jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alex Bell

Alexander «Alec» Bell (født 1882 i Cape Town i Sør-Afrika, død 30. november 1934 i Chorlton-cum-Hardy), også kjent som Alex Bell og  Sandy Bell, var en sørafrikanskfødt skotsk fotballspiller, mest kjent for sin tid hos Manchester United. Han spilte en landskamp for Skottland. 
Bell ble født i Cape Town av skotske foreldre, men flyttet som ung tilbake til Skottland hvor han spilte for forskjellige lokale lag i Ayr. Mens han spilte for klubben Ayr Parkhouse ble han oppdaget av Manchester Uniteds talentspeider Will Davidson.United betalte Ayr Parkhouse 700 pund for Bell i januar 1903. Dette skjedde bare et år etter at Newton Heath ble truet med konkurs men ble reddet og skiftet navn til Manchester United, og klubben lå fremdeles i bunnen av 2. divisjon. Opprykket til den øverste divisjonen kom i 1906.
De første to årene i Manchester ble vanskelige for Bell, og han spilte bare elleve kamper som midtbanespiller. Men på grunn av skader ble han satt inn som forsvarsspiller, og han blomstret på den posisjonen. Han ble snart en del av den fryktede forsvarstrioen Duc-ro-bel, som besto av ham selv, Dick Duckworth og Charlie Roberts. Han var med på å vinne FA-cupen i 1909 i tillegg til to ligamesterskap, i 1907-08 og i 1910-11.
Etter 10 mål på 306 kamper for United, ble han solgt til Blackburn for 1 000 pund i juli 1913. Her spilte han bare elleve kamper før første verdenskrig brøt ut. Etter krigen spilte han en sesong for Clackmannan i 1921 før han la opp som spiller og ble med i trenerstaben til Coventry. Hans siste jobb innen fotball var som trener i Manchester City der han var ansatt fra 1924 og til han døde i 1934.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alex Bell – national-football-teams.com 
(en) Alex Bell – EU-Football.info 
(en) Alex Bell – Skottlands fotballforbund 
Skottland-profil på LondonHearts.com
Dick Duckworth

Richard Hargreaves «Dick» Duckworth (født 14. september 1882 i Manchester, død ukjent),  var en engelsk fotballspiller som spilte hele sin karriere for Manchester United.
Duckworth gikk gradene i Manchester Uniteds ungdomssystem, og spilte sin første seniorkamp for klubben 19. desember 1903. Han var forsvarsspiller på Manchester Uniteds første store lag, og var med på å vinne FA-cupen i 1909 i tillegg til at han ble ligamester to ganger, i 1907-08 og 1910-11. Sammen med Charlie Roberts og Alec Bell dannet han ligaens beste forsvarsrekke (kalt Duc-ro-bel) mellom 1908 og 1911. Duckworth spilte 254 kamper for klubben og scoret elleve mål. 15. november 1915 spilte han sin siste kamp, og la opp på grunn av skader. Duckworth var innehaver av en pub i Edenfield i 1949 og ble da kontaktet da noen hadde funnet vinner-medaljen hans fra FA-cupen i 1909 i et hotell han tidligere hadde eid.


== Referanser ==
Vågsøya (Tromsø)

Vågsøya (Lokalt: /voksøya/ (Våksøya)) er ei øy i Tromsø kommune ca. 50 kilometer nordvest for Tromsø. Øya ligger like øst for Vengsøya, vis-à-vis fiskeværet der, i Vågsøysundet. Øya skjermer også havna på Vengsøya. Øya er fraflytta, men har fortsatt bebyggelse.


== Eksterne lenker ==
«Padletur rundt Vengsøya»
Gjøssøya (Tromsø)

Gjøssøya er ei øy i Tromsø kommune ca. 50 kilometer nordvest for Tromsø. Øya ligger like vest for Vengsøya. Øya er fraflytta, men har fortsatt bebyggelse på eidet som deler øya i to. Øya har gitt navn til Gjøssøysundet mellom Gjøssøya og Vengsøya. Tidligere er Gjøssøya også kjent under de mindre talemålsnære navnene Ljosö og Gisö.


