jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Treforedling

Treforedling er  industriell behandling av trevirke. Det skjer i treforedlingsindustrien, hvor massevirke (tømmer som ikke holder sagbrukskrav) blir kjemisk eller mekanisk omdannet til tremasse og cellulose som deretter kan foredles til papp/papir. Noe av massevirket går også til byggematerialer og oljer.


== Treforedlingsindustri ==
Ofte regner man sagbruk utenom definisjonen av treforedling, men sagbrukenes produkter kan inngå i treforedlingsindustriens produksjonspresesser, eksempelvis i møbelindustrien. Man kan altså dele treforedlingsindustrien inn i følgende bransjer:

Papirindustri
Møbelindustri
Byggevareindustri


== Norsk treforedlingsindustri ==
1868 Fossesliberiet ved Vestfossen
1872 Labro Træsliberi på Skollenborg og Vittingfoss Tresliperi ved Kongsberg
1907 Drammensdistriktets Skogeierforening (DS) stiftet
1913 Skogeierforbundet etableres
1962 Nordenfjeldske Treforedling – nå Norske Skog – etableres


== Litteratur ==
Stein Tveite: Skogbrukshistorie I: Skogbruksboka bind 3. Skogforlaget Oslo 1964.
Norsk Skogbruksmuseum: Masse Papir. Norske papir- og massefabrikker gjennom 150 år.
DJM Records

DJM Records var et engelsk plateselskap stiftet av i 1969 av Dick James. Distribusjon ble gjort av den tidligere elektronikkjeden Pye. DJM er en forkortelse for Dick James Music. Elton John var en av selskapets mest markante artister før han i 1976 byttet over til sitt eget selskap Rocket Records.
Andre artister som i en periode tilhørte DJM på 1970-tallet var Mr. Bloe (med pianist Zack Laurence og munnspillmusiker Harry Pitch), tidligere Fleetwood Mac–medlem Danny Kirwan som spilte inn de tre albumene Second Chapter (1975), Midnight In San Juan (1976) og Hello There Big Boy! (1979) med DJM, The Tremeloes, Dennis Waterman, Phillip Goodhand-Tait, Johnny Watson og flere studiomusikere som har samarbeidet med Elton John og Procol Harum. Sistnevnte saksøkte også plateselskapet på 1980-tallet over rettighetene til hans tidligere arbeider.
Etter at Dick James døde av et hjerteinfarkt i 1986 ble katalogen og selskapet kjøpt opp av PolyGram.


== Se også ==
Elton Johns diskografi
Procol Harums diskografi
Wikipedia på kantonesisk

Wikipedia på kantonesisk er den kantonesiskspråklige utgaven av Wikipedia, styrt av Wikimedia Foundation. Den ble etablert den 25. mars 2006.
En liten samling, fra tidlig av, med kantonesiskspråklige wikipedianere har utformet konsensusen om å følge standarden for polisier, retningslinjer og vaner som Wikipedia på engelsk har, hvor enn du har mulighet. Denne konsensusen har gitt stabilitet og lar wikipedianerne konsenterere seg om innholdet. Den 1. februar 2022 hadde Wikipedia på kantonesisk over 1 772 200 redigeringer, over 122 300 artikler og mer en 233 400 registrerte brukere, hvorav tolv var administratorer.
Kantonesisk er en av de fem regionale kinesiske språkene som har sin egen Wikipedia. Det er den nest største Wikipedia på kinesisk.


== Se også ==
Wikipedia på kinesisk
Wikipedia på engelsk


== Eksterne lenker ==

(yue) Offisielt nettsted 
(en) Cantonese Wikipedia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nordkinn Fotballklubb

Nordkinn FK er et fotballag fra Finnmark. Klubben ble opprettet 22. november 1992 og er en forening mellom Kjøllefjord og Mehamn. Nordkinn FK spiller sesongen 2009 i 3. divisjon, de har også tidligere spilt 3. divisjon. Klubben spiller sine hjemmekamper på Kjøllefjord Idrettsplass, eller Mehamn Gressbane.


