jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hyllestadfjorden

Hyllestadfjorden er en fjordarm til Åfjorden i Hyllestad kommune i Sogn og Fjordane. Fjorden har en lengde på cirka 4 kilometer og strekker seg sørøstover og inn til selve tettstedet Hyllestad. Fjorden har innløp mellom Lauvholmene i vest og Katleneset i øst. På andre siden av Katleneset begynner Sørefjorden som går parallelt med Hyllestadfjorden. Hele fjorden ligger på sørsiden av Katlenova, som skiller de to fjordene.Fv62 går på sørsiden av fjorden. 


== Referanser ==
Peter Rzehak

Peter Rzehak (født 8. februar 1970 i Brixlegg) er en tidligere østerriksk alpinist. Karrieren som utfor- og Super-G-spesialist ble stadig vekk avbrutt av skader. Rzehaks største meritt var andreplassen i utforrennet i Kitzbühel i 1999.
Under junior-VM i 1988 tok Rzehak bronse i utfor, året etter tok han bronse i super-G. I 1990 kjørte han sitt første renn i verdenscupen. Totalt samlet han fem pallplasseringer i verdenscuprenn (4 i utfor, 1 i super-G).
På grunn av skadeproblemer la Rzehak opp som alpinist våren 2004.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Rzehak – FIS (alpint) 
(en) Peter Rzehak – ski-db.com
Bestumkilen Roklubb

Bestumkilen Roklubb (BKR) er en roklubb basert i Oslo. Klubb- og båthuset ligger i Bestumkilen (mellom Skøyen og Vækerø), og klubben tilhører Oslo rokrets i Norges Roforbund. Klubben het opprinnelig Oslo Kvinnelige Roklubb (OKR), og var i sin tid Norges  eneste roklubb for kvinner.
Bestumkilen Roklubb hadde i 2010 118 medlemmer fra ca. 25 år og oppover. Fra å være en konkurranseroerklubb frem til ca. 1990 med flere nasjonale og internasjonale medaljer og finaler, deltar medlemmene hovedsakelig i nasjonale regattaer og i FISA World Masters. Roklubben har en bred båtpark med alt fra singelscullere til åtter av konkurransemateriell, samt diverse tur-/treningsbåter tilpasset norsk vær og vind.
Bestumkilen Roklubb har flere seire i konkurransen Älvrodden, verdens lengste åtterløp. Her ros det en distanse på 20 km fra Kungälv til Göteborg på Göta älv. Roklubben har også vært representert ved alle de siste års FISA World Masters.


== Historie ==
Oslo Kvinnelige Roklubb ble stiftet 12. juni 1929 etter initiativ av Harriet Hafsøe. Den første tiden holdt klubben til på leiet tomt hos Oslo seilforening på Lille Herbern, men i 1934 ble klubbhuset flyttet til Sjølyst.Den første tiden klubben eksisterte var eneste roform for kvinner såkalt stilroing (der roernes holdning og bevegelser bestemte hvem som vant), men OKR forsøkte seg snart med kapproing med begrenset takt. I 1934 deltok klubben i sin første konkurranse, og vant både første og annen premie ved Den internasjonale Københavns Regatta.Under andre verdenskrig var det liten aktivitet, men klubben klarte å unngå at klubbhuset ble overtatt av tyskerne. Etter krigen måtte klubbhuset igjen flyttes, etter at den innerste delen av kilen skulle fylles ut. Klubben klarte å få en ny tomt på Maritim, og det nye klubbhuset, finansiert av tippemidler, stod klart 14. mai 1961.1970-tallet var OKRs gullalder i konkurransesammenheng. I Øst-Tyskland i 1972 sørget roere fra Oslo Kvinnelige Roklubb for at Norge for første gang stilte i kvinneklassen i EM, og OKR-roere deltok både i EM i Sovjetunionen i 1973, VM i 1974 og 1975, og Montreal-OL i 1976. I Montreal deltok Tone Pahle i singelsculler, og ble dermed Oslo Kvinnelige Roklubbs første OL-deltager. Utover på 1980-tallet dabbet imidlertid konkurranseroingen i OKR av, blant annet som en følge av økonomi og at større klubber som Christiania og NSR åpnet for kvinnelige medlemmer.Etter at idrettens lovverk ikke lenger tillot kjønnssegregerte klubber fikk OKR sine første aktive mannlige medlemmer i 2001, 16 år etter at den siste rene herreklubb åpnet for kvinnelige medlemmer. I 2002 ble de første menn valgt inn i foreningens styre, og et par år senere skiftet klubben navn til Bestumkilen.


