jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Føroya Kommunufelag

Føroya Kommunufelag (FKF, «Færøyenes Kommuneforening») var en interesseorganisasjon for kommuner på Færøyene. Organisasjonen omfattet alle kommuner som ikke er medlemmer av Kommunusamskipan Føroya. Den 1. januar 2014 slo de to organisasjonene seg sammen til Kommunufelagið.


== Formenn ==
Asbjørn Djurhuus 2008–2014
Rósa Samuelsen 2005–2008
Jacob Vestergaard 2001–2003
Heini O. Heinesen 1983–1985
Vilhelm Johannesen 1977–1979
Asbjørn Joensen 1966–1972Ufullstendig liste


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Brødrene Bacchus

Brødrene Bacchus er en vokalgruppe som ble startet i Holmestrand i august 1989. De er mest kjent for sin fremføring av viser skrevet av Carl Michael Bellmann, Evert Taube og Jens Zetlitz. Senere år er også sanger av andre visediktere inkludert i reportoiret. 
Guttorm Guttormsen og Arild Sundt har arrangert en rekke sanger spesielt for Brødrene Bacchus.


== Medlemmer ==
Brødrene Bacchus har bestått av de samme sangerne siden starten. En fast reserve-sanger deltar ved behov.
Besetningen er:

Ivar Aslaksen: 1 tenor
Freder Bergun: 1 tenor
Vidar Sten Hansen: 2 tenor
Fred Olav Guldager: 2 tenor
Terje Svanevik: 1 bass
Arild Sundt: 1 bass
Olaf Brastad: 2 bass
Roar Bergstrøm: 2 bass+
Tore Persen: Reserve


== Historikk ==
Fra 1990 til 1996 holdt Brødrene Bacchus årlige konserter på et lite skvalpeskjær (Bjerkøyskjæret) i Holmestrandsfjorden. Dette var et arrangement innen Vestfold Festspillene.
I 1992–1995 sang brødrene ved spesielle gourmet-kvelder på Restaurant Tre Kokker i Oslo, når Mesterkokken Hroar Dege serverte sine spesialkomponerte måltider, der visesang var en del av måltidet. 
Et samarbeid med Lars Martin Myhre resulterte i en egen CD-utgivelse i 1995. Brødrene Bacchus medvirket også på Odd Børretzens CD, Noen ganger er det all right, som også ble utgitt 1995. 
På Bellmannsdagen i juli 1996 gjestet Brødrene Bacchus Par Bricole i Stockholm, – det gamle ordensselskapet som Bellmann var medlem av i sin tid. De holdt flere konserter, bl.a. på Den Gyldene Freden og på Hasselbakken. Dette var et samarbeid med Bengt Gustaf Jonshult.
Brødrene Bacchus har deltatt både i riksdekkende og lokale TV- og radioprogram.
Foruten Sverige, så har de også sunget i Danmark, Tyskland og i Frankrike. 


== Diskografi ==
1995 : Fredmans Apostler


== Eksterne lenker ==
Brødrene Bacchus på Rockipedia.no
Alexander Gauge

Alexander Gauge (født 29. juli 1914 i Wenzhou i Kina, død 29. august 1960 i Woking i England) var en britisk skuespiller, best kjent for sin rolle som munken Tuck i The Adventures of Robin Hood, en populær britisk TV-serie som gikk fra 1955 til 1960.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Alexander Gauge ble født på en metodistisk misjonsstasjon i Wenzhou i Kina. Gauge gikk på skole i California før han flyttet til England. 


=== Skuespiller ===
Han spilte første gang på en scene i New York City i 1945 og ble en velkjent engelsk karakterskuespiller. Han spilte i flere Shakespeare-skuespill, og spilte vanligvis skurken i britiske filmer, men mange betraktet at hans sterke side var i komedien. Han var en stor suksess i teaterproduksjonen i London av The Seven Year Itch.Gauge opptrådte i filmene The Interrupted Journey i 1949, og, alle i 1952, Murder in the Cathedral, Old Mother Riley Meets the Vampire, med Old Mother Riley og Béla Lugosi, og The Pickwick Papers. Han spilte også i filmene Martin Luther (1953), Beau Brummell (1954), og The Iron Petticoat som hadde Bob Hope i hovedrollen (1956). 
I 1955 ble han medlem av skuespillerstaben for både The Scarlet Pimpernel (som George, prinsregenten) og The Adventures of Robin Hood, som Munken Tuck, en rolle han fylte fram til 1960. I 1959 Gauge hadde en hovedrolle som Brigadier Wellington-Bull i TV-serien The Adventures of Brigadier Wellington-Bull sammen med Valerie Singleton.Hans siste framføring var en posthum opptreden i filmen Nothing Barred fra 1961 sammen med Brian Rix.
Alexander Gauge døde i en alder av 46 år fra en overdose i Woking i Surrey i 1960