== Historie ==
22. november 1992 ble det bestemt at Kjøllefjord og Mehamn skulle danne en ny gren innen idrettsklubben Nordkinn IL. Klubben spilte mange år i 4. divisjon, men i 1998 rykket klubben for første gang opp i 3. divisjon. De rykket rett ned igjen etter at de havnet på sisteplass med 20 poeng. I sesongene 2001-2003 spilte klubben tre sesonger på rad i 3. divisjon og i 2002 oppnådde de sin hittil høyeste sluttplassering med en 8.-plass. Årene 2006-2007 var en tung periode for klubben. Ledelsen vurderte å skille laget til to lag fordi det ble vanskelig å reise mellom plassene for å trene, og klubben fikk ikke engang til å stille lag i 2007.  


== Eksterne lenker ==
Mehamn Gressbane - Nordic Stadiums
Kjøllefjord Stadion - Nordic Stadiums
PolyGram

PolyGram er et tidligere plateselskap som ble stiftet i 1972 gjennom sammenslåingen av Polydor og Phonogram, som på sin side fusjonerte helt i 1977. Selskapet ble absorbert i Universal Music Group gjennom et salg i 1998.
PolyGram var et eget merke, men hadde underselskaper i Deutsche Grammophon, Philips, Polydor, Mercury Records og Vertigo Records. I 1987 ble PolyGram et heleid datterselskap til Philips gjennom at sistnevnte kjøpte opp andelen til Siemens AG. Ved en restrukturering av aksjekapitalen i 1993 ble Phillips eierandel redusert til 75 %. Selskapet kjøpte flere andre plateselskap i den tiden det var aktivt, og noen av de mest kjente av disse var Decca Records (1979), Island Records (1989) og Motown Records (1993). I 1994 ble for øvrig PolyGram det første plateselskapet i vesten som etablerte et datterselskap i Russland. 
I 1998 ble PolyGram kjøpt av den canadiske spritprodusenten Seagram og har senere blitt en del av Universal Music Group.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Polygram Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) PolyGram på AllMusic
Wafd-partiet

Wafd-partiet (arabisk al-Wafd al-Misri, «den egyptiske delegasjonen») var det største politiske partiet i Egypt, og ofte i regjering, fra 1920-tallet til det ble oppløst under den egyptiske revolusjonen i 1952, etter militærkuppet utført av Nasser.


== Historie ==
I Egypt under britisk styre førte økende nasjonalistiske inntrykket til organiseringen av politiske parti og folkeopprør. En delegasjon (arabisk wafd)  til fredskonferansen i Versailles i 1919, ledet av Saad Zaghloul, fikk etter først å ha blitt nektet adgang lagt frem kravet sitt om egyptisk uavhengighet, uten å få støtte.
I løpet av årene som fulgte samtalte britiske styresmakter med egyptiske ledere, inkludert Zaghloul, om selvstyre. I 1922 erklærte Storbritannia Egypt som et selvstendig kongerike under noe britisk kontroll. Wafd-partiet ble opprettet i 1923  med Zaghlur som leder, og fikk flertall ved den første folkeavstemningen i 1924. Kong Fuad av Egypt nektet først å godkjenne en Wafd-regjering, og i årene som fulgte var partiet stadig i strid med kongen.
Mustafa an-Nahhas tok over som partileder i 1927, og partiet fikk endelig makten i 1929, men mistet den igjen under den store depresjonen. 
Selv om partiet i prinsippet var imot det britiske styret kom det til makten i 1941 med britisk støtte. Wafd mistet makten i 1952, seks måneder før Nasser avsatte kongen og innførte diktatur i landet. Wafd og alle andre politiske partier ble oppløst og forbudte.
I 1978 ble Nye Wafd (Hizb al-Wafd al-Jadid) opprettet som en videreføring av det gamle.


