jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Vitenskapsåret 1846

Vitenskapsåret 1846 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1846.


== Hendelser ==
1. juni – Urbain Le Verrier forutsier planeten  Neptun eksistens og plassering, basert på uregelmessigheter i Uranus bane.
8. august – James Challis observerer, men kjenner ikke igjen Neptun.
31. august – Urbain Le Verrier publiserer sine forutsigelser med den nye planetens omløpsbane og masse.
23. september – Johann Gottfried Galle oppdager planeten  Neptun.
10. oktober – William Lassell oppdager Neptunus måne Triton.
Göteborg blir først i Sverige med å innføre gassbelysning.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: Urbain Jean Joseph Le Verrier, fransk astronom.
Rumfordmedaljen: Michael Faraday, britisk fysiker og kjemiker.
Wollastonmedaljen: William Lonsdale, britisk geolog og paleontolog.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		


== Referanser ==
Valerij Dudin

Valerij Dudin (russisk: Валерий Дудин; født 20. august 1963), sovjetisk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo.
Dudin vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Han kom på andreplass i ener for menn, bak italienske Paul Hildgartner og Sergej Danilin fra Sovjetunionen.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo -  Bronse i aking, ener menn  Sovjetunionen


== Eksterne lenker ==
(en) Valerij Dudin – Olympedia 
(en) Valerij Dudin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Valerij Dudin – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Valerij Dudin – TheSports.org
Vuelta a España 2010

Vuelta a España 2010 var den 65. utgaven av Vuelta a España. Rittet startet 28. august i Sevilla med en lagtempo på kveldstid og ble avsluttet 19. september i Madrid. Vincenzo Nibali vant rittet sammenlagt, som første italiener siden 1990. David Moncoutié tok klatretrøya for tredje år på rad, mens Mark Cavendish endte opp med poengtrøya og tre etappeseire.
Ledertrøya byttet til rød farge, etter å ha vært gullfarget siden 1998.


== Deltakere ==
Se også: Liste over utøvere i Vuelta a España 201022 lag ble invitert til å delta, seks av disse invitert av arrangøren (merket med *). Team RadioShack ble ikke invitert, og det skapte mye bråk.
ProTour-lag: AG2R La Mondiale, Astana, Caisse d'Epargne, Euskaltel-Euskadi, Française des Jeux, Footon-Servetto-Fuji, Garmin-Transitions*, Team HTC-Columbia, Katjusja*, Lampre-Farnese, Liquigas-Doimo, Team Milram, Omega Pharma-Lotto, Quick Step, Rabobank, Team Saxo Bank, Team Sky*
Profesjonelle kontinentallag: Andalucía-CajaSur*, Bbox Bouygues Telecom, Cervélo TestTeam*, Cofidis, Xacobeo-Galicia*Totalt stilte 198 ryttere fra 29 nasjoner til start. Åtte av rytterne kom til årets tredje Grand Tour-start, men det var kun Carlos Sastre som hadde fullført de to foregående.


== Etapper ==
Se også Etappene i Vuelta a España 2010


== Trøyene dag for dag ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


=== Poengkonkurransen ===


=== Klatrekonkurransen ===


=== Kombinasjonskonkurransen ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vuelta a España 2010 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hans Stanggassinger

Hans Stanggassinger (født 5. januar 1960) er en vesttysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo.
Stanggassinger ble olympisk mester i aking under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Franz Wembacher vant han konkurransen i toer for menn, foran  Jevgenij Belussov og Aleksander Beljakov fra Sovjetunionen.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo -  Gull i aking, toer menn  Vest-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Hans Stanggassinger – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hans Stanggassinger – Olympedia 
(en) Hans Stanggassinger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hans Stanggassinger – databaseOlympics.com (arkivert)
Franz Wembacher

Franz Wembacher (født 15. november 1958), vesttysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Wembacher ble olympisk mester i aking under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Hans Stangassinger vant han konkurransen i toer for menn, foran  Jevgenij Belussov og Aleksander Beljakov fra Sovjetunionen.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo -  Gull i aking, toer menn  Vest-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Franz Wembacher – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Franz Wembacher – Olympedia 
(en) Franz Wembacher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Franz Wembacher – databaseOlympics.com (arkivert)
Pie Jesu