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Gauge på Internet Movie Database 
(en) Alexander Gauge hos The Movie Database 
Gauge and The Adventures of Robin Hood
James Goldman

James Goldman (født 30. juni 1927, død 28. oktober 1998) var en amerikansk forfatter av skuespill og film, og bror av manus- og romanforfatteren William Goldman. Han er mest kjent som forfatteren av The Lion in Winter, et skuespill som ble satt opp på Broadway i 1966 og filmatisert i 1968 og 2003 av henholdsvis Anthony Harvey og Andrei Konchalovsky.
Goldman var født i Chicago, Illinois og vokste opp hovedsakelig i Highland Park, Illinois, en forstad til Chicago. Etter å ha fått sin studentgrad fra Universitetet i Chicago ble han innkalt og tjenestegjorde i den amerikanske hæren. Han kom senere inn på Columbia University i New York City hvor han studerte musikkvitenskap, men besluttet etterhvert for å bli forfatter. Han giftet seg med Barbara Goldman, en produsent og senere hans agent, i 1971.
Hans forfatterskap er preget av hans lange fascinasjon med historie. Studier i russisk historie fikk han til skrive om Leo Tolstoj og dennes roman Anna Karenina, men hans spesialitet har vært engelsk historie. The Lion in Winter var den sentrale figuren Henrik II av England og hans hustru Eleanora, hertuginne av Aquitaine, og ikke minst deres sønn Rikard Løvehjerte. Han benyttet disses yngste sønn Johan av England som emne for romanen Myself as Witness og i filmen Robin and Marian.
«Jeg leste om disse tingene de gjorde. Jeg studerte dem og deretter tenkte hva de følte og tenkte og sa og ønsket fra sine liv. Hav de var i virkeligheten, selvfølgelig, vil ingen noen gang vite,» skrev han i forordet til The Lion in Winter.
Goldman samarbeidet med Stephen Sondheim på Evening Primrose (1966) og på Follies (1971). Han begynte å skrive Follies i 1965 som et mordmysterium, men det ble omgjort til et teaterstykke for Broadway og det vant prisen for beste musikal fra New York Drama Critics Circle Award i 1971. Oppsetningen i London 1987 av Follies ga prisen Olivier Award for årets beste musikal.
Goldman døde fra hjerteanfall i New York City hvor han levd i mange år.


== Skuespill ==
Blood, Sweat, and Stanley Poole – 1961
The Lion in Winter – 1966, 1999, og 2003 baset på filmmanuset fra 1968
They Might Be Giants – 1961, London
Oliver Twist – 1982
Anna Karenina – 1985
Anastasia: The Mystery of Anna – 1986
Tolstoy – 1996


== Manus for film ==
The Lion in Winter – 1968
They Might Be Giants – 1971
Nicholas and Alexandra – 1971
Robin and Marian – 1976
White Nights – 1985


== Romaner ==
Myself as Witness
Waldorf
The Man From Greek and Roman
Fulton County


== Fjernsyn ==
Evening Primrose – 1966: bok; musikk og lyrikk av Stephen Sondheim


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Goldman på Internet Movie Database 
(sv) James Goldman i Svensk Filmdatabas 
(da) James Goldman på Filmdatabasen 
(fr) James Goldman på Allociné 
(en) James Goldman på AllMovie 
(en) James Goldman hos The Movie Database 
(en) James Goldman hos Internet Broadway Database 
About the Playwright: James Goldman av Kelli Frost-Allred
Ylajali

