jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tim McGraw

Samuel Timothy, kjent som Tim McGraw (født 1. mai 1967), er en amerikansk countrysanger, skuespiller og forfatter. Han har vunnet mange priser som artist og toppet listene med både album og singler. Som skuespiller er han best kjent for sin rolle i filmen Flicka (2006). McGraw har også gitt ut boken My little girl (2008) sammen med Tom Douglas.
Han er gift med sangeren Faith Hill og har tre barn sammen med henne. De to har også spilt inn mange sanger sammen. De mest kjente er «I need you» og «It's your love».


== Tidlig liv ==
Tim McGraw er sønn av tidligere baseballspiller Frank Edwin McGraw Jr., som også er kjent som Tug McGraw, og servitøren Elizabeth Ann D'Agostino. Han ble født i Delhi, Louisiana, som er en by i Richland Parish. Han ble oppdratt av moren og stefaren Horace Smith. Han trodde at Smith var biologisk far inntil han som 11-åring kom over fødselsattesten sin. Han konfronterte moren sin, som innrømmet at den profesjonelle baseballspilleren Tug McGraw var den biologiske faren. Tim McGraw var glad i å spille baseball da han var liten, selv om at han på den tiden ikke visste om sin berømte far.
McGraw fikk et stipend på Northeast Louisania University og ble medlem av Pi Kappa Alpha brorskap. Mens han studerte der, lærte han å spille gitar og var gatemusiker. I 1987 flyttet han til Jacksonville sammen med moren og studerte ett semester på Florida Community College. I 1989 bestemte han seg for å hoppe av studiene og heller satse på en profesjonell musikerkarriere i Nashville.


== Musikk ==
Tim McGraw spiller både gitar og piano.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tim McGraw – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tim McGraw – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tim McGraw på Internet Movie Database 
(sv) Tim McGraw i Svensk Filmdatabas 
(da) Tim McGraw på Filmdatabasen 
(da) Tim McGraw på Scope 
(fr) Tim McGraw på Allociné 
(en) Tim McGraw på AllMovie 
(en) Tim McGraw hos The Movie Database 
(en) Tim McGraw på Apple Music 
(en) Tim McGraw på Discogs 
(en) Tim McGraw på MusicBrainz 
(en) Tim McGraw på SoundCloud 
(en) Tim McGraw på Spotify 
(en) Tim McGraw på Songkick 
(en) Tim McGraw på Last.fm 
(en) Tim McGraw på Genius — sangtekster 
(en) Tim McGraw på AllMusic 
Tim McGraw på Twitter 
Tim McGraw på Twitter 
Tim McGraw på Facebook 
Tim McGraw på Instagram 
Tim McGraw på YouTube 
Tim McGraw på Myspace 
Tim McGraw på TikTok
Pål Repstad

Pål (Steinar) Repstad, (født 21. februar 1947) er en norsk sosiolog. Han er professor i religionssosiologi ved Universitetet i Agder.
Han har vært knyttet til institusjonen fra 1984, da han begynte der som dosent i samfunnsvitenskap. I 1994 ble han dr.philos. på avhandlingen Teologisk profilering i sosial kontekst – Kristian Schjelderups liv, tid og teologi. Fra 1995 var han professor II i religionssosiologi ved Universitetet i Oslo, en stilling han hadde til år 2000. Repstad har vært en sentral person i oppbyggingen religionssosiologi som fag i Norge og er en av Norges mest meritterte fagfolk innen religionssosiologi. Fra 1. juli 2007 til 30. juni 2010 er han leder av Norges forskningsråds fagkomite for samfunnsvitenskap. Han ble professor i Agder i 2002. 