Pie Iesu er en motett hentet fra det siste verset av den kjente latinske 1200-talls hymnen Dies irae (Vredens dag). Motetten er gjerne inkludert i musikken knyttet til rekviemmesse. En rekke rekviem inneholder Pie Iesu i egne vers. Av disse er versjoner av Luigi Cherubini, Maurice Duruflé, Gabriel Fauré, John Rutter, Karl Jenkins og Fredrik Sixten de mest kjente, med Faurés Requiem som den mest kjente. Camille Saint-Saëns, som døde i 1921, beskrev Faurés Requiem: «Slik Mozarts er den ene Ave verum corpus, er dette den ene Pie Iesu.»


== Betydning ==
Pie (latinsk vokativ av pius) oversettes som god, snill, trofast.
Requiem (latinsk akkusativ av requies) oversettes gjerne som fred, men pacem har den samme betydningen, som i Dona nobis pacem (Gi oss fred). En mer nøyaktig oversettelse av requiem kan derfor være hvile, som i Requiem aeternam dona eis (gi dem evig hvile).


== Tekst ==
Verselinjene fra Dies irae er slik:

I Andrew Lloyd Webbers versjon er teksten fra Pie Iesu satt sammen med en versjon av Agnus Dei som tidligere ble brukt ved rekviemmesser:


== Versjoner av Pie Iesu ==
Oliver Putland and the Voice of Angels. (Andrew Lloyd Webbers versjon)Angelis
Chloë Agnew, Lynn Hilary and Máiréad Nesbitt from Celtic Woman
Lucie Bílá and Boni Pueri
Sarah Brightman
Charlotte Church
Katherine Jenkins
Andrew Johnston
Moe Koffman med Doug Riley
Sissel Kyrkjebø
Anna Netrebko
Moto Boy på For Martha Ep., 2007
Vanilla Ninja
Olavskoret og Göran Fristorp
The Priests
Lea Salonga
Tarja Turunen
Hayley Westenra
Nidarosdomens guttekor - Evige Øyeblikk 2006
Sølvguttene - Julenatt 1987


== Referanser ==
Trei culori

«Trei culori» var Romanias nasjonalsang i siste del av kommunisttida, fra 1977 til og med 1989. I første del av kommunisttida ble sangene «Zdrobite cătușe» (1948–1953) og «Te slăvim, Românie» (1953–1977) brukt. Etter kommunisttida ble «Deșteaptă-te, române» den nye nasjonalsangen.
«Trei culori» bygger på en rumensk patriotisk sang med samme tittel, melodi og til dels tekst, som er laget av Ciprian Porumbescu. Denne teksten ble endret to ganger av ukjente for å tilpasse den til den kommunistiske ideologien.
Navnet på sangen viser til Romanias flagg, som ikke har endret seg stort gjennom tidene.


== Den opprinnelige patriotiske sangen ==


== Sosialist-Romanias nasjonalsang ==


== Eksterne lenker ==
Musikk til Trei culori på ceaucesco.org
Do It Again

«Do It Again» er en sang av Steely Dan, utgitt i 1972. Sangen er åpningssporet på bandets debutalbum Can't Buy a Thrill, og ble også utgitt på singel som den første singelen fra bandet. Singelversjonen har en noe kortere intro og avslutning enn albumversjonen, samt at to soloer er kraftig redigert.
Singelen fikk en 6.-plass som beste plassering på Billboard Hot 100. 
Sangen er også inkludert i spillet Guitar Hero World Tour.


== Struktur ==
Sangen går i G-moll med Donald Fagen som vokalist. Som med de fleste Steely Dan-sangene, er teksten noe kryptisk og metaforisk. Albumversjonen inneholder en orgelsolo av Donald Fagen og en elektrisk sitar-solo av Denny Dias. 
Sangen blir ofte kalt «Go Back Jack» av «uinnvidde», da det i refrenget synges «Then you go back jack, do it again.»


