jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hopi indianerreservat

Hopi indianerreservat er et indianerreservat for Hopi-stammen og Arizona Tewa-folket. Reservatet ligger i fylkene Navajo County og Coconino County nordøst i den amerikanske delstaten Arizona, og er fullstendig omsluttet av Navajo Nation. Reservatet har et areal på 6 557,262 km² og hadde i henhold til folketellingen i 2000 en befolkning på 6 946. Hopi-reservatet og Arizona har ikke sommertid, i motsetning til naboen Navajo Nation som overholder sommertid. Fram til ganske nylig delte de to folkene området kalt Navajo-Hopi Joint Use Area. Oppdelingen av dette området, vanligvis omtalt som Big Mountain, skjedde ved føderal lovgivning i 1974 og 1996, og har tilsynelatende ført til stor kontrovers.


== Bebyggelse og samfunn ==
Landsbyene på reservatet er spredt over tre platåfjell (Mesaer) og er bygget i den tradisjonelle Pueblo-stilen som tradisjonelt har blitt forbundet med Hopiene. Walpi er den eldste landsbyen på First Mesa (første platåfjell), og ble etablert i 1690 etter at landsbyene ved foten av Koechaptevela-platåfjellet ble forlatt i frykt for spanske gjengjeldelsesangrep etter Pueblo-opprøret. Tewa-folket bor på First Mesa. Det bor også Hopier på Second Mesa og Third Mesa. Winslow West-samfunnet er et tilsynsområde for Hopiene som ligger utenfor selve reservatet.
Hopi stammerådet (Hopi Tribal Council) er den lokale myndighet som består av folkevalgte representanter fra forskjellige landsbyer på reservatet. Stammerådet har fått sin bemyndigelse fra Hopienes grunnlov (Hopi Tribal Constitution). Hopiene betrakter livet på reservatet, og da i hovedsak de tradisjonelle klansboligene og kivaene på mesaen, og deres sterke avhengighet av mais, som en ufravikelig del av «den fjerde verden», som er den tidsepoken Hopiene mener alle verdens folk lever i per i dag.
Hopi High School er en videregående skole for innbyggerne på reservatet. Hopi Radio er en radiostasjon som blander det tradisjonelle med moderne amerikanske programmer, og tilbyr turnusjobber for Hopi High School.


=== Tradisjonelle landsbyer ===
First Mesa
Waalpi (Walpi)
Hanoki (Hano or Tewa)
Sitsomovi (Sichomovi)Second Mesa
Songoopavi (Shongopavi)
Musungnuvi (Mishongnovi)
Supawlavi (Shipaulovi)Third Mesa
Hoatvela (Hotevilla)
Paaqavi (Bacavi)
Munqapi (Moencopi)
Kiqotsmovi (Kykotsmovi)
Orayvi (Oraibi)


=== Annen bebyggelse ===
Keams Canyon
Lower and Upper Moenkopi
Polacca
Winslow West
Yuh Weh Loo Pah Ki (Spider Mound)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hopi-stammens hjemmeside
(en) Hopi-reservatets samfunnsprofil Arkivert 15. september 2008 hos Wayback Machine.
(en) Hopi Radio
(en) Hopi Reservation and Off-Reservation Trust Land, Arizona United States Census Bureau
Peter Brook

Peter Stephen Paul Brook (født 21. mars 1925 i Chiswick i London, død 2. juli 2022 i Paris) var en britisk teater- og filmregissør og dramatiker. Han var pioner og prisbelønnet i mer enn 60 år innen teater og film. Brook ble regnet som en av verdens ledende teaterinstruktører.Han ble 31. august 2008 tildelt den første internasjonale Ibsenprisen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han har utdanning fra Westminster School, Gresham's School, Holt og Magdalen College ved University of Oxford.