== Utvalgt bibliografi ==
Mellom himmel og jord. En innføring i religionssosiologi. Gyldendal Fakkel (1981) ISBN 8205128820
Mannen som ville åpne kirken – Kristian Schjelderups liv (1989)
Bløde konsonanter, hard religion? – endringer i Sørlandets religiøse liv på 1900-tallet (Agnes-Margrethe Bjorvand og Pål Repstad (red.)) (2002) ISBN 82-92376-01-1
Dype, stille, sterke, milde – religionens makt i dagens Norge (2002)
Mykere kristendom? Sørlandsreligion i endring (Pål Repstad og Jan-Olav Henriksen (red.)) (2005) ISBN 82-450-0342-5
Tro i Sør. Sosiologiske og teologiske blikk på sørlandsk religion (Jan-Olav Henriksen og Pål Repstad) (2005) 82-450-0340-9
An Introduction to the Sociology of Religion (Inger Furseth og Pål Repstad) (2006) ISBN 978-0-7546-5653-1
Hva er sosiologi? i Universitetsforlaget serie Hva er, (2007)
Julekonserter (Anne Løvland og Pål Repstad). (2008) ISBN 978-82-15-01378-7
Gud på Sørlandet – (Anne Løvland, Pål Repstad og Elise Seip Tønnessen) 2008 ISBN 978-82-92712-09-2


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Pål Repstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Pål Repstad i BIBSYS
CV hos Universitetet i Agder
Om Gud på Sørlandet – kåseri hos NRK Sørlandet
Synnøve Bakke

Synnøve Bakke (født 1. juni 1968 i Bergen) er en norsk researcher og journalist. 
Synnøve Bakke har en BA (Hons) fra Polytechnic of Central London i mediefag fra 1991.
Hun har siden 2005 arbeidet i Brennpunkt-redaksjonen i NRK. Hun har arbeidet i NRK Hordaland siden 1992, blant annet som produksjonsleder og produsent i Vestlandsrevyen. 


== Priser og utmerkelser ==
I 2006 vant hun Skup-prisen sammen med journalist Kjersti Knudssøn for dokumentaren om yrkesskader blant tannlegeassistenter, Kvikksølvjentene, og dokumentaren om skader på barna deres, Kvikksølvbarna. 
I 2009 vant hun på nytt Skup-prisen, også denne gang sammen med Kjersti Knudssøn, for dokumentaren 'Mitt skip er lastet med...' om Vest Tank-ulykken.
I 2010 ble Synnøve Bakke sammen med Kjersti Knudssøn fra Brennpunkt-redaksjonen tildelt Daniel Pearl Award for Outstanding International Investigative Reporting for sitt arbeid med å avsløre Trafiguras virksomhet der også Sløvåg-eksplosjonen inngikk. Prisen ble tildelt av The International Consortium of Investigative Journalists og ble tildelt Brennpunkt-journalistene sammen med de britiske journalistene Meirion Jones og Liz Mackean fra BBC Newsnight, David Leigh fra The Guardian samt Jeroen Trommelen fra den nederlandske avisen de Volksrant. Prisen ble tildelt for at «journalistene avslørte hvordan et mektig oljehandelfirma prøvde å dekke over at 30 000 vestafrikanere ble forgiftet».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.nordiskemediedager.no om Synnøve Bakke
Skup-prisen til NRK Brennpunkt
Mitt skip er lastet med...
Kvikksølvjentene
Kvikksølvbarna
Savitaipale

Savitaipale er en kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen har cirka 4 100 innbyggere og et areal på 690,78 km² hvorav 151,63 km² er vann. Savitaipale er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Kouvola, Lemi, Luumäki, Mäntyharju, Puumala, S:t Michel og Taipalsaari.
Suomenniemi

Suomenniemi er en tidligere kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen hadde cirka 800 innbyggere og et areal på 362,79 km² hvorav 77,61 km² er vann. Suomenniemi var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Mäntyharju, Puumala, Kristina og Savitaipale.
Den 1. januar 2013 ble Suomenniemi og Kristina en del av kommunen S:t Michel.