== Personell ==
På originalinnspillingen fra 1972 medvirker:

Donald Fagen: orgel og vokal
Walter Becker: bass
Jeff «Skunk» Baxter: gitar
Denny Dias: gitar og elektrisk sitar
Jim Hodder: trommer
David Palmer: koring
Reelin’ In the Years

«Reelin' In the Years» er en sang av Steely Dan, utgitt i 1972 på bandets debutalbum Can't Buy a Thrill. Sangen er skrevet av Walter Becker og Donald Fagen, og ble også utgitt som singel i 1973 der den nådde 11.-plass på Billboard Hot 100.


== Struktur ==
Musikken har et relativt høyt tempo, og åpner med en gitarsolo av Elliott Randall. Donald Fagen synger en noe heseblesende tekst over et modulerende pianotema. Sangen avsluttes med nok en gitarsolo fra Randall.
Teksten er noe vanskelig å tolke, som med de fleste Steely Dan-sangene. En vanlig tolkning blant Steely Dan-fans går ut på at hvert vers representerer faser av en manns følelesesmessige utvikling, og hvordan de forandrer seg etter hvert som han blir eldre. 


== Personell ==
På originalinnspillingen fra 1972 medvirker:

Donald Fagen: piano og vokal
Walter Becker: bass, koring
Jeff «Skunk» Baxter: gitar
Denny Dias: gitar
Jim Hodder: trommer
David Palmer: koring
Elliott Randall: gitarsoloer
Rikki Don’t Lose That Number

«Rikki Don't Lose That Number» er en sang av Steely Dan, utgitt i 1974 på deres album Pretzel Logic. Sangen er skrevet av Walter Becker og Donald Fagen, og ble også utgitt som singel. Med en 4.-plass på Billboard Hot 100, ble dette bandets høyest plasserte singel.


== Struktur ==
Sangen åpner med en flapamba-solo av Victor Feldman, før et repetetivt pianotema tar over. 
En flapamba er en slags marimba. Et annet tema spilt på akustisk gitar spilles over pianotemaet frem til første vers starter.
Inspirasjonen til teksten skal visstnok ha vært Rikki Ducornet, som Donald Fagen hadde gått på skole sammen med. Hun var både gift og gravid da hun og Fagen møttes, men hun sier at Fagen ga henne sitt telefonnummer under en studentfest ved Bard College. Fagen har verken bekreftet eller benektet dette. Rick Derringer, som spilte gitar på en rekke Steely Dan-sanger, har sagt at han tror sangen er om ham.


== Personell ==
Donald Fagen: vokal og koring
Walter Becker: bass
Jeff Baxter: gitar
Jim Gordon: trommer
Dean Parks: akustisk gitar
Michael Omartian: piano
Victor Feldman: perkusjon
Timothy B. Schmit: koring


== Referanser ==
Victor Feldman

Victor Stanley Feldman (født 7. april 1934 i Edgware i Middlesex, død 12. mai 1987 i Los Angeles, California i USA) var en engelsk jazzpianist og perkusjonist. Som studiomusiker spilte Feldman sammen med en rekke kjente band og artister, blant andre Benny Goodman, Miles Davis, Steely Dan, Frank Zappa, Tom Waits og Joe Walsh. 


== Karriere ==
Feldmans musikalske karriere startet som barnestjerne, da han ble «oppdaget» som syvåring. Han ble født inn i en musikalsk familie, og hans far startet Feldman Swing Club i London i 1942 for at  sønnen skulle få vist frem sitt talent. Hans første profesjonelle opptreden var som trommeslager som medlem av Feldman Trio, sammen med sine brødre Robert og Monty. I 1944 spilte han sammen med Glenn Millers orkester under navnet «Kid Krupa», etter trommelegenden Gene Krupa.
Senere ble han oppmuntret til å spille vibrafon, og spilte dette instrumentet i bandene Ralph Sharon Sextet og Roy Fox Band. I 1952 og 1953 var han i India sammen med bandet til pianisten Eddie Carroll, hvor han spilte piano, vibrafon og congatrommer. 
Før han flyttet til USA i 1955, spilte han i Ronnie Scotts kvintett sammen med blant andre Phil Seamen og Hank Shaw. Etter ankomsten til USA fikk han jobb i Woody Hermans band, før han som studiomusiker spilte inn plater med artister som Benny Goodman, George Shearing, Cannonball Adderley og Miles Davis.
Han flyttet til Los Angeles i 1957, og spesialiserte seg som studiomusiker. Feldman døde i Los Angeles i 1987 under et astmaanfall, bare 53 år gammel.