== Referanser ==
Oslo Kvinnelige Roklubb 1929–2004. Jubileumsbok fra klubbens 75-årsmarkering. I redaksjonen: Ellen Marie Hansen, Kjersti Storm og Vivi Christensen


== Eksterne lenker ==
Bestumkilen Roklubbs nettsider
Maurice Mandrillon

Gabriel Maurice Mandrillon (født 23. august 1902, død 11. februar 1981) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.
Mandrillon vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i militært patruljeløp bak Sveits og Finland. Det var seks lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 31. januar 1924 men det var kun fire lag som fullførte. De andre på laget var Camille Mandrillon, André Vandelle og Georges Berthet.
Mandrillon kom på 33.-plass i langrenn 18 kilometer under OL 1928 i St. Moritz.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Bronse militært patruljeløp lag  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice Mandrillon – Olympics.com 
(en) Maurice Mandrillon – Olympic.org 
(en) Maurice Mandrillon – Olympedia 
(en) Maurice Mandrillon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Hallangspollen

Hallangspollen er en fjordarm av Indre Oslofjord som strekker seg fra Drøbaksundet og nordøstover sør for Hallangen i Frogn kommune. Fjorden ender ved Hallangspollen naturhavn som er en småbåthavn. 
Hallangspollen går fra Gylteholmen og cirka 3-3,5 km innover mot småbåthavnen.


== Eksterne lenker ==
Om Hallangspollen, fra Oslofjordens Friluftsråd
Nettsted for Hallangspollens vel
Georges Berthet

Georges Berthet (født 18. september 1903, død 14. august 1979) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix og 1928 i Amsterdam.
Berthet vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i militært patruljeløp bak Sveits og Finland. Det var seks lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 31. januar 1924 men det var kun fire lag som fullførte. De andre på laget var Camille Mandrillon, André Vandelle og Maurice Mandrillon.
Berthet deltok som i roer i åtter under sommer-OL 1928 i Amsterdam.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Bronse militært patruljeløp lag  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Georges Berthet – Olympics.com 
(en) Georges Berthet – Olympic.org 
(en) Georges Berthet – Olympedia 
(en) Georges Berthet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Georges Berthet – FISA
Marco Sullivan

Marco Sullivan (født 27. april 1980 i Truckee, California) er en amerikansk alpinist. Han har kjørt for det amerikanske landslaget siden 1999. I 2002 ble han amerikansk mester i Super-G og i 2007 og 2009 i utfor.
Han markerte seg på nasjonalt nivå i 1999, da han tok bronse i det amerikanske mesterskapet i utfor. Året etter tok han bronsemedaljen i junior-VM i slalåm i kanadiske Lac Beauport. På mesterskapets siste dag pådro han seg en korsbåndavrivning som bremset hans sportslige utvikling.
Den 7. desember 2001 fikk han sin debut i verdenscupen, uten å markere seg. I OL 2002 i Salt Lake City ble han beste amerikanske utøver i utforrennet med en niendeplass.
I de påfølgende sesongene etablerte Sullivan seg i verdenscupen, uten å nå helt opp. I desember 2002 fikk han sin første plassering blant de 10 fremste, med en sjetteplass i utforrennet i Beaver Creek. I VM 2003 i St. Moritz ble han nr. 17 i super-G. I desember 2004 fikk han en ny skade i korsbåndet, som igjen førte til et flere måneders skadeavbrekk.
I januar 2006 var han tilbake med 16.-plass i utfor i Lauberhornrennene og 14.-plass i Kitzbühel. I desember 2006 kom hans andreplassering blant de ti beste. 24. november 2007 kom han på seierspallen for første gang, i Lake Louise tok han andreplassen i utfor. To måneder senere, 26. januar 2008, kom så hans første verdenscupseier, denne gangen i utforløypa i Chamonix. Sullivan endte på fjerdeplass i sammendraget i utforcupen.