== Referanser ==
Taipalsaari

Taipalsaari er en kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen har 4 714 innbyggere (31. januar 2019) og et areal på 761,94 km² hvorav 416,88  km² er vann. Taipalsaari er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Savitaipale, Lemi, Villmanstrand, Ruokolax og Puumala.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Taipalsaari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
GoTaipalsaari – Turistinformasjon
goSaimaa.com – Reise-informasjon
Rod Evans

Rod Evans (født 19. januar 1947 i Slough i Berkshire) er en engelsk tidligere vokalist, mest kjent som et av originalmedlemmene i hard rock-bandet Deep Purple. Han synger på bandets tre første album, og ble erstattet av Ian Gillan i 1969. 


== Karriere ==


=== Tidlig karriere og Deep Purple ===
Før han ble medlem av Deep Purple, var Evans sammen med Ian Paice i bandet MI5 som skiftet navn til The Maze. Han var også med i bandet The Horizons på midten av 1960-tallet. Evans var en av originalmedlemmene i Deep Purple, og den mest kjente Deep Purple-låten med Evans som vokalist er singel-hiten «Hush».
Etter å ha spilt inn tre album med Deep Purple, fikk han i 1969 regelrett sparken på grunn av at han ønsket at bandet skulle spille mere pop-orientert musikk, mens Ritchie Blackmore, Ian Paice og Jon Lord ville spille hard rock.


=== Etter Deep Purple ===
Etter at han måtte slutte i Deep Purple, ga han ut en singel som soloartist på Capitol Records før han startet bandet Captain Beyond sammen med Johnny Winters tidligere trommeslager Bobby Caldwell, den tidligere Iron Butterfly-bassisten Lee Dorman og gitaristen Larry «Rhino» Reinhardt, som også hadde en fortid i Iron Butterfly. 
Dette var et band som ble ansett som en musikalsk suksess, men som aldri tok helt av salgsmessig. Evans spilte inn to album med bandet, og på grunn av manglende kommersiell suksess ble bandet oppløst etter det tredje albumet. Evans forlot deretter musikken for å konsentrere seg om en karriere innen medisin


=== Rettssak om navnet «Deep Purple» ===
I 1980 var han involvert i en rettssak om rettighetene til navnet Deep Purple. Ettersom Deep Purple ikke eksisterte som band på den tiden, startet han like så godt opp sin egen versjon av bandet, men møtte kraftig motbør av både publikum og (det egentlige) Deep Purples management. Dette «Deep Purple»-bandet besto av Rod Evans, gitaristen Tony Flynn, bassisten Tom de Rivera, keyboardisten Geoff Emery, og Dick Jurgens III på trommer. 
Etter rettssaken ble han fradømt retten til å benytte navnet Deep Purple, samt at han måtte betale en skadeserstatning på 672 000 dollar. Han ble også fradømt rettighetene til fremtidige royalties fra albumene han faktisk medvirket på.
Han har ikke vist seg offentlig siden rettssaken, og det antas at han arbeider innen medisin i USA, sannsynligvis i San Francisco.


== Diskografi ==


=== Med Deep Purple ===
1968 Shades of Deep Purple
1968 The Book of Taliesyn
1969 Deep Purple


=== Med Captain Beyond ===
1972 Captain Beyond
1973 Sufficiently Breathless
2002 Far Beyond a Distant Sun – Live Arlington, Texas (1973)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rod Evans på Internet Movie Database 
(en) Rod Evans hos The Movie Database 
(en) Rod Evans på Discogs 
(en) Rod Evans på MusicBrainz 
(en) Rod Evans på Encyclopaedia Metallum 
(en) Rod Evans på AllMusic 
(en) Rod Evans på AllMusic 
(en) Rod Evans på TheHighwayStar.com
(en) Om Rod Evans, Captain Beyond og «Deep Purple (1980)» på Tinpan.Fortunecity.com
Ylämaa