== Diskografi (utvalg) ==
Under følger et utvalg av album utgitt av Victor Feldman under eget navn, enten som soloartist eller sammen med andre artister. Album der Feldman medvirker som studiomusiker er utelatt. Rene soloalbum er notert etter albumtittel, de andre er samarbeidsprosjekter med forskjellige artister.

1955 Suite Sixteen
1956 Victor Feldman in London, soloalbum
1957 With Mallets a Fore Thought, soloalbum
1957 On Vibes
1958 The Arrival of Victor Feldman
1958 The Music of Victor Feldman, soloalbum
1959 Latinsville
1960 Merry Olde Soul
1960 Vibes to the Power of Three
1963 Stop the World, I Want to Get Off
1963 Soviet Jazz Themes, soloalbum
1964 It's a Wonderful World, soloalbum
1964 Love Me with All Your Heart, soloalbum
1967 Venezuelan Joropo, soloalbum
1967 Victor Feldman Plays Everything In Sight, soloalbum
1970 Smooth, soloalbum
1973 Your Smile
1977 The Artful Dodger
1977 Rio Nights
1977 In My Pocket, soloalbum
1978 Together Again
1981 Soft Shoulder
1983 To Chopin with Love
1984 Call of the Wild
1984 Fiesta
1985 High Visibility
1985 Secrets of the Andes, soloalbum
1985 The Young Vic, soloalbum


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Victor Feldman på Internet Movie Database 
(en) Victor Feldman på Apple Music 
(en) Victor Feldman på Discogs 
(en) Victor Feldman på MusicBrainz 
(en) Victor Feldman på Spotify 
(en) Victor Feldman på AllMusic 
(en) Intervju med Feldman av Les Tomkins på Jazzprofessional.com
(en) Victor Feldmans diskografi på Vzone.virgin.net
Jim Gordon

James Beck «Jim» Gordon (født 14. juli 1945) er en amerikansk trommeslager, perkusjonist, pianist og låtskriver. Han var en av musikkbransjens mest etterspurte studiomusikere på 1960- og 1970-tallet, og har spilt med artister og band som for eksempel John Lennon, George Harrison, Eric Clapton, The Beach Boys, Alice Cooper, Frank Zappa og Steely Dan. Han ble i 1983 fengslet for mordet på sin mor, og soner en dom på 16 år til livstid. Han fikk senere diagnosen schizofreni.


== Karriere ==
Gordon begynte sin karriere som trommeslager for Everly Brothers i 1963 som 17-åring, og han ble snart en av bransjens mest etterspurte studiomusikere i Los Angeles. Han spilte blant annet på The Beach Boys' kritikerroste album Pet Sounds i 1966. Hans samarbeide med Eric Clapton begynte i 1969, først som trommeslager i bandet Delaney & Bonnie hvor Clapton var gitarist og senere startet de bandet Derek and the Dominos, hvor de skrev blant annet låten «Layla» sammen. Gordon spiller forøvrig både trommer og pianodelen som avslutter låten.
Han spilte på flere sanger på albumene Imagine og Somtime In New York City med John Lennon. I 1970 spilte han i Joe Cockers turné-band, og i 1972 var han med på Frank Zappas «Grand Wazoo»-turné. 
På slutten av 1970-tallet var han hyppig plaget av at han hørte stemmer inne i hodet sitt, spesielt sin mors stemme. Beklageligvis ble han feildiagnosistert, og ble behandlet for alkoholisme. Dette skulle vise seg å bli skjebnesvangert da han 3. juni 1983 slo sin mor med en hammer og stakk henne med kniv slik at hun døde. Først i 1984, under rettssaken, fikk han diagnosen schizofreni. Hans advokat klarte imidlertid ikke å bevise at Gordon var utilregnelig i gjerningsøyeblikket, og Gordon ble dømt til 16 år til livstid med mulighet for senere løslatelse. Han har flere ganger søkt om prøveløslatelse, men i 2013 ble han nektet dette og kan ikke søke igjen før tidligst i 2018.