=== Arbeid ===
Mens han gikk på Gresham's, satte han opp Christopher Marlowes Doktor Faustus og i Oxford  i Jean Cocteaus The Infernal Machine.
Etter krigen arbeidet han først i Birmingham, deretter i London og Stratford-upon-Avon, hvor han var assisterende regissør på Shakespeare-stykkene Romeo og Julie og Kjært besvær forgjeves.
I årene 1947–1950 var han produksjonsdirektør ved Royal Opera House i Covent Garden. Etter denne perioden, hadde han i flere år en produktiv periode hvor han arbeidet med både scene og film.
I 1963 laget han den første filmatiseringen av William Goldings Fluenes herre.
I 1970 satte han opp Shakespeares En midtsommernattsdrøm med blant andre Ben Kingsley og Patrick Stewart i rollene, og året etter filmet han Shakespeares Kong Lear med Paul Scofield i tittelrollen, og senere Hamlet med samme tittelrolleinnehaver.
I 1970 etablerte Brook et senter for internasjonalt teater ved Le Theâtre des Bouffes du Nord med scenerom som en åpen sirkel og direkte kontakt mellom skuespillere og publikum.


=== Æresbevisninger ===
Han har mottatt en rekke æresbevisninger, blant andre Commander of the Order of the British Empire i 1965, den franske Æreslegionen i 1995 og Companion of Honour i 1998. I 2019 ble han tildelt Fyrstinnen av Asturias' pris for kunst.I 1966 mottok han Tony Award for Marat/Sade og samme pris i 1971 for En midtsommernattsdrøm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Peter Brook – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Peter Brook på Internet Movie Database 
(no) Peter Brook hos Sceneweb 
(sv) Peter Brook i Svensk Filmdatabas 
(da) Peter Brook på Filmdatabasen 
(da) Peter Brook på danskefilm.dk 
(da) Peter Brook på danskfilmogtv.dk 
(fr) Peter Brook på Allociné 
(en) Peter Brook på AllMovie 
(en) Peter Brook hos Turner Classic Movies 
(en) Peter Brook hos The Movie Database
Gokarna

Gokarna er en indisk tempelby. Den er beliggende nord i delstaten Karnataka på vestkysten av India. Byen er et kjent pilegrimsmål for hinduer over hele det sørlige India.
Gokarna har templer tilknyttet flere hinduguder. Shiva-tempelet er det eldste og mest berømte og har en mer enn 1 500 år gammel statue av guddommen.
Badestrendene i og ved Gokarna blir regnet for å være blant Indias vakreste, særskilt den såkalte Ohm Beach.
I 2001 hadde Gokarna et innbyggertall på 25 851 personer.
Hermann Sabado

Hermann Sabado (født 16. januar 1982 i Orkdal) er en norsk skuespiller.


== Karriere ==
Hermann Sabado har utdannelse fra Statens Teaterhøgskole (KHiO, uteksaminert 2007) og har tatt mellomfag i drama/teater ved NTNU. 
Han ble kjent for sin debut som Alan Strang i forestillingen Equus på Trøndelag Teater. Sabado mottok Heddaprisen i klassen for Beste mannlige skuespiller / Hovedrolle, for rollen som Prior Walter i Engler i Amerika, Nationaltheatret. Han ble nominert til Amandaprisen 2010 og Kanonprisen 2009 for beste mannlige hovedrolle for rollen Axel i filmen Upperdog av Sara Johnsen.Sabado har vært tilknyttet Nationaltheatret siden 2010.


== Utmerkelser og priser ==
2018: Heddaprisen - Beste mannlige skuespiller / hovedrolle for Engler i Amerika
2010: Nominert til Amandaprisen 2009 - Beste mannlige hovedrolle for Upperdog
2010: Nominert til Kanonprisen 2009 - Beste mannlige hovedrolle for Upperdog
2009: UT-Award08 - Beste trønderske skuespiller
2008: Teatrets Venners Kunstneriske pris (Trøndelag Teater)