Ylämaa er en tidligere kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. I 2008 hadde kommunen 1 427 innbyggere og et areal på 408,94 km² hvorav 29,20 km² vann. Ylämaa var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Villmanstrand, Luumäki og Miehikkälä. 
Ved krigsavslutningen i 1944 ble 12,2 km² av Ylämaa avstått til Russland. Den tidligere nabokommunen Säkkijärvi havnet i hovedsak på russisk side av grensen, og i 1946 ble en del av de gjenværende områdene i Säkkijärvi innlemmet i Ylämaa. 
Den 1. januar 2010 ble Ylämaa kommune slått sammen med Villmanstrand.
Slagsmålsklubben

Slagsmålsklubben (SMK) er en svensk gruppe som lager elektronisk musikk. De startet i år 2000 og har frem til i dag produsert tre studioalbum, Den svenske disco i 2003, Sagan om konungens årsinkomst i 2004 og Boss for Leader i 2007.
Medlemmene i gruppen heter Hannes Stenström, Joni Mälkki, Björn Nilsson, Joakim Nybom, Frej Larsson og Kim Nilsson.
I 2005 flyttet hele bandet til Berlin. 


== Eksterne lenker ==
(en) Slagsmålsklubben – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Slagsmålsklubben på Discogs 
(en) Slagsmålsklubben på MusicBrainz 
(en) Slagsmålsklubben på SoundCloud 
(en) Slagsmålsklubben på Spotify 
(en) Slagsmålsklubben på Songkick 
(en) Slagsmålsklubben på AllMusic 
(en) Offisiell MySpace-side
Saari

Saari er en tidligere kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. 
Ved krigsavslutningen i 1944 ble 29,9 km² av kommunen avstått til Russland. 
1. januar 2005 kommunene ble Saari og Uukuniemi slått sammen med Parikkala kommune.
Uukuniemi

Uukuniemi er en tidligere kommune i landskapet Södra Karelen i Finland.
Uukuniemi mistet rundt 3/4 av sitt areal i vinterkrigen. Ved krigsavslutningen i 1944 ble 437,5 km² av kommunen avstått til Russland. 
Den 1. januar 2005 ble kommunene Uukuniemi og Saari slått sammen med Parikkala kommune.
Nick Simper

Nicholas John Simper (født 3. november 1945 i Southall i Middlesex) er en engelsk bassist, mest kjent som et av originalmedlemmene i hard rock-bandet Deep Purple. Simper medvirker på bandets tre første album.
Før han var med på å starte Deep Purple i 1968, spilte Simper med en rekke band inkludert The Renegades (1960–61), The Delta Five (1961–63), Some Other Guys (1963–64), Buddy Britten & The Regents som senere skiftet navn til Simon Raven Cult (1964–66), Johnny Kidd & the Pirates som senere ble til Pirates (1966–66) og The Flower Pot Men (1967–68), der han spilte sammen med Jon Lord. Han samarbeidet også med Lord Sutch's Savages der han spilte sammen med Ritchie Blackmore.
Simper fikk sparken i Deep Purple i 1969 på grunn av musikalske uenigheter. Han har etter tiden i Deep Purple spilt med Marsha Hunt, han medvirker på et konsertalbum med Lord Sutch og har vært medlem av følgende band: Warhorse, Nick Simper's Dynamite (1975), Flying Fox (1977–84), Nick Simper's Fandango (1977–83), Quatermass II (1994–97) og er for tiden medlem i bandet The Good Old Boys (1985- ). Han har også spilt en rekke konserter i 2009 og 2010 sammen med Nasty Habits under tittelen The Deep Purple Mk I Songbook, der de spiller sanger fra Deep Purples tre første album.


