Asalslekten

Asalslekten (Sorbus) er en planteslekt i rosefamilien. Arter med hele blad kalles asal (med trykk på første stavelse, jamfør atal og apal), og arter med ulikefinnete blad kalles rogn.


== Beskrivelse ==
De er løvfellende trær og busker. Vinterknoppene er som regel store, og torner mangler alltid. Bladene kan være enkle, flikete eller finnete med mange overganger mellom de ulike typene; de sitter spredt, og bladkanten er tannet. Blomstene er tvekjønnede og sitter i en halvskjerm. Det er fem begerblad og fem kronblad. Hos alle arter unntatt vierasal er kronbladene hvite. Det er 15–25 pollenbærere med ulik lengde som sitter i 2–3 kranser.Frukten er en kjernefrukt der den egentlige frukten er kjernehuset som har 2–5 kammer med to frø i hvert kammer. Det saftige fruktkjøttet omgir kjernehuset og er dannet ved at blomsterbunnen svulmer opp. Rester av begerbladene sitter igjen i toppen av den modne frukten unntatt hos underslektene Micromeles og Torminaria der de faller av og etterlater en grop. Fruktene er som regel røde bortsett fra hos serie Albocarmesinae som har røde, rosa eller hvite frukter med hvitt fruktkjøtt.


== Utbredelse og systematikk ==
Slekten har 100–150 arter og har en vid utbredelse i de tempererte delene av Eurasia, Nord-Afrika og Nord-Amerika. Den deles i seks underslekter. Aria, Chamaemespilus, Cormus og Torminaria er utbredt i Europa og tilstøtende områder i Nord-Afrika og Vest-Asia. Underslekten Micromeles finnes i Sør-, Sørøst- og Øst-Asia. Rognartene (underslekt Sorbus) er utbredt i store deler av Eurasia og i Nord-Amerika.Asalslekten tilhører den artsrike og økonomisk viktige gruppen som tidligere ble kalt kjernefruktfamilien sammen med blant annet hagtorn (Crataegus), eple (Malus) og pære (Pyrus). Denne gruppen ble enten regnet som en egen familie eller betraktet som underfamilien Maloideae i rosefamilien. Nå regnes den som understammen Malinae (eller Pyrinae) i en utvidet underfamilie Amygdaloideae under rosefamilien.Fylogenetiske studier basert på genetikk viser at asalslekten ikke er en naturlig gruppe. Underslektene med finnete blad (Cormus og Sorbus) utgjør en gruppe, mens Torminaria, Aria og Chamaemespilus danner en annen gruppe. Micromeles har fellestrekk med begge gruppene og er antakelig oppstått ved tidlig hybridisering mellom forfedrene til de to andre gruppene.


== Apomiksis ==
Innenfor asalslekten finnes det to typer formering. Én gruppe består av noen få, vidt utbredte arter som er diploide (kromosomtall 2n = 34). De formerer seg seksuelt, det vil si at de setter frø etter pollinering og befruktning. Den andre gruppen er apomiktiske; de danner frø uten befruktning slik at avkommet blir en klon av morplanten. De apomiktiske artene er som regel triploide (kromosomtall 2n = 51) eller tetraploide (kromosomtall 2n = 68). En sjelden gang kan pollen fra en apomiktisk art befrukte en dipolid art, noe som fører til at en ny apomiktisk art oppstår.I Europa finnes det fem diploide arter, rogn (Sorbus aucuparia), sølvasal (S. aria), tarmvriasal (S. torminalis), edelrogn (S. domestica) og vierasal (S. chamaemespilus). Det er et stort antall apomiktiske arter med begrenset utbredelse, spesielt på De britiske øyer, i Norden og i fjellene i Mellom- og Øst-Europa. Disse artene et resultat av hybridisering der både diploide og apomiktiske arter inngår i ulike kombinasjoner.I Norden finnes det mange hybrider mellom rogn og bergasal (Sorbus rupicola). Alle norske arter unntatt rogn og sølvasal er apomiktiske. Ifølge Grundt og Salvesen (2011) er det 13 Sorbus-arter i Norge, og sju av disse er endemiske for Norge. Gyldendals store nordiske flora (2007) anerkjenner litt færre arter. Mange av de endemiske artene har en svært begrenset utbredelse, og Norge har et viktig ansvar med å bevare disse artene.