== Eksterne lenker ==
Padletur rundt Vengsøya
Nipøya

Nipøya ligger i Karlsøy kommune, i Grøtsundet like sør for Finnkroken på Reinøya. Øya tilhørte, med Risøya og den sørlige delen av Reinøya, Tromsø kommune fram til 1. januar 2008. Nipøya er ei lita, lav, skogkledd og ubebodd øy.


== Referanser ==
Clayton Blackmore

Clayton Graham Blackmore (født 23. september 1964 i Neath i Glamorgan) er en walisisk tidligere fotballspiller og trener. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Manchester United der han spilte på nesten alle posisjoner på banen. Han spilte 39 landskamper for Wales.
Blackmore prøvespilte for rugby-klubben Neath RFC men valgte å takke ja til et lærlingtilbud fra Manchester United. Her utviklet han seg til å bli en allsidig og god spiller. I tiden før man hadde egne nummer på trøyene var Blackmore en av få spillere som har spilt med alle nummer fra 2 til 11 på drakten. 
Han var med på den første suksessfulle tiden under Alex Ferguson, og var med på å vinne FA-cupen i 1990, Cupvinnercupen i 1991 og ble ligamester i 1992-93. Han spilte 251 ligakamper for United og scoret 27 mål.
I 1994 gikk han over til Middlesbrough som nå hadde hans tidligere lagkamerat Bryan Robson som spillende trener. Her spilte han 66 kamper og scoret fire mål før skader satte han utenfor laget. Han forlot Middlesbrough i 1999 og spilte noen kamper for Bristol City, Barnsley og Notts County før han i februar 2001 flyttet tilbake til Wales for å spille for Bangor City. 
Her hadde han en god tid med 176 kamper og 11 mål. Han var også spillende trener for klubben mellom januar og november 2006. Han ble da ansatt som spillende trener for Porthmadog der han spilte 15 kamper. Han signerte i januar 2008 for hjemklubben Neath Athletic, men la opp som aktiv etter sesongslutt våren 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clayton Blackmore – UEFA 
(en) Clayton Blackmore – Transfermarkt 
(en) Clayton Blackmore – national-football-teams.com 
(en) Clayton Blackmore – Soccerbase.com 
(en) Clayton Blackmore – EU-Football.info 
(en) Clayton Blackmore – FBref 
Clayton Blackmore-profil på welsh-premier.com Arkivert 10. mars 2016 hos Wayback Machine.
Kevin Moran

Kevin Bernard Moran (irsk:  Caoimhghín Bernard Ó Móráin) (født 29. april 1956 i Dublin) er en irsk tidligere fotballspiller. Han er mest kjent fra sin tid som spiller for Manchester United. Han spilte 71 landskamper for Irland og scoret seks mål. Han var den første spilleren som ble utvist i en FA-cup-finale. Han er også irsk mester i Gælisk fotball to ganger.
Moran bodde i Rialto i Dublin og vokste opp i Walkinstown. Det var her han startet med Gælisk fotball og «vanlig» fotball, men ville ikke velge bort noen av de. I 1976 og 1977 var han med på å vinne det irske mesterskapet i gælisk fotball, og samtidig var han i sesongen 1976-77 med på å bli irsk ligamester i fotball.  
Han ble oppdaget av Manchester Uniteds talent-speider Billy Behan i 1978, og skrev straks under kontrakt med United. Han debuterte for klubben 20. april 1979. Han var en sterk forsvarsspiller som var med på å vinne FA-cupen to ganger, i 1983 og 1985. I finalen i 1985 fikk han den tvilsomme «æren» å bli den første spilleren i en FA-cupfinale som fikk se det røde kortet. Dommer Peter Willis mente at en tackling av Evertons Peter Reid kvalifiserte til utvisning. Enkelte observatører mente dette var noe hardt idømt. Han fikk ikke utdelt vinneredaljen under seiersseremonien og den ble holdt tilbake av FA, men han fikk den utdelt ved en senere anledning.
Moran forlot Old Trafford sommeren 1988 etter 231 ligakamper og 21 mål for klubben, for å spille for den spanske klubben Sporting Gijón hvor han spilte 33 kamper. Han returnerte til engelsk fotball i 1990 da han skrev under for Blackburn som på den tiden spilte i nest øverste divisjon. Han var med på å spille Blackburn opp til FA Premier League, men la opp sesongen før de vant ligaen. 
Kevin Moran jobber for tiden i den irske fjernsynskanalen TV3 Ireland som fotballkommentator.