== Diskografi ==


=== med Johnny Kidd & The Pirates ===
1980 The Johnny Kidd Memorial Album
1978 The Best of Johnny Kid & The Pirates
1983 Rarities
1990 The Classic & Rare


=== med Deep Purple ===
1968 Shades of Deep Purple
1968 The Book of Taliesyn
1969 Deep Purple
2002 Inglewood – Live in California
2004 The Early Years


=== med Warhorse ===
1970 Warhorse
1972 Red Sea
1997 Yhe Warhorse Story Vol. I & II


=== med Flying Fox ===
1982 Flying Fox


=== med Nick Simper's Fandango ===
1979 Slipstreaming
1980 Future Times


=== med Quatermass II ===
1997 Long Road


=== med The Good Old Boys ===
2009 Live at the Deep Purple Convention


=== med Nasty Habits (Deep Purple Mk1 Songbook) ===
2010 The Deep Purple MkI Songbook (konsertopptak)


=== Som gjestemusiker ===
1972 Hands of Jack the Ripper (Screaming Lord Sutch & Heavy Friends)
1983 Roscoe Rocks Again (Roscoe Gordon)
2003 Rag Moppin' (Wee Willie Harris & the Alabama Slammers)
2007 Carlo Little Night of Honour (DVD)
2008 White Horses of Lyme Bay (CD EP)
2009 Never Stop Rockin' (Carlo Little All Stars)
2010 Skulduggery (Blaggards & Cowboys)


== Film og TV-opptredener ==
1991 Deep Purple – Heavy Metal Pioneers (Warner Music)
1995 Rock Family Trees – Deep Purple (BBC)
1999 Swinging London (WDR)
2008 Guitar Gods – Ritchie Blackmore (DVD)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Nick Simper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nick Simper på Internet Movie Database 
(en) Nick Simper på Discogs 
(en) Nick Simper på MusicBrainz 
(en) Nick Simper på Encyclopaedia Metallum 
(en) Nick Simper på AllMusic 
(en) Nick Simper på MySpace
(en) Nick Simper-profil på deep-purple.net
The Book of Taliesyn

The Book of Taliesyn er det andre studioalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i oktober 1968 i USA og i juni 1969 i Storbritannia og Europa. Musikkstilen er som på bandets debutalbum Shades of Deep Purple, en blanding av hard rock og progressiv rock, men man kan høre et klart skifte mot ren hardrock. 
Det er tre coverlåter på albumet: «Kentucky Woman» skrevet av Neil Diamond, «We Can Work It Out» av The Beatles og «River Deep - Mountain High», kjent fra Ike & Tina Turner-versjonen.
Albumets navn er fra en bokutgivelse på 1300-tallet som inneholder dikt skrevet av den walisiske poeten Taliesin som levde på 500-tallet.


== Sporliste ==
«Listen, Learn, Read On» (Rod Evans, Ritchie Blackmore, Jon Lord, Ian Paice) – 4:05
«Wring That Neck» (ble kalt «Hard Road» på USA-utgivelsen) (Blackmore, Nick Simper, Lord, Paice) – 5:13
«Kentucky Woman» (Neil Diamond) – 4:44
a) «Exposition» (Blackmore, Simper, Lord, Paice)  b) «We Can Work It Out» (John Lennon, Paul McCartney) – 7:06
«Shield» (Evans, Blackmore, Lord) – 6:06
«Anthem» (Evans, Lord) – 6:31
«River Deep - Mountain High» (Jeff Barry, Ellie Greenwich, Phil Spector) – 10:12


=== Bonusspor på ny-utgivelse fra 2000 ===
«Oh No No No» (studio-opptak) (Mike Leander, Leon Russell) – 4:25
«It's All Over» (BBC Top Gear Session) (Mike Leander, Bert Berns) – 4:14
«Hey Bop a Re Bop» (BBC Top Gear Session) (Evans, Blackmore, Lord, Paice) – 3:31
«Wring That Neck» (BBC Top Gear Session) (Blackmore, Simper, Lord, Paice) – 4:42
«Playground» (studio-opptak fra 18. august 1969) (Blackmore, Simper, Lord, Paice) – 4:29