== Delgrupper ==

Systematikk og norske navn i denne oversikten følger Salvesen (2009). Arter som forekommer i Norge er satt i fete typer, og bare et utvalg av de utenlandske artene er tatt med. Endemiske arter i Norge er anmerket.
underslekt Micromeles – snauasal
underserie Micromeles (11–14 arter i Nepal, Indokina, Sumatra og Sør-Kina)
underserie Ferrugineae (3–5 arter i Sørøst-Asia og Sørvest-Kina)
underserie Griffithianae (2–3 arter i Nepal, India og Sørvest-Kina)
underserie Thibeticae (8–9 arter i Afghanistan, Himalaya og Sør-Kina)
Sorbus lanata
Sorbus pallescens
Sorbus thibetica
Sorbus vestita
underserie Alnifoliae (5–6 arter i Kina, Korea og Japan)
orebladasal (Sorbus alnifolia)
underslekt Torminaria – tarmvriasal (1–2 arter)
tarmvriasal (Sorbus torminalis) – Danmark, Europa, Nord-Afrika, Vest-Asia
underslekt Chamaemespilus – vierasal (1 art)
vierasal (Sorbus chamaemespilus) – fjellstrøk i Europa
underslekt Aria – asal (25–50 arter i Europa, Vest-Asia og Nord-Afrika)
serie Aria
underserie Aria
sølvasal (Sorbus aria) – Europa, Nord-Afrika, Kanariøyene
Sorbus lancastriensis – ved Morecambe Bay i Nordvest-England
norsk asal (Sorbus norvegica) – Norge, Sverige
Sorbus pontica
Sorbus porrigentiformis – England, Wales
bergasal (tidligere sølvasal) (Sorbus rupicola) – Norge, Sverige, Bornholm, Estland, De britiske øyer
Sorbus vexans – Devon i England
Sorbus wilmottiana – Sørvest-England
underserie Umbellatae
balkanasal (Sorbus graeca) – Europa, Vest-Asia, forvillet på Gotland
Sorbus taurica
Sorbus umbellata
underserie Subfuscae
Sorbus colchica
Sorbus subfusca
underserie Hajastanae
Sorbus hajastana
hybrider
serie Lobatae (9 arter fra Tyrkia til Sentral-Asia)
Aria × Torminaria (37 arter i Europa)
bredasal (Sorbus latifolia) – Sørvest-Europa
Sorbus bristoliensis – Sørvest-England
Sorbus redliana – Ungarn
Sorbus simonkaiana – Ungarn
Sorbus subcuneata – Devon i England
Sorbus vertesensis – Ungarn
Aria × Chamaemespilus (7 arter i Europa)
roseasal (Sorbus × hostii)
Aria × Sorbus og Aria × Sorbus
engelsk asal (Sorbus anglica) – De britiske øyer
Sorbus arranensis – øya Arran i Skottland
østerriksk asal (Sorbus austriaca)
rognasal (Sorbus hybrida) – Norge, Sverige, Finland, Bornholm, Latvia
smalasal (Sorbus lancifolia) – Nordland (endemisk)
fagerrogn (Sorbus meinichii) – Sør-Norge (endemisk)
dvergasal (Sorbus minima) – Brecknockshire i Wales
alpeasal (Sorbus mougeotii) – fjell i Vest-Europa
nordlandsasal (Sorbus neglecta) – Nordland (endemisk)
Sorbus pseudofennica – øya Arran i Skottland
Sorbus pseudomeinichii – øya Arran i Skottland
sogneasal (Sorbus sognensis) – Sogn (endemisk)
småasal (Sorbus subarranensis) – Sør-Norge (endemisk)
grenmarasal (Sorbus subpinnata) – Sørlandet, Telemark (endemisk)
sørlandsasal (Sorbus subsimilis) – Sørvestlandet (endemisk)
tysk asal (Sorbus × thuringiaca)
Sorbus × (Aria × Torminaria) ?
hedlundrogn (Sorbus teodori) – Sverige, Åland, Latvia
svensk asal (Sorbus intermedia) – Sør-Sverige, Åland, Bornholm, Finland
underslekt Sorbus – rogn
serie Sorbus
underserie Sorbus (3–16 arter i Eurasia)
rogn (Sorbus aucuparia) – Eurasia
Sorbus scalaris
Sorbus esserteauiana
Sorbus maderensis – Madeira
Sorbus pohuashanensis
underserie Commixtae (6–11 arter i Øst-Asia og Nord-Amerika)
Sorbus americana
Sorbus californica
japanrogn (eller korearogn) (Sorbus commixta)
praktrogn (Sorbus decora)
Sorbus groenlandica – Grønland
Sorbus rufo-ferruginea
underserie Wilsonianae (2 arter i Sørvest-Kina)
sargentrogn (Sorbus sargentiana)
underserie Tianshanicae (4–6 arter)
Sorbus matsumurana
sitkarogn (Sorbus sitchensis)
underserie Graciles (1 art)
Sorbus gracilis
underserie Sambucifoliae (1 art)
hyllebladrogn (Sorbus sambucifolia)
serie Albocarmesinae
underserie Discolores (12 arter i Kina, Himalaya og Sørøst-Asia)
underserie Insignes (3 arter i Nepal og Sørøst-Asia)
Sorbus insignis
Sorbus harrowiana
underserie Hypoglaucae (6 arter i Tibet, India og Sørøst-Asia)
underserie Multijugae (32 arter i fjellene fra nordvestlige Pakistan og Kashmir gjennom Nepal og Nord-India til nordlige Vietnam, østlige Tibet og Kina)
kashmirrogn (Sorbus cashmiriana)
hvitrogn (Sorbus koehneana) – Kina
Sorbus khumbuensis
Sorbus microphylla
Sorbus pseudovilmorinii
Sorbus rehderiana
Sorbus rufopilosa
Sorbus vilmorinii
underserie Reductae (2 arter i Assam, Burma og Vest-Kina)
Sorbus poteriifolia
dvergrogn (Sorbus reducta)
underslekt Cormus – edelrogn (1 art)
edelrogn (Sorbus domestica) – Europa, Nord-Afrika, Sørvest-Asia