== Eksterne lenker ==
(en) Kevin Moran – FIFA 
(en) Kevin Moran – UEFA 
(en) Kevin Moran – Transfermarkt 
(en) Kevin Moran – national-football-teams.com 
(en) Kevin Moran – EU-Football.info 
(en) Kevin Moran – FBref
Frank Stapleton

Francis Anthony «Frank» Stapleton (født 10. juli 1956 i Dublin) er en irsk tidligere fotballspiller og trener. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Arsenal og Manchester United. Han har spilt 71 landskamper for Irland og scoret 20 mål.
Stapleton kom til Arsenal på lærlingekontrakt i 1972 og debuterte for klubben i 1975. Han spilte tre FA-cupfinaler for Arsenal, blant annet finalen i 1979 mot Manchester United der han scoret et av målene. 
Etter 300 kamper og 108 mål for Arsenal, ble han i 1981 kjøpt opp av Manchester United for 900 000 pund. Her ble han straks en av supporterenes favoritter, og var med på å vinne FA-cupen to ganger, i 1983 og 1985. Stapleton ble historisk da han scoret i finalen i 1983 som den første spilleren som har scoret for to forskjellige lag i forskjellige FA-cupfinaler. Han forlot Old Trafford i 1987 etter 365 kamper og 78 mål for klubben.
Han spilte så for Ajax, Derby County, Blackburn, Aldershot, Huddersfield Town, Le Havre AC og Bradford City. Han var også manager for Bradford. I september 2014 ble Ray Wilkins utnevnt til trener for Jordans herrelandslag med Frank Stapleton som assistenttrener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Stapleton – FIFA 
(en) Frank Stapleton – UEFA 
(en) Frank Stapleton – Transfermarkt 
(en) Frank Stapleton – Transfermarkt (manager) 
(en) Frank Stapleton – national-football-teams.com 
(en) Frank Stapleton – Soccerbase.com 
(en) Frank Stapleton – Soccerbase.com (manager) 
(en) Frank Stapleton – EU-Football.info 
(en) Frank Stapleton – FBref
Bernard Tissier de Mallerais

Bernard Tissier de Mallerais (født 14. september 1945 i Sallanches i Haute-Savoie i Frankrike) er en fransk biskop innen det katolsk-tradisjonalistiske Prestebrorskapet St. Pius X (FSSPX). Ettersom hans bispevielse i 1988 ikke var tillatt av Vatikanet, ble han da ekskommunisert. 
Etter universitetsutdannelse og mastergrad i biologi begynte Bernard Tissier de Mallerais i oktober 1969 på prestebrorskapet St. Pius Xs presteseminar, og ble presteviet 29. juni 1975. Han virket så som professor, senere som regens, ved seminaret. Deretter ble han generalsekretær for FSSPX (1984–1996).
Ekskommunikasjonen av ham og tre andre i samme situasjon ble opphevet av Pavestolen i januar 2009.


== Verk ==
Marcel Lefebvre. Une vie. Clovis, Etampes 2002, ISBN 2-912642-82-5.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil, B. (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Biskop Marie-Prosper-Adolphe de Bonfils (1841-1912) *1898
Kardinal Louis-Ernest Dubois (1856-1929) *1901
Erkebiskop Jean-Arthuir Chollet (1862-1952) *1910
Biskop Héctor Raphaël Quilliet (1859-1928) *1914
Biskop Charles-Albert-Joseph Lecomte (1867-1934) *1921
Kardinal Achille Liénart (1884-1973) *1928
Erkebiskop Marcel Lefebvre (1905-1981) *1947
Biskop Bernard Tissier de Mallerais (1945- ) *1988


== Referanser ==
Alfonso de Galarreta

Alfonso de Galarreta (født 14. januar 1957 i Torrelavega i Spania) er en spanskfødt argentinsk biskop innen det katolsk-tradisjonalistiske prestebrorskapet St. Pius X. Han ble i 1988 ekskommunisert av pave Johannes Paul II på grunn av at han lot seg bispevie uten at det forelå pavelig mandat og paven hadde forbudt bispevielsen. 