== Verdenscupseire ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marco Sullivan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marco Sullivan – Olympedia 
(en) Marco Sullivan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marco Sullivan – FIS (alpint) 
(en) Marco Sullivan – ski-db.com
Stig Nord

Stig Helge Nord (født 2. mars 1964) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller fra Eid i Sogn og Fjordane. Før 2006-sesongen kom han til Sogndal fotball som hovedtrener fra 3.-divisjonsklubben Førde IL Fotball. Han har også tidligere spilt aktiv fotball for Sogndal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stig Nord – Transfermarkt (manager) 
(no) Stig Nord – Norges Fotballforbund
Belukha

Belukha (russisk: Белуха; altaisk Muztau) er et fjell i Katunfjellene og er den høyeste fjelltoppen i Altajfjellene i Russland og Kasakhstan. Det er en del av verdensarvstedet kalt De gylne fjellene i Altaj.Belukha har to topper som stiger opp langs grensen mellom Russland og Kasakhstan, like nord for stedet der disse to møter grensen til Kina og Mongolia. Det er flere mindre isbreer på fjellet. Av de to toppene er den østlige toppen den høyeste med 4 506 meter over havet, mens den vestlige er 4 440 meter over havet.
Belukha ble først besteget i 1914 av Tronov-brødrene. De fleste som klatrer fjellet går opp den samme sørlige ruta som de tok første gang. Selv om Altajfjellene er lavere enn mange andre fjellkjeder i Asia er de særdeles fjerntliggende og det tar mye tid og planlegging å komme hit. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Altajreservatet
Transalp Challenge

Transalp Challenge er et åtte dagers etapperitt på terrengsykkel over Alpene med en gjennomsnittlig totaldistanse på 600 km over rundt 20 000 høydemetre.
Rittet er åpent for alle, og det deltar amatører og profesjonelle fra hele verden. Man konkurrerer i tomannslag i en av klassene kvinner, menn, mixed, master menn eller grand master menn. Etappene varierer fra år til år, men man starter alltid nord for Alpene og avslutter i Riva del Garda ved Gardasjøen. 
Transalp Challenge ble arrangert for første gang i 1998, og har siden blitt arrangert hvert år. I 2008 startet 550 lag hvorav ca. 500 fullførte.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Deltakerrapport 2007 (svensk)
Deltakerrapport 2006 (svensk)
Deltakerrapport 2003
DS «Røst»

DS «Røst» (kallesignal JTDV / LETE) var et kystruteskip som ble overlevert Vesteraalens Dampskibsselskab (VDS) i 1898. Skipet var byggnummer 80 ved Trondhjems Mekaniske Værksted (TMV), og var bygd for lokalruter i Lofoten og Vesterålen. I 1899 ble DS «Røst» satt inn som avløserskip i hurtigruten for første gang. I 1944 deltok skipet i tvangsevakueringen av Finnmark.  I 1952 sank DS «Røst» nær vraket av «Tirpitz», og ble senere hevet og hugget opp.


== Historie ==

DS «Røst» ble overlevert Vesteraalens Dampskibsselskab i juni 1898, og ble satt inn i lokaltrafikk i Lofoten og Vesterålen. Mellom 1899 og 1905 ble skipet i tillegg benyttet som avløserskip for rederiets hurtigruteskip DS «Vesteraalen». 13. januar 1912 grunnstøtte DS «Røst» og sank ved Mortsund i Lofoten. Skipet ble hevet og slept til Bergen hvor hun ble reparert og forlenget med 4,9 meter ved Mjellem & Karlsen Verft. Fra sommeren 1916 til våren 1917 var DS «Røst» tilbake i hurtigruten som avløserskip. Skipet ble også benyttet i denne rollen fra 1919 til 1920. Etter dette gikk DS «Røst» som skoleskip.
Under det første Lofotraidet 4. mars 1941, befant DS «Røst» seg i Svolvær sammen med DS «Finmarken». Den britiske flåte-kommandøren ville ta begge skipene ut i Vestfjorden og senke dem, noe kaptein Jørgensen på DS «Finmarken» protesterte voldsomt mot. Hans protester ble tatt til følge, og begge skipene ble spart. I 1944 ble DS «Røst» rekvirert av den tyske okkupasjonsmakten, og benyttet under tvangsevakueringen av Finnmark. I mars 1951 ble skipet solgt til Høvding Skipsopphuggeri i Sandnessjøen for å brukes under opprydningsarbeidet ved vraket av det tyske slagskipet «Tirpitz». I 1952 sank DS «Røst» nær vraket av «Tirpitz» med 100 tonn ammunisjon ombord. Hun ble senere hevet og hugget opp.