== Referanser ==


== Litteratur ==
J. Lid og D. Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1.
L. Stenberg og B. Mossberg; S. Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.
C. Grey-Wilson og M. Blamey; norsk utgave T. Faarlund og P. Sunding (1992). Teknologisk Forlags store illustrerte flora for Norge og Nord-Europa. Teknologisk Forlag. s. 194–195. ISBN 82-512-0355-4. 
«Oxlar». Den virtuella floran. Besøkt 9. august 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 277–284. ISBN 82-10-01282-7. 
P.H. Salvesen (2009). «Rogn og asal (slekten Sorbus) i Arboretet på Milde» (PDF). Årringen. 13: 4–48. ISSN 0809-5213. 
P.H. Salvesen (2011). «Rogn og asal (slekten Sorbus) i Arboretet på Milde: – Del 2. Norske spesialiteter» (PDF). Årringen. 15: 77–123. ISSN 0809-5213. 


== Eksterne lenker ==
(en) rognslekta i Encyclopedia of Life 
(en) rognslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) rognslekta hos Artsdatabanken 
(sv) rognslekta hos Dyntaxa 
(en) rognslekta hos ITIS 
(en) rognslekta hos NCBI 
(en) rognslekta hos The International Plant Names Index 
(en) rognslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Sorbus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sorbus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sorbus – detaljert informasjon på Wikispecies