Ylajali er en fiktiv kvinne i Knut Hamsuns roman Sult fra 1890. Jeg-personen ser en kvinne på gaten tidlig i romanen. Han bestemmer seg for å følge etter henne og skremme henne, og han får for seg at hun heter Ylajali. Senere er det av og til uklart hva som er drøm og hva som er virkelighet i scenene der Ylajali er involvert.
Jeg-personen skrøner ved en anledning om at Ylajali er den persiske datteren av agent Hapolatti, «oppfinneren av den elektriske salmebok»: «en prinsesse som hadde tre hundrede slavinder og lå på et leie av gule roser; hun var det skjønneste væsen jeg hadde set». Jeg-personens feberfantasier spinner senere videre på denne skrønen.
På et tidspunkt virker det som om jeg-personens forføringsprosjekt overfor kvinnen som han baserer fantasien om Ylajali på, er i ferd med å lykkes. Da saboterer han for seg selv ved å la masken falle; tilsynelatende er han ærlig med en annen romankarakter for første og eneste gang i Sult. Kvinnen blir redd, hevder han er gal og kaster ham ut.
Ylajali bor angivelig i bygården i St. Olavs plass 2, som ble reist av eiendomsutvikleren Olaus Johnsen i 1872. Flere restauranter og utesteder i Norge er oppkalt etter Ylajali, blant annet Restaurant Ylajali på St. Olavs plass 2 i Oslo. Det er også vokalgruppen Ensemble Ylajali, og forlaget Ylajali.
Hollywood Bowl

Hollywood Bowl er et moderne amfiteater i Hollywood i Los Angeles som primært brukes til konserter. Det har en publikumskapasitet på 17 376.
Hollywood Bowl ble offisielt åpnet 11. juli 1922, på samme sted som det naturlige amfiteateret Daisy Dell hadde vært. 
Amfiteateret er kjent for den spesielle scenekonstruksjonen, med sine konsentriske buer som ble bygget i 1929. Scenen er plassert slik at man kan se både Hollywood-åsene og Hollywoodskiltet i bakgrunnen. Hollywood Bowl eies av Los Angeles County og huser Hollywood Bowl Orkester og, på sommeren, Los Angeles Filharmoniske Orkester, i tillegg til hundrevis av andre konserter hvert år.
Hollywood Bowl ligger på 2301 North Highland Avenue, nord for Hollywood Boulevard.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hollywood Bowl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Nordisk studentsangerstevne

Nordisk Studentsangerstevne (NSSS), er en korfestival som finner sted hvert tredje år i de nordiske og baltiske landene.


== Historie ==
Siden 1987 har nordiske og baltiske akademiske kor samles hvert tredje år til en korfestival. Det første møtet i moderne tid fant sted i 1987 under navnet ”Nordiskt studentsångarmöte” og var arrangert av de  akademiske korene i Linköping, Sverige. De tok opp en gammel 1800-talls tradisjon der skandinaviske kor reist gjennom Skandinavia med tog og båt for å møte hverandre.
Det første møtet fokuserte hovedsakelig på pedagogiske og sosiale arrangementer. Fra 1996, da 1 400 sangere, sang Carl Orffs Carmina Burana i København og i Tallinn Beethovens Symfoni nr. 9, ble møtene mer offentlige tilstelninger. I Villmanstrand i Finland ble urframført to stykker: Leif Segerstams symfoni nr.111 og Marcus Fagerudds ”Das Lied des Wassers” under Leif Segerstams ledelse.


== Formål ==
Formålet for kommende NSSS er ”å samle nordiske og baltiske akademiske kor i en vennlig og behagelig form for høyt musikalsk og sosial kvalitet. NSSS avholdes hvert tredje år av lokale arrangører.”


== NSSS 1987-2020 ==
2020 NSSS XI, Trondheim, Norge
2017 NSSS X, Uleåborg, Finland
2014 NSSS IX, Tartu, Estland
2011 NSSS VIII, Linköping, Sverige
2008 NSSS VII, Stavanger, Norge
2005 NSSS VI, Villmanstrand, Finland
2002 NSSS   -
1999 NSSS V, Tallinn, Estland
1996 NSSS IV, København, Danmark
1993 NSSS III, Trondheim, Norge
1990 NSSS II, Åbo, Finland
1987 NSSS I, Linköping, Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NSSS – Nordisk studentsångarstämma
2017 NSSS X Arkivert 22. oktober 2020 hos Wayback Machine., Uleåborg
2020 NSSS XI Arkivert 24. februar 2020 hos Wayback Machine., Trondheim
Sportsklubben Rye