== Filmografi ==


== Forestillinger ved Nationaltheatret ==
2018: Hedda Gabler - Jørgen Tesman
2018: Engler i Amerika - Prior
2017: Som dere vil ha det - Jacques De Boys
2017: Barnet - Fredrik
2016: Reisen til Julestjernen - Ole
2016: Fortrolige Samtaler - Thomas
2015: Revisoren - Osip
2015: 6 Roller Søker En Forfatter - Sønnen
2014: Julemiddag - Kjell, Heinrich
2014: Lille Eyolf - Ingeniør Borgheim
2014: Forvandlingen - Herr Fischer, Herr Stiel, ++
2014: Sonetter -
2013: Ronja Røverdatter - Birk Borkasønn
2013:  Lulu - Alwa Schöning
2013: Baby - Daisy
2012: Peer Gynt - Bøygen, Kokken, Ungen til den grønnkledde ++
2012: Frøken Julie - Jean
2011: Rockeulven - Gaupa
2011: Jeanne d’Arc – Kong Karl
2011: Othello – Cassio
2011: Uskyld – Franz


== Forestillinger ved Det Norske Teatret ==
2017: Snøkvit - Jan Grøn


== Forestillinger ved Riksteatret ==
2016: Fortrolige Samtaler - Fredrik


== Forestillinger ved Trøndelag Teater ==
2010: Romeo og Julie – Romeo
2010: Spring Awakening – Melchior Gabor
2009: Karis og Baktus – Karius
2009: Antigone – Haemon
2009: Om Mus og menn – Curley
2008: Kulde – Kalle
2008: Kasimir og Karoline – Kasimir
2008: Den siste viking – Diverse roller
2007: Et juleeventyr – Juleånd
2007: Equus – Alan Strang


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hermann Sabado på Internet Movie Database 
(no) Hermann Sabado hos Nationaltheatret 
(en) Hermann Sabado hos The Movie Database 
(no) Om Hermann Sabado i Store norske leksikon
(no) Hermann Sabado på Sceneweb.no
(no) Hermann Sabado hos TrøndelagTeater.no
Devotion (1921)

Devotion er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Burton George.


== Handling ==
Mrs. Wayne kunngjør at datteren hennes Marian snart skal gifte seg med Teddy Grandin, en mann av høyere sosial klasse enn Wayne-familien. Moren håper også at Ruth, hennes andre datter, kommer til å gifte seg med den velstående Stephen Bond. Ruth skuffer imidlertid moren sin, og gifter seg heller med den fattigere Robert Trent. Kort tid senere oppdager den domfelte Jim Marsh, som har stukket av fra fengsel at hans tidligere kone Lucy nå har giftet seg på nytt med en velstående mann.
Men Lucy går likevel med på å skjule Jim, så lenge han ikke skader barnet hennes. Når Robert mister jobben og deretter oppdager Ruth iført dyrt antrekk levert av Marian, anklager han sin kone for å hatt en affære med Stephen. Etter at Jim blir skutt og drept av politiet, skynder Lucy seg til Roberts leilighet, Der identifiserer Stephen som den virkelige faren til barnet hennes.


== Skuespillere ==
Hazel Dawn som Ruth Wayne
Elmo Lincoln som Robert Trent
Violet Palmer som Marian Wayne
Renita Randolph som Lucy Marsh
Bradley Barker som Stephen Bond
Henry G. Sell som James Marsh
Wedgwood Nowell som Teddy Grandin


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Devotion på Internet Movie Database
Carroll Dunham