== Personell ==
Rod Evans – vokal
Ritchie Blackmore – gitar
Nick Simper – bass, vokal
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard, vokal
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) The Book of Taliesyn på Discogs 
(en) The Book of Taliesyn på MusicBrainz 
(en) The Book of Taliesyn på Encyclopaedia Metallum 
(en) The Book of Taliesyn på Spotify 
(en) The Book of Taliesyn på AllMusic 
Om The Book of Taliesyn på Deep-Purple.net
Fireball (album)

Fireball er det femte studioalbumet av Deep Purple, utgitt i 1971.
Fireball ble utgitt i to forskjellige utgaver. Den amerikanske versjonen kom i juli og inneholder en tidligere utgitt singel, «Strange Kind of Woman», men i Storbritannia hadde singlen vært en slager, så de ventet til de hadde spilt inn «Demon's Eye» før albumet kom ut her i september 1971.
Musikkstilen fra det forrige albumet Deep Purple in Rock er også hovedstilen her, men med unntak som den folk rock-inspirerte og humoristiske «Anyone's Daughter». Låten «The Mule» ble et fast innslag på konsertene fremover, bortsett fra at den instrumentale delen ble erstattet av en trommesolo med Ian Paice.
Selv om albumet ble godt mottatt av både publikum og kritikere i 1971, har det i ettertid blitt ansett som en slags parentes i bandets historie, da det ble utgitt mellom de to store albumene Deep Purple in Rock (1970) og Machine Head (1972). 
Til tross for historiens noe urettferdige «nedgradering» av albumet, er det flere klassiske Deep Purple-låter her. Både tittel-låten «Fireball» og «Demon's Eye» har i den siste tiden ofte blitt spilt på bandets konserter.
I 1996 kom Fireball ut i remastret utgave med bonusspor, der også singelen «Strange Kind of Woman» er med.


== Sporliste ==
Alle låter er skrevet av Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.

Side en«Fireball» – 3:25
«No No No» – 6:54
«Demon's Eye» – 5:19
«Anyone's Daughter» – 4:43Side to «The Mule» – 5:23
«Fools» – 8:21
«No One Came» – 6:28


=== Bonusspor på 25-års jubileums-utgivelse ===
 «Strange Kind of Woman» (A-side remix '96) – 4:07
«I'm Alone» (B-side) – 3:08
«Freedom» (album out-take) – 3:37
«Slow Train» (album out-take) – 5:38
«Demon's Eye» (remix 96) – 6:13
«The Noise Abatement Society Tapes» (Trad.) – 4:17
«Fireball» (take 1 – instrumental) – 4:09
«Backwards Piano» – 0:56
«No One Came» (remix 96) – 6:24


== Personell ==
Deep PurpleRitchie Blackmore – gitar
Ian Gillan – vokal
Roger Glover – bass
Jon Lord – keyboard, Hammondorgel
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Fireball på Discogs 
(en) Fireball på MusicBrainz 
(en) Fireball på Encyclopaedia Metallum 
(en) Fireball på Spotify 
(en) Fireball på AllMusic 
Om Fireball på The HighwayStar.com
Fireball hos Discogs.com
Made in Japan

Made in Japan er det første konsertalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i desember 1972.


== Bakgrunn ==
Da Deep Purple skulle turnere Japan for første gang var det et sterkt ønske fra det japanske plateselskapet å få spille inn bandets konserter der med tanke på utgivelse. Bandet svarte nei, men gikk senere med på innspillingene med det forbehold at utgivelsene kun skulle være tilgjengelige i Japan. Etter at de hørte opptakene ble bandet overbevist om at det måtte gis ut i resten av verden også. Lydteknikeren Martin Birch har fått mye av æren for at lyden ble så god som den ble. 
Innspillingene foregikk over tre konserter i Japan i august 1972; 15. og 16. august i Osaka og 17. i Tokyo under bandets Machine Head-turné.