== Litteratur ==
«Wafd» i A Dictionary of World History. Oxford University Press, 2000. Oxford Reference Online. Oxford University Press.
Jankowski, James P. (Januar 1970): «The Egyptian Blue Shirts and the Egyptian Wafd, 1935–1938» i: Middle Eastern Studies, 6 (1), s. 77–95
Munson, Ziad (Høsten 2001): «Islamic Mobilization: Social Movement Theory and the Egyptian Muslim Brotherhood» i: The Sociological Quarterly, 42 (4), s. 501
LoMsk

LoMsk (startet i 1982) er et spellemannpris-nominert folkrock-band fra Lom i Gudbrandsdalen. Lydbildet er inspirert av folkemusikktradisjonen fra området blandet med rock. Lars Bakke står for det meste av tekst og melodi, og tekstene er på dialektpreget nynorsk. Tematikken på platene henter ofte inspirasjon fra lokale sagn og historier. Konseptalbumet Bukkerittet bygger på Henrik Ibsens Peer Gynt, og Amerikabrevet har norsk utvandring som gjennomgangstema. Bandet ble nominert til spellemannprisen 2007 i kategorien viser.


== Bandmedlemmer ==
Reidar Svare – vokal, keyboard, fløyte, munnharpe.
Hans Bakke – vokal, fele, keyboard.
Jørn Steine – bass.
Lars Bakke – vokal, akustisk gitar, mandolin.
Trond Volden – trommer.
Ole Foss – fele, trekkspill.
Rune Kjørren - elektrisk gitar.
Jørn Kjonerud – elektrisk gitar.


== Diskografi ==
Song om ei segn – eget selskap, (1994)
LoMsk – Norske Gram, (1998)
Bukkerittet – Grammofon, (2004)
Amerikabrevet – Grammofon, (2007)
Lavrans dotter – Grammofon, (2009)
Live! 30 år med LoMsk - "Grammofon", (2012)Blant de mest kjente sangene kan nevnes:

«Som å kome heim»
«Amerikabrevet»
«Utestengd»
«Blått blod»
«Berre dans»
«Draumejente»


== Eksterne lenker ==
(en) LoMsk på Discogs 
(en) LoMsk på Spotify
Nero Wolfe

For TV-serien, se Nero Wolfe (TV-serie)Nero Wolfe er en fiktiv detektiv i en serie av detektivromaner skapt av den amerikanske forfatteren Rex Stout, som etter å ha skrevet alt fra romantiske eventyr til psykologiske romaner, debuterte som ren krimforfatter med romanen Fer de Lance i 1934. Wolfes assistent  Archie Goodwin nedtegnet sakene til detektivgeniet i 33 romaner og 39 kortromaner/noveller fra 1930-årene til 1970-årene og de fleste utspiller seg i New York City. Nero Wolfe-serien ble nominert til å være århundrets beste krimserie ved BoucherCon 2000, verdens største krimforfatterkongress, og Rex Stout ble nominert til å være århundrets beste krimforfatter.Forfatteren Robert Goldsborough har fortsatt å skrive om Wolfe etter Stouts død.  


== Se også ==
Tidenes 100 beste kriminalromaner


== Referanser ==
Shotgun Express

Shotgun Express var et britisk band innen sjangeren rhythm and blues som bare eksisterte i noen måneder fra juni 1967 til januar 1968. Bandet var bygget rundt Peter B's Looners (med Peter Bardens på keyboards, Peter Green på gitar og Mick Fleetwood på trommer) samt Rod Stewart på munnspill. Shotgun Express utga bare en singel i I Could Feel The Whole World Turn Round/Curtains som ble utgitt på Columbia Records i oktober 1966.
Bandet er likevel kjent på grunn av bandmedlemmene og hva disse utrettet på egen hånd og med andre band i et senere tidsperspektiv av rocken. Rod Stewart ble sparket ut av bandet av Peter Bardens på grunn av dårlig oppførsel og dro til The Jeff Beck Group, mens Peter Green og Mick Fleetwood spilte en kort periode med John Mayall's Bluesbreakers før de sammen stiftet bandet Fleetwood Mac. Peter Bardens dro til gruppene The Love Affair og Village før han ble medlem av progrockbandet Camel. Bassisten Dave Ambrose dro til gruppa The Brian Auger Trinity.