Carroll Dunham (født 1949 i New Haven, Connecticut) er en amerikansk tegner. Han er oppvokst i New York. Tegneserier, cowboyfilmer og videospill er en del av Dunhams miljø. Han har i likhet med flere andre amerikanske kunstnere tatt for seg blant annet populærkulturen. Dunham må delvis bli betraktet som en popkunstner med klare referanser til tegneserier. Til forskjell fra Roy Lichtenstein, som var den mest kjente kunstneren som har anvendt tegneserier, går Durham mye dypere i amerikanske sosiale problemer. Han tar for seg den mannlige seksualiteten i det amerikanske samfunnet. Det er noe aggressivt og voldelig over Dunhams tegninger med en dystrere og mer komplisert maskulinitet. For å knytte kunstverkene sine opp mot den amerikanske historien anvender han arkitektur for å lage assosisiasjoner bakover i tiden.
Det er mulig å foreta tolkninger av Durham som en del av USAs 1900-tallskunst, som et liberalt mottrekk mot homofobien til den moralske majoriteten og de undertrykkende holdningene til det levesettet som metropolene har.
Mannen, den amerikanske historien samt de urbane storbyene opptar ham. På flere av Dunhams tegninger har han kledd sine menn med hatt.
Hans tegning «3/23/05» er representert på VG7s topp 100-liste over samtidskunstens viktigste verk.
I 2006 hadde Dunham utstilling i Drammens Museum.


== Referanser ==
Ural kjøretøyfabrikk

Ural eller UralAZ er en ledende produsent av tunge lastebiler i Russland.
Bokstavene i UralAZ står for Uralskij Avtomobilnij Zavod, som betyr «Automobilfabrikken i Ural». Fabrikken ble etablert i 1941, i  forbindelse med evakueringen av ZIL-fabrikken fra Moskva for å komme vekk fra kamphandlingene under slaget om Moskva og unngå stans i produksjonen. Fabrikken het UralZIS fra 1944–1961, og var en avdeling under ZIS/ZIL i Moskva.  
Egne modeller under navnet Ural kom fra 1961.  Senere drev de også lisensproduksjon av Iveco (Magirus Deutz)-modeller. Fabrikken er idag en del av konsernet GAZ.


== Modeller ==
Ural-375D
Ural-4320
Ural-5323


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) UralAZ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kim Fairchild

Kim Fairchild (født 26. november 1966 i New York), er en norsk sanger, skuespiller og entertainer. Familien flyttet til Bergen i 1968. Fairchild har medvirket i en rekke norske TV-produksjoner, som Lollipop, Beat for beat, God Morgen, Norge! og TV2s Jubileumsshow, samt at hun endte på andreplass i Melodi Grand Prix 1993 med sangen «Foruten vind» sammen med Stein Hauge. Sammen med bandet sitt «Kim Fairchild Band», nå « Ruffmix», har hun turnert i hele Norge og har med sin røffe soul/jazz/rock blitt sammenlignet med Aretha Franklin og Tina Turner. I 2021 spilte hun rollen som den avslappede politistasjonssjef Judith i Netflix sin miniserie "Post Mortem: Ingen dør på Skarnes"


== Diskografi ==
AlbumAll of Me – Selected Songs by Billie Holiday (2003)
A Very Merry Dashing Smashing Jingle Ringing Swinging Christmas CD (2013), med Kongelige Norske Marines Musikkorps
Spring Soon – Selected Songs by Billie Holiday (2015)
Natural (2017)SinglerForuten vind (1993), med Stein Hauge
Fly High (2015)
Wide Awake (2016), med Purple Scream


=== Ruffmix ===
Walk Right Back (2013)
Just in Time (2013)
Given and Taken (2013)
Who Cares (2016)Deltar påAvenue Talk: Cry for Mercy (1988)
Franklin: All the Fun (In the World) (1990)
Ove Eriksen: You Shouldn't Let Me Love You/Till' the Morning Light (1991)
Helge Nilsen: 50/50 (1999)
Louisiana Washboard Five: Ace of Rhythm (2000)
Mads Eriksen: Redhanded (2001)
Seppo: Retrofeelia (2004)
Tylden & co: Songar frå fjorden – Den gongen me tok båten te bydn (2007)
Rune Larsen: Gyldne år (2008)
Pinocchio: Ai-ai-ai Pinocchio er her (2009)
One People: One People – Volume 2: Teranga (2009)
Helge Nyheim: The Ride Back Home (2010)
El Cuero: From Mountains to Sand (2011)
Papaslide: "What Are You Livin' For ...?" (2011)
Odd René Andersen: Love Rocket (2012)
Hellbillies: Tretten (2012)
Taliban Airways: With Further Ado (2013)
Kongelige Norske Marines Musikkorps: Porgy and Bess – The Soul/Jazz Edition In Concert (2013)
Kongelige Norske Marines Musikkorps: A Very Merry Dashing Smashing Jingle Ringing Swinging Christmas CD (2013)
Odin Staveland: Mellom husene (2015)
Papaslide: The Deepest Pain (2015)
Hellbillies: Søvnlaus (2016)
Grand Cafe: I Need You (2017)Fairchild har hatt sentrale roller i flere ulike revy-, teater- og sceneoppsetninger:

1995  Festspillcabareten Mona
1997  Sivert Skuteløs på Den Nationale Scene
2001  Ricks on the Rocks
2002  Sommercabareten Svaisommer i Stavern
2003  I blanke messingen på Den Nationale Scene
2004  All of Me
2004  Musikalen Fame
2005 og 2006  Deng-meg
2007  Tolvskillingsoperaen
2008  Kardemomme by
2013  KNMMHun har også deltatt i Parodi Grand Prix tre ganger, i 2005, 2006 og 2008. Fairchild er kjent for sin dype sangstemme og har i en årrekke holdt mange konserter både med eget band og diverse jazzensembler. Som plateartist debuterte hun likevel først i 2003, da hun ga ut den kritikerroste platen All of Me, som var en samling med 12 gamle Billie Holiday-låter. I 2015 ga hun ut albumet Spring Soon, med en samling Billie Holiday-låter i tillegg til egne.


== Eksterne lenker ==
(no) Kim Fairchild hos Sceneweb 
Kim Fairchild på YouTube
Liv Kyllingstad Godin

Liv Kyllingstad Godin (født  5. mars 1918 i Gjesdal i Rogaland, død 2. januar 2012 samme sted) var en norsk misjonær for Baptistsamfunnet. Hun var utdannet lærer. Fra 1987 arbeidet hun i Kongo med å anlegge veier, broer, sykehus, skoler og mye annen infrastruktur, som Kongos myndigheter ikke kunne anlegge.


== Liv og virke ==
Godin reiste til Nord-Kongo som lærer og misjonær i 1946 og har vært i besittelse av et brennende engasjement for nasjonen siden den gang. Etter tyve år, i 1966 måtte hun og ektemannen Jacques avbryte oppholdet, på grunn av borgerkrig. De neste tyve årene ble tilbrakt hjemme på Ålgård i Gjesdal, hvor hun var lærer. Ektemannen Jacques døde, i 1982. Da hun fikk pensjon, reiste Godin tilbake til Kongo.
Det meste av tiden som pensjonist, bodde Liv Kyllingstad Godin i Bili. Her brukte hun sin tid og kunnskap for lokalbefolkningens beste. Delvis med egen pensjon og delvis med innsamlede midler stod hun for finansieringen av bygging av veier, skoler og sykehus. Per 31. august 2008 hadde hun finansiert, prosjektert og vært leder for arbeidet på syv skoler, en flyplass, tre kirker, fem pastorboliger, fem lærerboliger, ett sykehus samt tolv broer. Hennes største innsats var imidlertid den 155 meter lange broen over Api-elven.
I august 2008 fullførte hun oppføringen av kombinert sykehus og helsestasjon i Bili og med å få finansiert et røntgenapparat samt et lite tilbygg til sykehuset, hvor maskinen skulle bli plassert. I slutten av september 2008 ble det utgitt en biografi om Godin.
Godin ble begravet fra Ålgård Baptistkirke den 6. januar 2012.


=== Utmerkelser ===
Godin ble i 1999 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv. I 1999 ble hun av leserne i Stavanger Aftenblad, kåret til «Århundrets Rogalending», for sin innsats for lokalbefolkningen i Kongo. I 2004 fikk hun Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen.