== Skipet ==
Ved levering var DS «Røst»s tonnasje 290,4 bruttoregistertonn, 169,95 nettoregistertonn, og lasteevnen var 100 dødvekttonn. Etter ombyggingen i 1912 var tonnasjen 379 bruttoregistertonn, og 210 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en trippel ekspansjon dampmaskin med arbeidstrykk 170 psi, bygd ved Trondhjems Mekaniske Værksted. Oppgitt ytelse var 390 ihk (indikerte hestekrefter) og 65 nhk (nominelle hestekrefter), noe som ga en toppfart på 12 knop. I 1907 var skipet sertifisert for 81 passasjerer i kystfart, og 147 i innaskjærsfart (lokalfart). Samme år besto mannskapet (i tillegg til kapteinen) av 6 i forpleining, 4 offiserer, og 8 dekks/maskinfolk.


== Se også ==
Liste over hurtigruteskip


== Referanser ==


== Kilder ==
Dag Bakka jr. – Hurtigruten: Sjøveien mot nord (side 70). Seagull Publishing, 2003 – ISBN 82-91258-17-1
Aarbog for Norges handelsmarine 1907 (side 138) - Sjøfartskontoret, Kristiania 1908. (no) BIBSYS objektid: 920739016
Omfattende uoffisiell side om hurtigrutene Besøkt 11. november 2008
Tysk side om hurtigrutene Besøkt 11. november 2008
Mike Bents hurtigrutesider – DS Røst (engelsk) Besøkt 11. november 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Røst (ship, 1898) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
André Vandelle

André Vandelle (født 28. august 1902, død 12. oktober 1976) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix.
Vandelle vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i militært patruljeløp bak Sveits og Finland. Det var seks lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 31. januar 1924 men det var kun fire lag som fullførte. De andre på laget var Camille Mandrillon, Georges Berthet og Maurice Mandrillon.
Vandelle kom på 20.-plass i kombinert og på 29.-plass i langrenn 18 kilometer.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Bronse militært patruljeløp lag  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Vandelle – Olympics.com 
(en) André Vandelle – Olympic.org 
(en) André Vandelle – Olympedia 
(en) André Vandelle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Camille Mandrillon

Camille Mandrillon (født 6. september 1891, død 22. mars 1969) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix.
Camille Mandrillon vant en olympisk bronsemedalje i vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var lagkaptein på det franske laget som kom på tredjeplass i militært patruljeløp bak Sveits og Finland. Det var seks lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 31. januar 1924, men det var kun fire lag som fullførte. De andre på laget var André Vandelle, Georges Berthet og Maurice Mandrillon.
Det var Mandrillon som avla den olympiske ed på vegne av deltakerne i de første olympiske vinterlekene.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Bronse militært patruljeløp lag  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Camille Mandrillon – Olympics.com 
(en) Camille Mandrillon – Olympic.org 
(en) Camille Mandrillon – Olympedia 
(en) Camille Mandrillon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
EM på skøyter 1965, menn

EM på skøyter 1965, herrer ble avholdt på Nya Ullevi i Göteborg, Sverige den 30. og 31. januar 1965 med 28 deltakere fra 10 nasjoner.
Sovjetrussiske Eduard Matusevitsj vant mesterskapet foran norske Per Ivar Moe og sovjetrussiske Viktor Kositsjkin. 