== Liv og virke ==
De Galarreta vokste opp i Argentina, og studerte i tre år ved et vanlig katolsk presteseminar i La Plata før han i oktober 1978 vekslet over til tradisjonalistene og fortsatte ved preseseminaret deres i Ecône i Sveits.
I august 1980 ble han presteviet av tradisjonalistenes leder, erkebiskop Marcel Lefebvre, i Buenos Aires. Han var en av fire ekskommuniserte tradisjonalistiske biskoper fra Pius X-broderskapet som etter en tid fikk sin ekskommunikasjonen opphevet av Pavestolen, i januar 2009.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil, B. (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Biskop Marie-Prosper-Adolphe de Bonfils (1841-1912) *1898
Kardinal Louis-Ernest Dubois (1856-1929) *1901
Erkebiskop Jean-Arthuir Chollet (1862-1952) *1910
Biskop Héctor Raphaël Quilliet (1859-1928) *1914
Biskop Charles-Albert-Joseph Lecomte (1867-1934) *1921
Kardinal Achille Liénart (1884-1973) *1928
Erkebiskop Marcel Lefebvre (1905-1981) *1947
Biskop Alfonso de Galarreta (1957- ) *1988


== Referanser ==
Licínio Rangel

Licínio Rangel (født 5. januar 1936 i Campos, død 16. desember 2002 i Rio de Janeiro) var en katolsk biskop.


== Liv og virke ==
Licínio Rangel ble presteviet 24. september 1967. Den tradisjonalistiske biskop Bernard Tissier de Mallerais bispeviet ham uten pavelig mandat den 28. juli 1991 i São Fidélis i Rio de Janeiro, for prestebrorskapet St. Pius X (FSSPX); Alfonso de Galarreta og Richard Williamson var medkonsekratorer. 
Mot slutten av 2000 fremforhandlet Licínio Rangel med Vatikanet en tilbakevenden for sitt lokale tradisjonalistiske fellesskap «St. Johannes Maria Vianneys forening» (SSJV) og dets 25 prester til den katolske kirkes fold. Avtalen med Den Hellige Stol innebar også at foreningen kirkerettslig den 18. januar 2002 ble en apostolisk personaladministratur innen bispedømmet Campos' territorium. Ekskommunikasjonen Rangel hadde pådratt seg ved bispevielsen, ble opphevet mot slutten av 2001, og han ble selv titulærbiskop og personaladministraturets første apostoliske administrator.
Rangel ble alvorlig syk senere i 2002, men fikk være med på å bispevie sin etterfølger, Fernando Areas Rifan, etter bispevielsesritualet fra 1962.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil, B. (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
Biskop Marie-Prosper-Adolphe de Bonfils (1841-1912) *1898
Kardinal Louis-Ernest Dubois (1856-1929) *1901
Erkebiskop Jean-Arthuir Chollet (1862-1952) *1910
Biskop Héctor Raphaël Quilliet (1859-1928) *1914
Biskop Charles-Albert-Joseph Lecomte (1867-1934) *1921
Kardinal Achille Liénart (1884-1973) *1928
Erkebiskop Marcel Lefebvre (1905-1981) *1947
Biskop Bernard Tissier de Mallerais (1945- ) *1988
Biskop Licínio Rangel (1936-2002) *1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
catholic-hierarchy.org
Ryan Crocker

Ryan Clark Crocker (født 19. juni 1949 i Spokane i Washington i USA) er en karrierediplomat i den amerikanske utenrikstjeneste. Han ble i 2007 USAs ambassadør i Irak. Tidligere har han vært USAs ambassadør i Pakistan fra 2004 til 2007, i Syria fra 1998 til 2001, til Kuwait fra 1994 til 1997, og til Libanon fra 1990 til 1993.
Han ble i januar 2009 tildelt Presidentens frihetsmedalje. Noen dager etter, og fremdeles noen uker før sin fratreden i Bagdad, advarte han offentlig mot en forsert amerikansk tilbaketrekning fra Irak.