== Biografier ==
Øystein Mikalsen: Aldri for gammel. Kongo-misjonær Liv Kyllingstad Godin. Hermon forlag, 2008. ISBN 978-82-302-0633-1
Kjell Hagen: Tross jungel, krig og flukt, Oslo: Genesis, 1997. ISBN 82-476-0022-6


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
aftenbladet.no Liv Kyllingstad Godin på gullstol over brua
Veteranmisjonæren Liv Godin er død
Anders Buen

Anders Johnsen Buen (født 24. februar 1864 i Jondalen i Gransherad, død 17. juli 1933 i Trondheim) var en norsk typograf, journalist, redaktør og politiker for Arbeiderpartiet.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Etter folkeskolen tok han et 2-årig kurs ved en høyere skole i Vang i Hedmark, og han gikk så i boktrykkerlære hos W. C. Fabritius i Christiania (1879).Han var typograf og var formann for Den typografiske Forening i Kristiania 1897–98.


=== Pressemann ===
Han utgav i noen år ukebladet Andvake på Lillehammer. Han var redaksjonssekretær i Social-Demokraten (Kristiania) fra 1878 og redaktør fra 1900 til 1903. I Trondheim var han redaktør i Ny Tid fra 1903 til 1912, deretter journalist fram til partisplittelsen i 1921 Han var så redaktør i Trøndelag Social-Demokrat fra 1922 til partisamlingen i 1927. Senere var han medarbeider i Arbeider-Avisen etter fusjonen.


=== Politiker ===
Anders Buen var medlem av Kristiania bystyre 1901–03, og av Trondheim bystyre i åtte perioder fra 1907 til sin død. Han var medlem av Den socialdemokratiske Forening fra starten i 1885.Buen representerte Lademoen krets i Trondheim som stortingsrepresentant i fem perioder fra 1907 til 1921 og der  parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets gruppe fra 1913 fram til partisplittelsen i 1921. Han ble da leder av stortingsgruppa til det nyetablerte Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti. Han var stortingspresident mellom 1919 og 1921 og varapresident i Odelstinget 1913–15 og 1918. Han var medlem av tollkomiteen (1906–12), budsjettkomiteen (1913–18) og nestformann i skog- og vassdragskomiteen (1919–21).Buen var en sterk motstander av den radikale fløyen i Arbeiderpartiet som var ledet av Martin Tranmæl. Han var en klart reformistisk sosialist, og han støttet Gunnar Knudsen sin Venstre-regjering mot Høyre, blant annet under striden om rettskrivingsreformen av 1917. 
Under Arbeiderpartiets første splittelse i 1918 sluttet han seg til den moderate fløy.Hans Erindringer kom ut på Det norske Arbeiderpartis forlag året etter hans død.


== Se også ==
Anders Buens gate, en gate oppkalt etter ham ved Lademoen i Trondheim.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Anders Buen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Politiske taler av Anders Buen, virksommeord.uib.no
The Morning Star

The Morning Star er en kommunistisk britisk avis. Den fokuserer særlig på sosiale spørsmål og fagforeningsstoff. The Morning Star er også kjent for konsekvent å unngå sladderstoff.
Avisen ble grunnlagt i 1930 under navnet The Daily Worker, som offisielt organ for Communist Party of Great Britain. Fra 1945 har avisen vært eid av et leserkooperativ, People's Press Printing Society. I 1966 ble avisen relansert under navnet The Morning Star.
Den nåværende redaktøren, John Haylett, tilhørte en gruppe som ble ekskludert fra Communist Party of Great Britain i 1988 og deretter grunnla Communist Party of Britain. Generalforsamlingen i People's Press Printing Society har siden vedtatt at The Morning Stars redaksjonelle linje bygger på programmet til Communist Party of Britain, «Britain's Road to Socialism».
Avisen hadde stort sett et ukritisk syn på Sovjetunionen (i en kjent sketsj i TV-programmet Javel, herr statsråd heter det at «The Morning Star is read by people who think the country ought to be run by another country»). Den er moderat euroskeptisk, men av andre grunner enn Daily Mail og Rupert Murdochs aviser. Videre er avisen kritisk til «de herskende  klassene», og forsvarer fredelige demonstrasjoner og sivil ulydighet for å fremme arbeiderklassens kår. I valg støtter avisen Communist Party of Britain. Avisen var den eneste britiske avisen som støttet National Union of Mineworkers under streiken 1984–1985, og argumenterer fremdeles for at gruveindustrien må gjenoppbygges. I internasjonal politikk støtter avisen en tostatsløsning i Israel/Palestina. Avisen var også den eneste større britiske avis som ytret sterk kritikk mot NATOs intervensjon i Kosovo i 1999, og som kritiserte måten Slobodan Milošević måtte gå av på. I Nord-Irland-konflikten plasserer avisen seg klart på en pro-irsk linje.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Morning Star (British newspaper) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Andrej Vysjinskij

