Martinus Høgåsen

Ola Martinus Høgåsen, oftest omtalt som O.M. Høgåsen eller bare Martinus Høgåsen (født 2. august 1900 i Grue, død 1. november 1964 i Vågå) var skolelærer, forfatter, redaktør, arbeiderpartipolitiker (ordfører i Vågå i 5 år), avholdsforkjemper, folkeminnesamler, lokalhistoriker, og nynorskforkjemper.


== Liv og virke ==
I ung alder vart han interessert i politikk. Dei kåra han voks opp i forma det politiske synet hans.
Som faren vart han radikalar og sosialist. Etter konfirmasjonen vart han med far sin på skogsarbeid. Dette likte han godt, men trongen etter bokleg lærdom var stor. Han fekk ordna med eit lån, og så gjekk han den 2-årige lærarskulen i Oslo. I 1921 var han ferdig utdanna lærar, og fekk seg lærarpost i Skåbu.

Han var født i små kår på Finnskogen sønn av en skogsarbeider. Foreldra var unge, faren Anton var 23 og moren Lina var 20. Anton var første selveier på Høgåsen, han ville bare overta gården slekta hans hadde vært husmenn på dersom han fikk kjøpt den tidligere husmannsplassen. 
Ola Martinus var eldst i en søskenflokk på 10. 
Han var av skogfinsk og svensk avstamming, og for å understreke dette kunne han også kalle seg Mattio Reisanen.
Etter å ha prøvd seg som skogsarbeider, ville han gå lærerskole. Sjøl om han var politisk radikal som resten
av slekta var det ingen annen råd enn å gå til storbøndene i Grue og be om kausjon for lån til å gå på toårige lærerskole i Kristiania. Han fikk lån, kom inn og tok eksamen i 1921. 
Samme året fikk han en lærerstilling i Skåbu, Nord-Fron, han ble der i 10 år. I 1931 flyttet han over til Kjørum skole i Kvam i Nord-Fron. Fra 1939 var han lærer og kirkesanger i Vågå, senere fikk han stillingen som skoleinspektør.
Høgåsen er et eksempel på en type skolelærer som ikke var så sjeldne i første halvparten av 1900-tallet. Lønna var god nok til å ha hjemmeværende hustru som tok seg av barn og hjem, dermed ble det mulig for læreren å engasjere seg i organisasjoner, kulturarbeid og lokalpolitikk. Han ga ut barnebøker og diktsamlinger, og i tillegg skrev han stadig avisartikler, dikt, prologer og foredrag. Han skal ha skrevet 4 000 artikler i partipressen. Han sto bak den nynorske versjonen av Internasjonalen, der han også fikk plassert nynorsksaken inn i klassekampen. Oversettelsen ble publisert i diktsamlingen hans Kolbein sterke og andre kvæde i 1929.
Våren 1940 organiserte han frivilligvern i Ottadalen etter oppfordring av den norske overkommandoen på Otta. Han ble avsatt som lærer av nazistene i 1941 og ble arrestert for illegalt arbeid to ganger. I 1942 ble han utvist fra Vågå og måtte holde seg i andre bygder så lenge krigen varte, bare med enkelte nattefrierferder hjem til kona og barna.


=== Kulturarbeid ===
Allerede mens han var i Nord-Fron startet han med å samle folkeminne og dette stoffet publiserte han i Årbok for Gudbrandsdalen. Han samlet også folkemusikk, og drev slektsgransking både i Nord-Fron og i Vågå. Han tok omkring 1960 initiativet til Bygdebok for Vågå og Sel.Han var formann og drivende kraft i Gudbrandsdal Gymnaslag, der han fikk 13 kommuner til å gå sammen om å etablere Gudbrandsdal Landsgymnas på Vinstra. Dette startet i 1946 og var hjertebarnet hans, han var lenge medlem av forstanderskapet for gymnaset.
Han var formann i Oppland lærarlag i et år og formann i Gudbrandsdalen Lærarmållag i 6 år, formann i Vågå lærarlag i 14 år, medlem av landstyret for Arbeidernes Avholdslag, styret i Noregs lærarmållag og styret i Noregs Mållag 1940-53, de tre siste årene som nestformann . Som nynorskforkjemper skrev han flere pamfletter om skolemål: Skulemålet i Gudbrandsdalen (1938), Skulemålet i Hålogaland (1955) og Fram i dagen, Trøndelagen (1956).Han var formann av Dølaringen og redaktør for Årbok for Gudbrandsdalen i 20 år fra 1945. Den siste årgangen redigerte han fra dødsleiet.
Han var videre også sekretær i bureisningslaget, formann i Fron fjellstyre, formann i Jotunheimen ungdomslag, formann i Skåbu Arbeidarlag, formann i Nord-Fron Arbeidarparti, formann i Sjoa Småbrukarlag og i Nord-Fron Småbrukarlag og formann i Kvam Arbeidarfråhaldslag.
Høgåsen ble i 1999 nominert til "århundrets døl" av lokalavisa Gudbrandsdølen Dagningen.


=== Offentlige verv ===
I Nord-Fron var han medlem av kommunestyret i 13 år, varaordfører i 6 år og formann i skolestyret i 7 år.
I Vågå var han medlem av kommunestyret i 15 år og ordfører 1945-51, han hadde perioder som formann i plan og tiltaksnemnda og i Trygdenemnda


== Forfatterskap ==
Høgåsen hadde rike evner i mange leier, og med viljestyrken som disiplinerte arbeidsevna, gjorde han ein livsinnsats så stor og mangesidig at det er fantastisk. Han var fylt av viljen til å tene og gagne land og folk, og han hadde overskotet til å inspirerere og sette mot i andre

På slutten sa han om seg sjøl: «Eg har støtt hatt mange interesser, og eg har spreidd meg på for mange felt.
Men så har vel òg livet blitt rikare på denne måten, får eg tru»

Vårbekk vaknar, dikt 1923
Kolbein sterke og andre kvæde, dikt 1929
Mat for Mons 1939. Han ble tildelt Melsom-prisen for denne barneboka
Mannen i månen 1942
Håkå i Haug og andre barneeventyr 1943
Breste bogeskyttar og andre eventyr 1948
Syng med oss [1953] (redaktør)
Pelle Ping-Pang og andre eventyr 1955
«Foraktet av de store, men elsket av de små» 1961
Skrinet med det rare i, barnedikt 1964 og 1999
I 2016 ga Odd Erik Lothe ut Kjærleik & hat med musikk til et hittil ukjent dikt av Høgåsen, Til deg. Lothe ble tipset om et anonymt håndskrevet dikt i en skrivebok og satte melodi til det mer enn 80 år gamle diktet. Dikteren ble senere sporet tilbake til Høgåsen.Høgåsen publiserte mange dikt i diverse tidsskrifter, bl.a et av de første motstandsdiktene i Norge under andre verdenskrig.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ole Arnfinn Torgersrud, «Ola Martinus Høgåsen», i Årbok for Gudbrandsdalen 1965, s. 7 – 26
Turid Kleiva, «Martinus Høgåsen», i Årbok for Gudbrandsdalen 2012
Turid Kleiva, «Martinus Høgåsen, ein aktivist for si tid», i Syn og segn nr 1, 2012