== Medlemmer ==
Beryl Marsden – Vokal
Rod Stewart – Munnspill
Peter Bardens – Orgel
Peter Green – Gitar
Phil Sawyer – Gitar
Dave Ambrose – Bass
Mick Fleetwood – Trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Shotgun Express på Discogs 
(en) Shotgun Express på MusicBrainz 
(en) Fridhammar.com – Informasjon om Shotgun Express
(en) RodStewartfanclub.com – Turnéinformasjon fra Shotgun Express
Archie Goodwin (figur)

Archie Goodwin er en fiktiv rollefigur og detektiv i Rex Stouts krimhistorier om Nero Wolfe. Den vittige stemmen i alle historiene, som nedtegner alle sakene til detektivgeniet fra (Fer-de-Lance) i 1934 til (A Family Affair) i 1975. Archie er fra Chillicothe, Ohio, og født 23. oktober. Han bor i Nero Wolfes sandsteinsbygning i New York City. 


== Figuren ==
Archie bor, er arbeidstaker og partner i det private etterforskningsforetaket som Wolfe driver i sandsteinshuset i New York City.  Wolfe forlater svært sjelden huset, slik at Archie gjør det meste av den faktiske etterforskningen. Så følger at han rapporter det han funnet ut til Wolfe, som løser mysteriet. Det er ikke vanskelig for Archie å rapportere enten skriftlig eller muntlig, fordi han har klisterhjerne slik at han gjenfortelle ordrett det han hører, og han er en utmerket til å skrive på maskin, selv om han har en tendens til ikke alltid å være konsekvent (spesielt om sin egen bakgrunn). Han utfører all bokføring og håndtering av bankgjøremål for Wolfe, maskinskriver korrespondansen hans og fører logg over  krysninger og annet når det gjelder  orkidéene som Wolfe dyrker som en hobby. Archies hobbyer omfatter å gå ut å danse (vanligvis på Flamingo), poker, og baseball. Han var en tilhenger av New York Giants inntil de ble flyttet til San Francisco i 1957, seinere ble han fan av New York Mets da laget ble grunnlagt i 1962. 
Selv om han er fra amerikanske midtvesten, er Archie så «street smarts» at han kan håndtere omtrent alle situasjoner han befinner seg, og han kjenner New York City like godt som sin egen bukselomme. Han har et langvarig sosialt forhold til Lily Rowan, en velstående kvinne, men de prøver ikke å begrense hverandres sosiale liv.
Ulik sin arbeidsgiver, er Archies eneste eksentrisitet hans dype forkjærlighet for melk.


== Innflytelse ==
I Bernie Rhodenbarr-serien av Lawrence Block, eier Bernies venninne Carolyn Kaiser en katt som blir kalt Archie Goodwin, etter detektiven.


== Eksterne lenker ==
The Wolfe Pack, offisiell side for the Nero Wolfe Society
Venturefond

Venturefond er et fond av typen private equity som går inn i selskapene på et tidlig tidspunkt i kommersialiseringsprosessen, men ikke like tidlig som såkornfond. En typisk situasjon er at selskapet står overfor vekst og ekspansjon, men markedsmessig er selskapet risikabelt. Fondet bidrar med både kapital og administrative ressurser. Som for såkornfond er risikoen høy og utviklingen i selskapene kan variere sterkt.


== Se også ==
Risikokapital
Sonja Edström

Sonja Edström (fra 1958 Sonja Edström-Ruthström, født 18. november 1930, død 15. oktober 2020) var en svensk langrennsløper som tilhørte verdenseliten på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 1960-tallet.
Edström ble bronsemedaljevinner på 10 kilometer i Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo, Italia. Hun var med på det svenske stafett-laget som også tok bronse under de samme lekene. Fire år senere, under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, vant hun gullmedalje da det svenske damelaget vant stafetten. Hun ble tildelt utmerkelsen Årets idrottskvinna i 1956.