== Diskografi (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jim Gordon på Discogs 
(en) Jim Gordon på MusicBrainz 
(en) Jim Gordon på AllMusic 
Drummerworld.com – Jim Gordon
Diskografi
Drummers of Steely Dan
Jevgenij Belousov

Jevgenij Belousov (russisk: Евгений Белоусов; født 26. mai 1962)  sovjetisk aker som deltok i de olympiske vinterleker  1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Belousov vant en olympisk sølvmedalje i aking under vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Aleksandr Beljakov kom han på andreplass i toer for menn, bak Hans Stangassinger og Franz Wembacher fra Vest-Tyskland.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo -  Sølv i aking, toer menn  Sovjetunionen


== Eksterne lenker ==
(en) Jevgenij Belousov – Olympedia 
(en) Jevgenij Belousov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jevgenij Belousov – databaseOlympics.com (arkivert)
Aleksandr Beljakov

Aleksandr Beljakov (russisk: Александр Беляков; født 26. juni 1962),  sovjetisk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Beljakov vant en olympisk sølvmedalje i aking i vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Jevgenij Belousov kom han på andreplass i toer for menn, bak Hans Stangassinger og Franz Wembacher fra Vest-Tyskland.


== OL-medaljer ==
1984  Sarajevo –  Sølv i aking, toer menn  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksandr Beljakov – Olympedia 
(en) Aleksandr Beljakov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksandr Beljakov – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Aleksandr Beljakov – TheSports.org
Jörg Hoffmann (aker)

Jörg Hoffmann (født 15. mars 1963 i Sondershausen, Kyffhäuserkreis i Thüringen), er en østtysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Hoffmann vant en olympisk bronsemedalje i aking under Vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Jochen Pietzsch kom han på tredjeplass i toer for menn bak vesttyske Hans Stangassinger / Franz Wembacher og Jevgenij Belussov / Aleksander Beljakov fra Sovjetunionen.
Fire år senere, under Vinter-OL 1988 i Calgary ble han olympisk mester i aking. Han og Jochen Pietzsch vant toer for menn foran sine landsmenn Stefan Krauße og Jan Behrendt.   
Hoffmann ble verdensmester i aking fire ganger, 1983 i Lake Placid, 1985 i Oberhof og 1987 Innsbruck i toer for menn og 1990 i Calgary i mixed.


== OL-medaljer ==
1988  Calgary -  Gull i aking, toer menn  Øst-Tyskland
1984  Sarajevo -  Bronse i aking, toer menn  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Jörg Hoffmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jörg Hoffmann – Olympedia 
(en) Jörg Hoffmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jörg Hoffmann – databaseOlympics.com (arkivert)
Jochen Pietzsch

Jochen Pietzsch (født 1. desember 1963 i Halle, Sachsen-Anhalt), er en østtysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Pietzsch vant en olympisk bronsemedalje under i aking Vinter-OL 1984 i Sarajevo. Sammen med Jörg Hoffmann kom han på tredjeplass i toer for menn bak vesttyske Hans Stangassinger / Franz Wembacher og Jevgenij Belussov / Aleksander Beljakov fra Sovjetunionen.
Fire år senere, under Vinter-OL 1988 i Calgary ble han olympisk mester i aking. Han og Jörg Hoffmann vant toer for menn foran sine landsmenn Stefan Krauße og Jan Behrendt.   
Pietzsch ble verdensmester i aking fire ganger, tre ganger i toer for menn 1983 i Lake Placid, 1985 Oberhof og 1987 i Innsbruck og  1990 i Calgary i mixed.


== OL-medaljer ==
1988  Calgary -  Gull i aking, toer menn  Øst-Tyskland
1984  Sarajevo -  Bronse i aking, toer menn  Øst-Tyskland


== Personlig ==
Pietzsch er gift med langrennsløper og OL-deltaker 1988 Kerstin Moring og svigersønn til langrennsløper og OL-deltaker 1956 Werner Moring.


== Eksterne lenker ==
(de) Jochen Pietzsch – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jochen Pietzsch – Olympedia 
(en) Jochen Pietzsch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jochen Pietzsch – databaseOlympics.com (arkivert)
Plectrotarsidae

Plectrotarsidae er en gruppe (familie)  av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera).  Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.