Sportsklubben Rye (etablert 1. juni 1920 på Grünerløkka) er en norsk idrettsforening, i dag blant landets største sykkelklubber.
Legenden sier at fem gutter startet klubben ved vannposten på gamle Grünerløkka brannstasjon under navnet Djerv. Med førti betalende (25 øre uken) medlemmer innen fotball og ski holdt man generalforsamling i brannstasjonens hestestall med stilbok som protokoll og en fotball som eneste eiendel. Man trente på Olaf Ryes plass (Oslo) (derav klubbens navn, endret i 1923) og innlemmet sågar ishockey og skøyter, senere orientering og kappgang. Ikke før i 1922 startet man sykkel og i 1929 tok klubben i bruk den nye velodromen på Dælenenga. Klubbens første norgesmesterskap kom i 1934, og siden har den høstet over sytti seire, hvorav over tjue lagmesterskap og ti kongepokaler. Blant kjente ryttere er Per Digerud og sønnen Geir Digerud, samt Harald Bundli og Egil Andreas Aasheim.  Ved Erik Gjems-Onstad tok klubben initiativ til Styrkeprøven i 1967, Øyeren Rundt i 1970 og Nordmarka Rundt i 1975. De senere årene har klubben også fått gruppe for løping, langrenn (1988) og triatlon. Klubben har også i senere tid, begynt med flere type sykkelsporter som terrengsykling og downhill


== Sportsarrangementer ==
Sportsklubben Rye arrangerer mange løp, ritt og idrettsarrangementer, blant annet Ryeløpet, Nordmarka Rundt, Øyeren Rundt, Oslo Triathlon, Norgescup Utfor og United Bakeries Cup.


=== Ryeløpet ===
Ryeløpet er et fem km mosjonsløp med start og mål ved Paradisbukta på Bygdøy, arrangeret i mai hvert år siden 1990.
Løpet går på turveiene i og rundt Kongeskogen. Løperne starter på Paradisbukta og de løper derfra retning Kongsgården før de snur retning Bygdøy sjøbad. Derfra går løypen tilbake til start hvor den fortsetter retning Huk før den svinger tilbake inn i Kongeskogen. Løpet har målgang ved Paradisbukta.

Vinnere


== Æresmedlemmer ==
Erik Gjems-Onstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Varmforsinking

Varmforsinking, også ofte feilaktig omtalt som varmgalvanisering, er en velkjent, effektiv og rask måte å korrosjonsbeskytte stål på. Metoden har vært kjent siden 1700-tallet og hovedprinsippene i utførelsen er de samme i dag. Galvanisering (også kalt el-forsinkning) medfører et lignende resultat der man i stedet bruker elektrolytt. 
Varmforsinking foregår i faste anlegg med store bad. Stålet blir forbehandlet og dyppes deretter i flytende sink. Etter nedkjøling kan stålet umiddelbart tas i bruk.
I motsetning til maling og galvanisering, der belegget blir liggende utenpå stålet, vil sink og jern reagere med hverandre og danne en jern-/sinklegering ved varmeforsinking. Dette medfører at overflaten blir mer motstandsdyktig mot mekanisk slitasje og mot skader i belegget. 
Stålet får en vedlikeholdsfri korrosjonsbeskyttelse i mange tiår. Det finnes eksempler på stål som ble varmforsinket for over hundre år siden, og som fremdeles er rustbeskyttet og fullt anvendelig.


== Begrepsforvirring ==
Begrepsforvirringen stammer fra det faktum at ordet galvanisering har kommet til å brukes generelt om forsterking av en metalls motstand mot korrosjon, og blir dessuten brukt som synonym for forsterking eller herding som ikke har med noen av de tekniske prosessene å gjøre. Ordet galvanisering har sin opprinnelse i Luigi_Galvanis grunnleggende oppdagelser innenfor elektrokjemi.
Tor Hultin

Tor Hultin (født 29. april 1925, død 7. januar 2001) var en norsk pianist.
Han trakterte piano og vibrafon og skrev i en mannsalder for Det Norske Teater. Han var fast ved teatret i lang tid og var en viktig partner for Egil Monn-Iversen og senere en turnerende Lasse Kolstad. Andre kjente artister han har akkompagnert, er Harald Heide-Steen og Elsa Lystad til Sjøsprøyt '98, Britt Langlies Fra Bør Børson til Edith Piaf i 1997, og Kirsti Sparboe – som han allerede i 1965 turnerte svenske folkparker med sammen med Arne Bendiksen, Oddvar Sanne og Lasse Tomter.
Han ble gift med jazzjournalisten Randi Hultin i 1947, og fra 1953 og utover var de kjent for sine mottakelser hjemme i Gartneriveien av datidens verdensstjerner som Count Basie og Dizzy Gillespie. Til vennen Stan Getz skrev han Ballade for Stan, senere innspilt av ballade-saksofonisten Bodil Niska. Han overtok i Frank Ottersens band etter Willy Andresen i 1954.
I en besetning ved Hotel Viking spilte han blant annet med Per Nyhaug. I band med Ole Kristian Salater, Eilif Holm og Jon Svendsen spilte han med verdenskjente Josephine Baker ved Det Norske Teater i 1957.
Hultins komposisjon «Stress» med Ola B. Johannessen og sunget av Kirsti Sparboe og Odd Børre vant Melodi Grand Prix 1968.
Ved Melodi Grand Prix 1967 satte han musikk til Johannessens tekst «Dukkemann», sunget av Sparboe. Han var i juryen for Melodi Grand Prix 1973.
Det Danske Akademis Store Pris