== OL-medaljer ==
 Squaw Valley 1960 –  Gull  3 x 5 km stafett
 Cortina 1956 –  Bronse 10 km
 Cortina 1956 –  Bronse 3 x 5 km stafett


== VM-medaljer ==
 Falun 1954 –  Bronse 3 x 5 km stafett
 Lahtis 1958 –  Bronse 3 x 5 km stafett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sonja Edström – Olympics.com 
(en) Sonja Edström – Olympic.org 
(en) Sonja Edström – Olympedia 
(en) Sonja Edström – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Sonja Edström – Sveriges olympiske komité 
(en) Sonja Edström – FIS (langrenn)
Visegrad

Visegrad, Visegrád, Višegrad,  Vysjhorod eller Vyšehrad (slavisk for «Øvrebyen», eller «Høyborgen») kan vise til:


== Steder ==
Visegrád – en by i Ungarn
Višegrad – en by i Bosnia og Hercegovina
Vyšehrad (bydel) – bydel i Praha i Tsjekkia
Vyšehrad (slott) – slott i Praha i Tsjekkia
Vyšehrad gravlund – gravlund i Praha i Tsjekkia
Vysjhorod – en by i Ukraina


== Annet ==
Vyšehrad – den første delen av Má vlast, en syklus på seks symfoniske dikt av Bedřich Smetana
Visegrádgruppen – en politisk gruppering av sentraleuropeiske land
Irma Johansson

Irma Johansson (født 3. april 1932), er en tidligere svensk kvinnelig langrennsløper som konkurrerte på slutten av 1950-tallet og begynnelsen av 1960-tallet.
Johansson ble bronsemedaljør på 3 x 5 kilometer stafett ved Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Fire år senere, under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, ble hun gullmedaljør da det svenske damelaget vant stafetten. Hun tok også VM-bronse i stafett 1958 i Lahtis.


== OL-medaljer ==
 Squaw Valley 1960 –  Gull 3 x 5 km stafett
 Cortina 1956 –  Bronse 3 x 5 km stafett


== VM-medaljer ==
 Lahtis 1958 – bronse 3 x 5 km stafett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Irma Johansson – Olympedia 
(en) Irma Johansson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
VCR

VCR er et videosystem utviklet av Philips. Systemet er også kjent under navnet "N1500" som var modellnummeret på den første spilleren, men VCR (Video Cassette Recording) regnes som det offisielle navnet. Systemet kom så smått på markedet i 1972, og var da kun tilgjengelig for offentlige organisasjoner. Året etter ble det også tilgjengelig på privatmarkedet, men grunnet høy pris (ca. 50-60 000,- i 2007-valuta) og middelmådig driftsikkerhet ble det ikke solgt i spesielt store antall. Spilletiden var dessuten ikke lengre enn 45 minutter og kassettene var svært dyre. Likevel regnes dette som verdens første fullverdige hjemmevideosystem; Det var enkelt i bruk, spilleren kunne brukes mot en vanlig TV uten modifisering og man hadde timer for automatisk innspilling. Mekanisk sett var spilleren bygget opp som en avansert lydbåndopptaker. Overføringen fra funksjonsvelgertastene til drivverket var helt mekaniske, og man hadde pressvalser og capstanaksel som i en vanlig
båndopptaker. Spilleren ble drevet av to induksjonsmotorer (en til videohodet og en til båndfremtrekk) som ble bremset elektromagnetisk for å holde riktig hastighet. De to båndspolene lå oppå hverandre inni kassetten  og båndhastigheten var hele 14,29 cm/sekund. Chassiset var laget i aluminium, men vekten av mekanikken gjorde at spilleren likevel veide godt og vel 20 kg. Bryterpanelet var av børstet aluminium og toppen av svart plast, og "bunnen" bestod av en kraftig treramme. Klokken var mekanisk, av omtrent samme type som ble brukt på komfyrer. Opptak kunne stilles inn maksimalt et døgn i forveien. Man måtte da stille timeren og la spilleren stå med innspillingsknappen og strømbryteren nedtrykt. Spilleren hadde en "Color Killer" (en knapp merket "CK") som kunne brukes av de som hadde svart/hvitt-TV. Man deaktiverte da fargekretsene i VCR-spilleren, noe som gav bedre bildekvalitet, men kun svart/hvitt. Elektronikken var 100% diskret, altså ingen IC-brikker. Elektrisk sett var den relativt robust, men mekanikken var problematisk, først og fremst videohodene (som forøvrig bare var garantert 50 timers levetid de første par årene på markedet) og båndføringssystemet.
Noen år senere kom etterfølgeren N1502, som var mer moderne, med plastkabinett, elektronisk styrte likestrømsmotorer og digital klokke og timer. Elektronikken ble dessuten mer oversiktlig oppbygget med lett utbyttbare moduler på samme måte som i Philips TV. Denne spilleren kan under ideelle forhold gi en bildekvalitet sammenlignbar med DVD, men man har fortsatt bare monolyd og spilletid på maks en time pr. kassett. Mange av drivverksproblemene er rettet, men det er fortsatt enkelte skjønnhetsfeil, blant annet kan drivreimen til de hurtigroterende videohodene fly av reimhjulene på grunn av den høye hastigheten.
Enda et par år senere, i 1977-78 kom N1700. Det var i utgangspunktet samme system og samme konstruksjon, men i "Long Play"-utgave som gav dobbelt så lang spilletid som før. Det er verdt å merke seg at denne spilleren IKKE kan spille av kassetter som er spilt inn i den "gamle" hastigheten. N1700 var i salg helt til ca. 1980 da Video 2000 overtok.
Christian Bjelland (1954)