Andrej Januarjevitsj Vysjinskij (russisk: Андре́й Януа́рьевич Выши́нский; født 28. novemberjul./ 10. desember 1883greg. i Odessa, død 22. november 1954 i New York) var en sovjetisk jurist, diplomat og politiker. Vysjinskij er mest kjent for sin rolle som anklager under de såkalte Moskvaprosessene i 1936–1938 hvor en rekke kommunistledere ble dømt til døden.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Vysjinskij kom fra en katolsk polsk familie. Faren var embedsmann i tsartiden. Familien flyttet senere til Baku. Foruten polsk og russisk kunne gutten tilegne seg både engelsk og fransk.
Han ble mensjevik i 1903 og tok sin eksamen i rettsvitenskap i 1913. 


=== Den russiske revolusjon, mellomkrigsårene ===
Under den russiske revolusjon var han motstander av bolsjevikene og undertegnet en arrestordre på Vladimir Lenin, som aldri ble iverksatt. Under den russiske borgerkrig ble han arrestert for kontrarevolusjonær aktivitet, men ble løslatt av uklare grunner.I 1920 ble Vysjinskij bolsjevik og utmerket seg raskt som en av Sovjetunionens fremste jurister i skarp konkurranse med Jevgenij Pasjukanis. Han ble i 1921 professor ved Moskvas universitet og var 1925-28 rektor der.I 1935 ble han utnevnt til Sovjetunionens sjefanklager og ledet de såkalte Moskvaprosessene i den senere del av 1930-årene. I den første rettssaken satte han tonen ved sin giftige språkbruk mot de anklagede:
 Skyt disse gale hunder. Død til denne gjengen som skjuler sine skrekkinngytende tenner, sine ørneklør, fra folket! Ned med den gribben Trotskij, fra hvis lepper det drypper blodig gift som forderver marxismens store idealer!... Nød med disse forkastelige dyr! La oss en gang for alle ta slutt på siste miserable hybrider av rever og griser, disse stinkende lik! La oss utrydde kapitalismens gale hunder, som ønsker å rive i filler blomsten av vår nye sovjetiske nasjon! La oss stappe det bestialske hat de bærer på mot våre ledere tilbake ned deres egne struper!


=== Sentral politiker ===
Vysjinskij var utenrikskommissar 1940-46 og spilte en betydelig rolle da Latvia ble innlemmet i 1940 og for innsettelsen av en kommunistisk regjering i Romania i 1945. Som sovjetisk viseutenriksminister 1946-49 og fra 1953 Sovjetunionens permanente delegat i FNs sikkerhetsråd samt som utenriksminister 1949-53 var han Stalins utenrikspolitiske talerør og spilte som sådan en hovedrolle i den aggressive utenrikspolitikk som ledet til den kalde krigen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Beirne Piers, red. (1990). Revolution in law: contributions to the legal development of Soviet legal theory 1917-1938 (eng). Armonk, N.Y.: M. E. Sharpe. ISBN 0-87332-560-5. 
Skjut de galna hundarna!: berättelsen om Stalins åklagare Vysjinskij och hans tid (swe). Stockholm: Norstedt. 1990. ISBN 91-1-893742-X (inb.). 


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Andrej Vysjinskij – sitater