== Utgivelser ==
Det ble utgitt som et dobbelalbum, og ifølge notater på coveret er det ikke foretatt noen «overdubs» eller andre studioinnblandinger på albumet. Remaster-utgivelsen fra 1998 inneholder også ekstra-numre fra konsertene. Det er også gitt ut en trippel-CD Live in Japan i 1993, som inneholder de fleste opptakene fra de tre konsertene remikset.
I 2013 var det 40 år siden albumet ble utgitt i USA. Det er funnet noen filmopptak fra konserten i Tokyo 17. august 1972 som har dukket opp på diverse DVD-er de siste årene. Disse blir kanskje samlet på en Made in Japan Super Delux utgave.


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.


=== Original-utgivelse ===
Side én«Highway Star» – 6:50  (Osaka 16. august 1972) 
«Child in Time» – 12:24  (Osaka 16. august 1972) Side to «Smoke on the Water» - 7:31  (Osaka 15. august 1972) 
«The Mule» – 9:49  (Tokyo 17. august) Side tre «Strange Kind of Woman» - 9:35  (Osaka 16. august 1972) 
«Lazy» – 10:50  (Tokyo 17. august 1972) Side fire «Space Truckin'» - 19:41  (Osaka 16. august 1972) 


=== Remaster-utgave (2CD) ===


==== CD 1: Made in Japan ====
«Highway Star» – 6:43
«Child in Time» – 12:17
«Smoke on the Water» – 7:36
«The Mule» – 9:28
«Strange Kind of Woman» – 9:52
«Lazy» – 10:27
«Space Truckin'» – 19:54


==== CD 2: The Encores ====
 «Black Night» - 6:17  (Tokyo 17. august 1972)
«Speed King»  – 7:25  (Tokyo 17. august 1972. 
«Lucille» (Albert Collins, Richard Penniman) – 8:03  (Osaka 16. august 1972) 


== Personell ==
Deep PurpleRitchie Blackmore – gitar
Ian Gillan – vokal, munnspill, perkusjon
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard, piano
Ian Paice – trommer, perkusjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Made in Japan på Discogs 
(en) Made in Japan på MusicBrainz 
(en) Made in Japan på Encyclopaedia Metallum 
(en) Made in Japan på AllMusic
Jack Walker

Jack Walker (født 19. mai 1929 i Little Harwood i Blackburn, England, død 17. august 2000) var en britisk forretningsmann, mest kjent som eier av fotballklubben Blackburn Rovers 
Walker er mest kjent som mannen som «ga» ligagullet i Premier League til Blackburn Rovers. Dette gjorde han gjennom å investere hundretalls millioner kroner i klubben gjennom spillerkjøp og oppgradering av stadion og anlegg. 
Han ble milliardær på stålindustri og luftfart. Og som ekte fotballfan, ville han hjelpe sin lokale klubb, Blackburn Rovers, en middelhavsfarer på det nest øverste nivået i England, til å bli en ledende klubb i Europa.
Han finansierte nytt treningsanlegg, fikk bygd om tre av sidene på stadion; Ewood Park, ansatte en høyt ansett manager i Kenny Dalglish og ga nevnte Dalglish nesten frie tøyler når det gjaldt spillerkjøp. Som en følge av dette satte klubben flere engelske rekorder i spilleroverganger. Både Alan Shearer og Chris Sutton var rekordhøye kjøp. I tillegg ble Tim Flowers tidenes dyreste keeper.
Walker oppnådde ligagullet, men det ble aldri noen suksess i Europa-cupene. Han fikk også oppleve nedrykk med sin kjære klubb, før han døde av lungekreft i 2000.
Minnet om Jack Walker vil for alltid leve videre i Blackburn Rovers. Klubben har hedret sin mest kjente supporter og store bidragsyter med en stor statue av ham utenfor hjemmebanen Ewood Park.
Blackburn Rovers]er fremdeles eid av familien Walker, med Jack Walkers bror, Fred, i spissen.