Christian Bjelland (født 29. januar 1954) er en norsk næringslivsleder, kunstsamler og tidligere styreleder ved Nasjonalmuseet for kunst.


== Liv og virke ==
Bjelland var elev ved Sedbergh School, tok B.A. ved Dartmouth College i 1976 og M.B.A. ved Harvard Business School i 1978.Bjelland var i perioden 1978-1982 ansatt i The Boston Consulting Group i London. Han er i dag administrerende direktør og fjerde generasjons eier av Chr. Bjelland & Co. AS.Bjelland er styremedlem i Institusjonen Fritt Ord (2001–), Sibelius Selskapet (2000–) og i Snøhetta AS (2016-). Han er tidligere styreleder i Kværner ASA (1996–2001), nestleder i styret i Den norske Bank ASA (1990-1996) og styremedlem ved Oslo Børs. Bjelland har tidligere også vært styreleder ved Stavanger kunstmuseum (1990–1998) og Museet for samtidskunst (1994–2000).Bjelland ble i 2000 oppnevnt av Kulturdepartementet som leder for interimsstyret for «Prosjekt nasjonalt kunstmuseum» og var en av hovedarkitektene bak planene for å samle de fire nasjonale institusjonene Nasjonalgalleriet, Museet for samtidskunst, Kunstindustrimuseet i Oslo og Norsk Arkitekturmuseum til et nytt nasjonalmuseum. Stortinget besluttet opprettelsen av Nasjonalmuseet for kunst i desember 2002, og Bjelland ble oppnevnt av Kulturdepartementet som institusjonens første styreleder, et verv han innehadde frem til oktober 2008.
Bjelland har siden midten av 1970-åren bygget opp en betydelig samling samtidskunst. Samlingens hovedfokus er norske malere fra Bjellands egen generasjon. Samlingen inneholder sentrale verk av blant annet Leonard Rickhard, Per Inge Bjørlo og Bjarne Melgaard. Et representativt utvalg av samlingen ble utstilt på Lillehammer kunstmuseum i 2006, på Stavanger kunstmuseum i 2009 og på Henie Onstad kunstsenter i 2015. Boken Øyenvitne – Christian Bjellands samling ble utgitt på Forlaget Press i 2006.  
Bjelland er honorær generalkonsul for Finland i Oslo.