== Referanser ==
Superkviss

Superkviss er et norsk spørreprogram for og med barn som gikk på NRK Super fra 2007 til 2015. Programmet har eksistert i mange ulike former siden NRK Super startet 1.desember 2007.  
Programmet ble sist ledet av Per Søreide Senstad, tidligere programledere inkluderer blant annet Kåre Magnus Bergh, Heidi Marie Vestrheim, Kristine Magnesen, Phung Hang, Erik Solbakken og Marthe Sveberg Bjørstad. 
I tillegg til å først sendes på nett er det unike i den nye sesongen at deltakerne, fire barn (10-12 år), konkurrerer hjemmefra via webkamera og det kun er programleder og crew som leder programmet fra studio. Deltakerne har en hjelper (hjemmefra) i noen oppgaver, men spiller ellers alene, også det til forskjell fra tidligere sesongers lagkonkurranser.
Underveis i programmet elimineres en og en deltaker frem til vinneren når finalen: Supermeteret. Finalen er en stige med opptil 15 poeng hvor man svarer ja/nei og får så mange riktige svar som mulig. Mer enn 10 poeng gir status som gullspiller og man inviteres tilbake for å delta i egne runder for gullspillere senere.
Superkviss har mange egne kvisser og oppgaver på nett, og innslag på radio i programmet Skolefri som sendes alle hverdager fra kl 14-16. 


==== Taperpremier og tidligere sesonger ====
Taperpremiene ble introdusert i 2009/2010 og var i flere sesonger finalen i programmet hvor den eller de som tapte måtte utføre noe pinlig som var avtalt mellom deltakerne på forhånd. Det kunne for eksempel være å få en bløtkake i ansiktet, å spise noe ekkelt, eller fremføre en pinlig dans eller sang iført merkelige kostymer. Superkviss (2015) har ikke taperpremier siden det ikke lenger er en duell med vinner og taper.
Tidligere var Superkviss også en del av det nå nedlagte radioprogrammet Lørdagsbarnetimen, med Marthe Sveberg Bjørstad som programleder.
Superkviss hadde sin første sending 1. desember 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Superkviss på NRK TV 
(no) Superkviss
Yushu (Yushu)

Yushu (kinesisk: 玉树市; pinyin: Yùshù Shì; tibetansk: yus hru'u) er et byfylke i det autonome prefekturet Yushu for tibetanere i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina. Det har hovedsete i byen Gyêgu (Jyekundo, Yushu).
Befolkningen var på 75 500 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham. Vol. 2 – The Yushu Part of Kham, Bangkok 2005 ISBN 974-480-049-6


== Eksterne lenker ==
Infoside
Yushu (Qinghai)

Yushu (Forenklet kinesisk: 玉树; tradisjonell kinesisk: 玉樹; pinyin: Yùshù; tibetansk : ཡུལ་; Wylie: Yul-shul) er et autonomt prefektur for tibetanerne i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina. Arealet er på 267 000 km² . Befolkningen var på 260 000 innbyggere i 2004.Elven Mekong, i Kina kalt Lancang Jiang, har sine kilder i Yushu fylke i Zadois fjell.


== Administrative enheter ==
Det autonome prefektur Yushu har jurisdiksjon over 6 fylker (县 xiàn).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham. Vol. 2 – The Yushu Part of Kham, Bangkok 2005 ISBN 974-480-049-6


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens side
Beskyttet geografisk betegnelse

Beskyttet geografisk betegnelse inngår i den offentlige norske merkeordningen beskyttede betegnelser og kan oppnås for næringsmidler som har en tilknytning til det geografiske området som produktbetegnelsen angir. Kravene til tilknytning er imidlertid ikke så strenge som for beskyttet opprinnelsesbetegnelse. Det kan for eksempel være at næringsmidlets særskilte omdømme kan knyttes til det definerte geografiske området. Merkeordningen forvaltes av Mattilsynet. KSL Matmerk er tildelt ansvaret for informasjon og veiledning av søkere til merkeordningen, samt søknadsbehandlingen. Det er Mattilsynet som foretar endelig godkjenning av en søknad.