Det Danske Akademis Store Pris er en litteraturpris som tildeles en dansk forfatter som anerkjennelse av et forfatterskap. Prisen anses som Danmarks fremste litterære hedersbevisning og deles ut av Det Danske Akademi på akademiets årsfest. Prisen er utdelt siden 1961.Inntil 1982 ble den delt ut årlig, siden hvert annet år. Prisen var opprinnelig på 50 000 kroner og har siden 2000 vært på 300 000 kroner.


== Prismottakere ==
 
2020 – Naja Marie Aidt
2018 – Christina Hesselholdt
2016 – Helle Helle
2014 – Knud Sørensen
2012 – Thomas Boberg
2010 – Jørn Riel
2008 – F.P. Jac
2006 – Bent Vinn Nielsen
2004 – Peer Hultberg
2002 – Vagn Lundbye
2000 – Kirsten Thorup
1998 – Cecil Bødker
1996 – Vibeke Grønfeldt
1994 – Ib Michael
1992 – Peter Laugesen
1990 – Jens Smærup Sørensen
1988 – Halfdan Rasmussen
1986 – Halfdan Rasmussen
1984 – Jess Ørnsbo
1982 – Per Højholt
1981 – Dorrit Willumsen
1980 – Henrik Nordbrandt
1979 – Poul Vad
1978 – Tage Skou-Hansen
1977 – Peter Seeberg
1976 – Jørgen Sonne
1975 – Carl Erik Soya
1974 – Sven Holm
1973 – Hans Scherfig
1972 – Svend Åge Madsen
1971 – Leif Panduro
1970 – Ivan Malinowski
1969 – Frank Jæger
1968 – Tom Kristensen
1967 – Ole Sarvig
1966 – Klaus Rifbjerg
1965 – Erik Knudsen
1964 – Jacob Paludan
1963 – Jens August Schade
1962 – Villy Sørensen
1961 – Knuth Becker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Offisielt nettsted
Bhikhu Parekh

Bhikhu Chotalal Parekh, baron Parekh, (født 4. januar 1935 i Amalsad i Bombay and Sind i Britisk India) er en politisk filosof. Han er (2009) tilknyttet Senter for Studiet af Global Forvaltning ved London School of Economics. Han er også professor emeritus i politisk teori ved University of Hull. 


== Filosofi ==
Bhikhu Parekh er multikulturalist. Han forfekter en pluralistisk samfunnsfilosofi som fokuserer på at ta hensyn til andre kulturelle fellesskaper innenfor et samfunn enn bare den dominerende. Han angriper liberalismen for å ignorere at den selv er del av en kultur (den vestlige), selv om han anerkjenner at den historisk sett har vært den av de store ideologier, som har vært mest imøtekommende overfor kulturelle minoriteter – selv om han ikke mener at dette sier så mye.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bhikhu Parekh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bhikhu Parekh hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Bhikhu Parekh hos The Peerage
Charles Taylor (filosof)

Charles Margrave Taylor (født 5. november 1931 i Canada) er en kanadisk filosof som er mest kjent for sine tanker om identitet i en flerkulturell vestlig verden, fremført blant annet i boken Multiculturalism: Examining The Politics of Recognition.
Foruten temaet det multikulturelle samfunn beskjeftiger han seg også om moralfilosofi og «vestlig identitet».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jørgen Fossland og Harald Grimen Selvforståelse og frihet - Introduksjon til Charles Taylors filosofi, 2001 ISBN 97882150008932005 : Emile Perreau-Saussine, Une spiritualité démocratique? Alasdair MacIntyre et Charles Taylor en conversation, Revue Française de Science Politique, Vol 55 No 2 (Avril 2005), p 299-315[1]
1995 : James Tully and Daniel M Weinstock ed., Philosophy in an Age of Pluralism: The Philosophy of Charles Taylor in Question Cambridge: Cambridge University Press (1995).