== Medaljevinnere ==
SammenlagtmedaljerDistansemedaljer


== Sammenlagt ==


== Eksterne lenker ==
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl for EM på skøyter 1965 for menn.Videoer på YouTubeEM 1965 på YouTube med 42min 28sek
Per Ivar Moe i EM (1965) på YouTube med 2min 30sek
Kljutsjevskaja Sopka

Kljutsjevskaja Sopka (russisk Ключевская сопка) er en stratovulkan og det høyeste fjellet på Kamtsjatkahalvøya i Russland og den høyeste aktive vulkanen i Eurasia. Den bratte, symmetriske kjeglen ligger bare 100 km fra Beringhavet. Vulkanen er en del av UNESCOs verdensarvliste som Vulkaner på Kamtsjatka.
Kljutsjevskaja Sopkas første utbrudd ble registrert i 1697 og vulkanen har nesten vært konstant aktiv siden den gang, som med mange av nabovulkanene. Den ble første gang besteget i 1788 av Daniel Gauss og to andre medlemmer av Billings-ekspedisjonen. Ingen andre var på toppen av fjellet før 1931, da flere klatrere mistet livet på vei ned på grunn av fykende lava. Siden denne faren fremdeles eksisterer er det få andre som har vært på toppen. 
Kljutsjevskaja Sopka regnes som et hellig fjell for de innfødte i området og av disse sett på som et sted der jorden ble skapt. Andre vulkaner i regionen har lignende betydning, men Kljutsjevskaja Sopka er den mest hellige av disse. Det sies at guden Volkov skapte verden og at dette var stedet han holdt jorda slik at akkurat dette stedet ikke ble lukket og gjort ferdig. 


== Utbruddet i 2008 ==
Fra tidlig i januar 2007 begynte Kljutsjevskaja Sopka en ny utbruddssyklus. 28. juni 2007 kom det kraftigste utbruddet i syklusen og asken som ble kastet opp i atmosfæren nådde en høyde på 10 000 meter og drev vestover og påvirket flytrafikken mellom Amerika og Asia. Aske falt ned på øya Unimak i Alaska. 


== Kilder ==
Smithsonian Institution Global Volcanism Program: Kljutsjevskaja Sopka


== Eksterne lenker ==
Live webkamera
Klyuchevskaya på Peakware
Holmestrandfjorden

Holmestrandfjorden er en liten fjord eller et sund i Ytre Oslofjord mellom Holmestrand i Vestfold og øya Langøya. Øst og nord for Holmestrandfjorden ligger Breiangen og i nordvest glir fjorden over i Sandebukta mot Selvik.Holmestrandfjorden er cirka 8 kilometer lang mellom Sandebukta og Mulodden ved Holmestrand.


== Referanser ==
Træla

Træla er et fjordbasseng i Ytre Oslofjord mellom selve Oslofjorden og Nøtterøy. Bassenget er en del av havnebassenget til Tønsberg og nord for øyene Føynland og Husøy. 
Kanalen er et lite sund som går fra Træla mellom Nøtterøy og fastlandet til Byfjorden, som er en del av Tønsbergfjorden, lenger vest. 
Træla er opptil 3,5 km lang og opptil 1 km bred på det bredeste. 

		
		
		


== Referanser ==
Rauøyfjorden

Rauøyfjorden eller Rauerfjorden er en liten fjord, eller egentlig et sund, i Ytre Oslofjord mellom Rauer og Engelsviken i Fredrikstad kommune. Sundet er om lag 4,5 km langt og 1,5 km bredt.
John Lyons

John Joseph «Sharkey» Lyons (født 31. mars 1900, død 15. januar 1971) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.
Lyons vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. De begge transatlantiske lagene dominerte stort, USA vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 52-0; Belgia 19-0, Frankrike 22-0 og Storbritannia 11-0. I semifinalen beseiret de Sverige med 20-0. USA tapte finale mot Canada med 1-6. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs OL- og VM-lag var Clarence John Abel, Herbert Drury, Alphonse Lacroix, John Langley, John Lyons, Justin McCarthy, Willard Rice, Irving Small og Frank Synott


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== VM-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Lyons – Olympedia 
(en) John Lyons – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) John Lyons – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) John Lyons – Eurohockey.com
Michael Moorer