== Hovedkravene ==
Hovedkravene er at: 

Næringsmidlets produktbetegnelse må angi navnet på et geografisk område eller et sted.
Næringsmidlet må ha sin opprinnelse i dette området eller stedet
Næringsmidlets særegne kvalitet, omdømme eller andre kjennetegn må kunne tilskrives det definerte området eller stedets geografiske miljø
Næringsmidlet må være produsert (råvarer), bearbeidet eller foredlet i det definerte området


== Lovregulering ==
For å oppnå beskyttet geografisk betegnelse må næringsmidlet tilfredsstille kravene i «Forskrift for beskyttede betegnelser». De viktigste kravene er gitt i følgende paragrafer; 

§ 3 Definisjoner mv,
§ 7 Beskyttelse av geografiske betegnelser,
§ 9 Søknadens innhold.


== Godkjente produkter ==


== Se også ==
Geografiske opprinnelsesbetegnelser i EU


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lovdata
Beskyttede Betegnelser
Line Alsaker

Line Alsaker (født 21. januar 1972 i Oslo) er en norsk prisbelønt danser, utnevnt til solist (1997) ved Nasjonalballetten der hun i sin tid ble tilsatt (1992).  Hennes utdannelse er fra
Jorunn Kirkenærs skole, samt Operaens egen skolering, og Heinz Bosl i München.


== Premier ==
Esso-prisen 1996
Dansekritikerprisen 1997 for rollen som Tatjana i Onegin


== Referanser ==
K-50M

K-50M er en maskinpistol utviklet av Vietnams folkehær og produsert i Nord-Vietnam under Vietnamkrigen.
Våpenet er en ombygd kinesisk Type 50 maskinpistol, som igjen er en lisensiert kopi av den russiske PPSj 41. K-50M har pistolgrep, en tynn teleskopstokk i stål, kortere løp, og nytt forsikte. Dette gjorde at våpenet ble ca. en halv kilo lettere enn den russiske originalen.


== Litteratur ==
Hogg, Ian (2000). Jane's Guns Recognition Guide Second Edition. Glasgow: Janes. ISBN 0-00-472453-4. 


== Eksterne lenker ==
Modern Firearms – K-50M Arkivert 18. januar 2009 hos Wayback Machine.
Förortsungar

Förortsungar er en svensk musikal/langfilm fra 2006.


== Handlingen ==
Dette er historien om Amina, en jente fra Sierra Leone som søker asyl i Sverige.
Den andre sentrale figuren i fortellingen er hardrokkeren Johan, spilt av Gustaf Skarsgård. Filmen handler om hvordan deres veier møtes – et møte som kommer til å forandre begges liv for alltid.


== Om filmen ==
Filmen sies å være inspirert av Rännstensungar fra 1944 (som ble spilt inn i en ny versjon 1974).
Innspillingen fant sted i Fittja og startet den 21. november 2005.
Filmen fikk 5 Guldbagger i 2007 i kategoriene Beste film, Beste regi, Beste mannlige hovedrolle og Beste prestasjon for, som juryen uttrykte det, "holdning og rytme i musikken".


== Rolleliste ==
Gustaf Skarsgård – Johan Fahlén
Jennifer Brown – Janet Jonsson
Beylula Kidane Adgoy – Amina
Embla Hjulström – Mirre
Sanna Ekman – Maggan
Sunil Munshi – Jesper Laywer
Dogge Doggelito – Viktor
Olle Sarri – Berra
Teodor Runsiö – Micke
Jonathan Kurkson – Hassan
Peter Jezewski – Johnny
Majken Pollack – Doktor
Alejandro Castillo – Antonio
Marienette Dahlin – Polis
Fredrik Eddari – Ali
Ahmadu Jah – Said
Peter Jezewski – Johnny 'Raggare'
Douglas Johansson – Sosialarbeider
Hannu Kiviaho – Pekka
Jonathan Kurkson – Hassan
Christopher Mhina – Marco
Jacob Mohlin – Polis
Muna – Aunt


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Förortsungar på Internet Movie Database 
(no) Förortsungar hos Filmfront 
(sv) Förortsungar i Svensk Filmdatabas 
(da) Förortsungar i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Förortsungar på MovieMeter 
(en) Förortsungar på AllMovie 
(en) Förortsungar på Rotten Tomatoes