== Utseende ==
Små til middelsstore (vingespenn 10–22 mm) vårfluer. Antennene er kraftige og omtrent så lange som forvingene. De har punktøyne (ocelli), maksillarpalpene er tre-leddete hos hannene, fem-leddete hos hunnene. Hos noen arter er munndelene trukket ut til en snabel. Forvingene er brede, avrundet ytterst, tett hårete, og har en liten diskoidalcelle (lukket celle midt i vingens ytre del). Forbeina har én eller to sporer, mellombeina to eller fire, bakbeina fire. Larvene har en hodekapsel som bare er litt lengre enn bred, antennene er festet midtveis mellom fasettøynene og hodets fremkant. Kroppen mangler sklerotiserte (harde) plater, bakkroppen har trådaktige eller grenete gjeller.


== Levevis ==
Larvene lever i grunne, vegetasjonsrike innsjøer eller sumper. De lever av planterester og bygger litt uryddige hus av plantedeler. De voksne vårfluene flyr om dagen i solskinn og svermer rundt blomstrende busker.


== Utbredelse ==
Plectrotarsidae finnes bare i Australia.


== Systematisk inndeling ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Holometabole insekter (Holometabola, «insekter med fullstendig forvandling»)
Vårfluer (Trichoptera)
Gruppen Integripalpia
Overfamilien Phryganeoidea
Familien Plectrotarsidae Mosely, 1953
Slekten Liapota Neboiss, 1959
Liapota lavara Neboiss, 1959
Slekten Nanoplectrus Neboiss, 1977
Nanoplectrus truchanasi Neboiss, 1977
Slekten Plectrotarsus Kolenati, 1848
Plectrotarsus gravenhorstii Kolenati, 1848
Plectrotarsus minor Mosely, 1953
Plectrotarsus tasmanicus Mosely, 1936


== Kilder ==
Australian Faunal Directory: Plectrotarsidae


== Eksterne lenker ==
(en) Plectrotarsidae i Encyclopedia of Life 
(en) Plectrotarsidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Plectrotarsidae hos Fossilworks 
(en) Plectrotarsidae hos ITIS 
(en) Plectrotarsidae hos NCBI 
Plectrotarsidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tree of life - Vårfluer - engelskspråklig. Med fine bilder.
Sjekkliste over verdens vårfluer
Jens Müller

For den norske flyveren som deltok i andre verdenskrig, se: Jens Müller (flyger)Jens Müller (født 6. juli 1965 i Torgau), østtysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1988 i Calgary, 
1992 i Albertville, 1984 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Müller ble olympisk mester i aking under vinter-OL 1988 i Calgary. Han vant konkurransen ener for menn foran vesttyske Georg Hackl og Jurij Khartsjenko fra Sovjetunionen.
Ti år senere, under vinter-OL 1998 i Nagano vant han en bronsemedalje i aking. Han kom på tredjeplass i ener for menn bak sin landsmann Georg Hackl og Armin Zöggeler fra Italia.  
Müller ble verdensmester i aking fire ganger, tre ganger i mixed 1990 i Calgary, 1991 i Winterberg og 1995 i Lillehammer og 2000 i St. Moritz i ener for menn.


== OL-medaljer ==
1988  Calgary -  Gull i aking, ener menn  Øst-Tyskland
1998  Nagano -  Bronse i aking, toer menn  Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Jens Müller – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jens Müller – Olympedia 
(en) Jens Müller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jens Müller – TheSports.org
Blekholmstunnelen

Blekholmstunnelen er en 350 meter lang veitunnel i Stockholm som forbinder Centralbrua med Riksväg E4.25. Blekholmstunnelen går fra Klarabergsgata til Kungsbrua. Navnet kommer fra den lille øya Blekholmen som lå i Klara sjö på 1600-tallet.
Tunnelen er en betongkonstruksjon med fire løp. Tunnelen går under det gamle Klarahallsområdet som fantes fram til 1962 da Centralsaluhallen ble bygget. På begynnelsen av 1990-tallet ble området overdekt av Blekholmstunnelen og skapte plass til åtte nye boligblokker oppå tunnelen, de ligger på en rekke mellom Blekholmsgata og Blekholmsterrassen.


== Se også ==
Eugeniatunnelen
Fredhällstunnelen
Veitunneler i Sverige