== Utmerkelser ==
I 1994 ble Bjelland utnevnt til ridder av 1. klasse av Finlands hvite roses orden. I 2005 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Samme år ble han utnevnt til kommandør, og i 2017 til kommandør med stjerne, av Finlands løves orden.


== Referanser ==
Christian Bjelland (1858–1927)

Christian Bjelland (født 30. mai 1858 i Høyland i Sandnes; død 9. mai 1927 i Stavanger) var kjøpmann, reder og en av de største innen hermetikk i Stavanger og Norge.
Bjelland ble født på gården Åreskjold i den daværende Høiland kommune. I 1868 flyttet familien Bjelland til Stavanger. Da gikk Bjelland på Sandvigen skole i Bjergsted.
Christian Bjelland er assosierert med hermetikk og Stavanger. Han slo seg stort opp og var kjent over store deler av verden. Chr. Bjellands fabrikker var de største i Stavanger fra århundreskiftet og langt inn i nedgangstidene for hermetikkproduksjonen i byen. Christian Bjelland grunnla Chr. Bjelland & Co A/S, som ble en av landets og verdens største hermetikkprodusenter. For sin innsats for norsk hermetikkindustri ble han i 1907 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han hadde stort sett kontroll over hele fabrikkasjonskjeden fra fiskefartøyer, røykerier, blikkboksfabrikk og etikettfabrikk («iddisar»). Det eneste bedriften var avhengig av utenfra var olivenolje.
«Ikke noe snikksnakk, Bjellands hermetikk, takk,» var et allment kjent munnhell på 1900-tallet. Logoen til Bjelland, «Mannen med fisken» tegnet av Th. Kittelsen, ble sammen med bedriftens varemerke «King Oscar» verdenskjente.
Fram til 1964 hadde bedriften Chr. Bjelland & Co A/S produksjonslokaler og kontorer på Skagen. Fram til våren 1983 var det drift på Verven og Strømsteinen, da Norway Foods Ltd besluttet å legge ned.
Christian Bjelland er i Stavanger hedret med Christian Bjellands gate i Kalhammaren og Christian Bjellands plass på Verven i Storhaug bydel.


== Referanser ==
Vsevolozjsk

Vsevolozjsk (russisk: Все́воложск) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger på det Karelske neset, 24 km øst for St. Petersburg.  Innbyggertall: 59 704 (folketelling 2010).Byens navn kommer fra industrimannen Vsevolozjskij. Vsevolozjsk fikk bystatus i 1963. Ford har en bilmonteringsfabrikk i byen, og Nokian Tyres en dekkfabrikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vsevolozhsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Grovarbeid

Grovarbeid er debutalbumet til Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken, utgitt i 1976. Bandet ble tildelt Spellemannprisen 1976 for dette albumet.


== Sporliste ==
«Skiftarbeider»
«Det var den tida da augan var blå»
«Småfolk»
«Mekalsen»
«Grosserer Pettersen-Smith»
«Velge du ein klasse å kjemp for»
«Vømmøldal O Vømmøldal»
«Ingemar Oppstuens kampsang»
«Han vandre i ring»
«Skattetoget»
«Feskarvise»
«Steinbruddet»


== Medvirkende ==


=== Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken ===
Kristian Schravlevold - sang/mandolin/låtskriver
Konrad Vømmølbakken - bass
Bjørn Elvestad - sang/gitar/fiolin
Ivar Elvestad - gitar/trekkspill
Frank Berg Olsen - trommer


=== Øvrige ===
Steinar Ofsdal - cello på Han vandre i ring
Arvid Esperø - produsent/tekniker
Haakon Manheim - produsent/tekniker
Bente Geving - grafisk formgiving
Haugen & Hovden - fotoforside
Aase Smedbakken - retusj
Fotogruppe 72 - fotos i teksthefte
Rune J. Andersson - tegninger  i teksthefte
Peter Lønn - sats
Euro-Trykk


== Eksterne lenker ==
(en) Grovarbeid på Discogs