Michael Moorer (født 12. november 1967) er en amerikansk tungvektsbokser. Han er en av få som har blitt verdensmester i både lett tungvekt og tungvektsklassen. I løpet av karrieren hadde han noen av de mest anerkjente trenerne i boksesporten. Både Emanuel Stewart  og Teddy Atlas var trenere, og begge har i eftertid uttalt at Moorer var en vanskelig person å samarbeide med. Som utøver i lett tungvekt rensket han hele divisjonen med å vinne på knockout i alle kampene.
I 1994 slo Moorer Evander Holyfield på poeng og vant mesterbeltene i IBF og WBA. Moorer tapte titlene samme år til 45 år gamle George Foreman som slo ut Moorer i tiende runde. Moorer ledet kampen med maksimal margin da han ble truffet av Foremans høyre.
Moorer gjenvant IBF-tittelen i en splittet poengseier over tyske Axel Schulz i 1996, men tapte året etter i returkampen mot Evander Holyfield, der ble slått ned fem ganger.  
Moorer har i løpet av karrieren beseiret en rekke gode boksere, deriblant Bert Cooper, James «Bonecrusher» Smith, Frans  Botha  og Levi Billups. I 2002 avsluttet David Tua Moorers karriere ved å slå ham ut i løpet av tredve sekunder. 
Etter mislykkede forsøk på comeback har Moorer arbeidet som livvakt for golfesset Tiger Woods.
Hans karriere omfatter fire tap og 52 seire. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Michael Moorer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Michael Moorer – BoxRec
Irving Small

Irving Wheeler Small (født 19. juli 1891, død 12. desember 1955 i Los Angeles i California) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.
Small vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. De begge transatlantiske lagene dominerte stort, USA vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 52-0; Belgia 19-0, Frankrike 22-0 og Storbritannia 11-0. I semifinalen beseiret de Sverige med 20-0. USA tapte finale mot Canada med 1-6. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs OL-lag var;  Clarence John Abel, Herbert Drury, Alphonse Lacroix, John Langley, John Lyons, Justin McCarthy, Willard Rice, Irving Small og  Frank Synott


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== VM-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== Eksterne lenker ==
(en) Irving Small – Olympics.com 
(en) Irving Small – Olympic.org 
(en) Irving Small – Olympedia 
(en) Irving Small – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Irving Small – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Irving Small – Eurohockey.com 
(en) Irving Small – Eliteprospects.com
Helge Dahl

Helge Dahl (født 1943) er en norsk forfatter og lektor. Han arbeidet fram til pensjonsalder ved Gjøvik videregående skole som faglærer innen religion, norsk, tysk og italiensk.


== Utgivelser ==
 Bjørnson i Roma: europeer på klassisk grunn, Oslo 2008. ISBN 9788276310993
Willard Rice

Willard Wadsworth Rice (født 21. april 1895, død 21. juli 1967 i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.
Rice vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. De begge transatlantiske lagene dominerte stort, USA vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 52-0; Belgia 19-0, Frankrike 22-0 og Storbritannia 11-0. I semifinalen beseiret de Sverige med 20-0. USA tapte finale mot Canada med 1-6. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs OL-lag var;  Clarence John Abel, Herbert Drury, Alphonse Lacroix, John Langley, John Lyons, Justin McCarthy, Willard Rice, Irving Small og  Frank Synott.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== VM-medaljer ==
1924  Chamonix -  Sølv  i ishockey (USA)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willard Rice – Olympedia 
(en) Willard Rice – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Willard Rice – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Willard Rice – Eurohockey.com
EM på skøyter 1964, menn

EM på skøyter 1964, menn ble avholdt på Bislett stadion i Oslo, Norge den 18. og 19. januar 1964 med 31 deltakere fra 11 nasjoner.
Sovjetestiske Ants Antson vant mesterskapet foran sovjetrussiske Jurij Jumasjev og norske Per Ivar Moe.


== Medaljevinnere ==
SammenlagtmedaljerDistansemedaljer


== Sammenlagt ==
(Tall) bak tid er plassering.

NCxx = ikke kvalifisert for siste distanse, 10 000 m.


== Eksterne lenker ==
(en) EM på skøyter 1964 for herrer – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. EM på skøyter 1964 for herrer
«European Championships 1964 (Men)» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 18. februar 2010. Besøkt 18. desember 2012. 
(en) Resultater på The-Sports.org