespeares skuespill, men denne teorien har ikke fått støtte i akademiske kretser. Da han døde i 1604 ble han etterfulgt av sin sønn Henry de Vere, 18. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Nelson, Alan H. Monstrous Adversary: The Life of Edward de Vere, 17th Earl of Oxford (Liverpool: Liverpool University Press, 2003).
Henry de Vere, 18. jarl av Oxford

Henry de Vere, 18. jarl av Oxford (født 1593, død 1625) var sønn og arving av Edward de Vere, 17. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sin far da denne døde i 1604. Henry tilbrakte flere år på kontinentet, men falt i unåde hos kong Jakob I da han kom hjem, og havnet i fangenskap i Tower of London. Han ble senere benådet, og tiltrodd en militær post som kommandør i Nederland. Her fikk han en lettere skade, og døde av en infeksjon ikke lenge etterpå. Han ble etterfulgt av sitt søskenbarn Robert de Vere, 19. jarl av Oxford.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde: Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Robert de Vere, 19. jarl av Oxford

Robert de Vere, 19. jarl av Oxford (født 1575, død 1632) var søskenbarn og arving av Henry de Vere, 18. jarl av Oxford. Han arvet jarledømmet fra sitt søskenbarn da denne døde i 1625, men ikke uten problemer. Det var spørsmål omkring hvorvidt Robert hadde eiendommer nok til å opprettholde et jarledømme, og det tok lange debatter i Overhuset før han ble tilkjent sin arv. Etter dette dro han tilbake til Nederland, hvor han allerede hadde etablert en karriere som profesjonell offiser. I 1632 falt han i en beleiring av byen Maastricht. Han ble etterfulgt av sin sønn Aubrey de Vere, 20. jarl av Oxford, som skulle bli den siste i en over 550 års lang rekke av de Vere jarler av Oxford.


== Referanser ==


== Kilder ==
Powicke, F. Maurice og E. B. Fryde Handbook of British Chronology (London: Royal Historical Society, 1961, 2. utg.), s. 434.
Storsteinsfjellbreen

Storsteinsfjellbreen (nordsamisk: Sealggajiekŋa) er en isbre i Narvik kommune i Nordland. Breen ligger øst for Skjomen, rundt 10 kilometer fra svenskegrensa. Den har et areal på 12 km² og er med det den 30. største isbreen på det norske fastlandet. Breen ligger på Storsteinsfjellet (1894 moh), mellom Sealggajávri i nord og Norddalen i sør. 


== Se også ==
Norges isbreer
Ostri

Ostri eller Åstre er en elv i Innlandet fylke. Elven har utspring i Breheimen og renner gjennom Bråtådalen før den renner ut i Ottaelva ved Dønfoss bru i Skjåk. Den har en lengde på 32,74 km fra det sted Mysubytta (15,92 km) slutter seg til, andre betydelige tilløpselver er Tundre eller Tundra (24,63 km), Kollungselvi (7,73 km), Tverrådalsåi (7,10 km), Surtbytta (5,73 km  med sine to greiner Spranggrovi 4,89 km og Handspiknosgrovi 2,92 km) og til sist Søvra (10,96 km). Åstri har et nedbørfelt på 466 km2 og drenerer nordøstlige deler av Breheimen. Nesten hele nedbørfeltet er over 1000 moh.. Nedbørsfeltet grenser i vest til Jostedølas  og Mørkrisdalselvis nedbørsfelt.Bråtådalen er utgangspunkt for fotturer i Breheimen og Jostedalen.
Ostri ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.


== Referanser ==


== Litteratur ==
NOU 1991:12A Verneplan for vassdrag IV