=== Verk i utvalg ===
1964 The Explanation of Behavior.
1975 Hegel.
1979 Hegel and Modern Society.
1985 Philosophical Papers (2 bind).
1989 Sources of the Self: The Making of Modern Identity Harvard University Press
1992 The Malaise of Modernity Nytrykk i USA som The Ethics of Authenticity Harvard University Press
1994 Multiculturalism: Examining The Politics of Recognition.
1995 Philosophical Arguments Harvard University Press
1999 A Catholic Modernity?
2002 Varieties of Religion Today: William James Revisited Harvard University Press
2004 Modern Social Imaginaries.
2007 A Secular Age Harvard University Press
Norges Brannkasse

Norges Brannkasse (etablert 18. august 1767) var lenge det eneste norske forsikringsselskap. Det endret seg i 1815 da kjøpstadene fikk forsikringsplikt og virksomheten fikk betegnelsen «Den almindelige brandforsikrings-Indretning for Bygninger». Man drev i tillegg med inspeksjon. Selskapet ble helnorsk i 1814. Nasjonal forsikringsplikt bortfalt i 1845 uten at medlemskapet falt. Navnet ble endret til Norges Brannkasse i 1912. I 1915 tilkom forsikring av løsøre, i 1940 bilforsikring. 
Fra 1. januar 1984 samarbeidet Brannkassen med Norske Folk under navnet UNI Forsikring, og selskapene ble omgjort til aksjeselskapene UNI Livsforsikring as og UNI Skadeforsikring as 30. november 1990.  22. mars 1991 ble de to selskapene fusjonert inn i Storebrand med navnet UNI Storebrand (ledet av Thorleif Borge og Jan Erik Langangen), i 1996 bare Storebrand.


== Referanser ==
Log um sams normaltid fyr kongeriket Norig

Log um sams normaltid fyr kongeriket Norig var den første loven i Norge som ble skrevet på landsmål etter at likestillingsvedtaket ble vedtatt i 1885.
Loven ble vedtatt på Stortinget i 1894, og var gjeldende fra og med 1. januar 1895. Den var skrevet av Marius Hægstad. Loven innførte en felles normaltid for Norge. Inntil da hadde lokal tid vært fastsatt som soltid, etter hvordan solen gikk. Forskjellen kunne være opptil 1 time og 47 minutter mellom den østligste og vestligste lokaltiden. Framveksten av raskere kommunikasjonsmåter, som telegrafi og jernbane krevde en mer felles tid. En periode opererte man med både jernbanetid og telegraftid, som kunne skille seg fra lokal tid. 


== Log um sams normaltid fyr kongeriket Norig ==
§ 1. Fraa den 1ste januar 1895 skal mideltidi fyr den meridianen, som ligg 15 grader austanfyr Greenwich, vera det loglege klokkeslætte i Norig.
Kongen kan fastsetja ei anna sams normaltid for særskilte årstider.
§ 2. Naar normaltid etter denne logi er innførd, og det daa maatte visa seg trong til aa byta um noko klokkeslætte, som er nemnt i eldre loger, skal kongen kunne taka avgjerd um slikt umbyte fyr det heile land elder fyr einskilde landsluter. 
Loven ble opphevet 1. januar 2008 og erstatta av LOV 2007-01-26 nr 04: Lov om målenheter, måling og normaltid. 


== Eksterne lenker ==
Da tiden ble normal. Innføringen av felles tid i Norge på slutten av 1800-tallet
Lov om målenheter, måling og normaltid.
Språkrådet – Den fyrste lova på nynorsk
Sonoraørkenen

Sonoraørkenen (av og til også kalt Gilaørkenen) er en nordamerikansk ørken i det sydvestlige USA og nordlige Mexico. Den strekker seg seg fra USA til Mexico og dekker deler av delstatene Arizona og California samt den meksikanske delstaten Sonora. Ørkenen er en av de varmeste og største i verden med et areal på 311 000 km². I ørkenen er det en unik variasjon i flora og fauna, som saguarokaktusen.
Sonoraørkenen befinner seg i helt nord for Californiabukten, fra det nordøstlige Baja California gjennom sydøstlige deler av California og sydøst av Arizona til østlige deler av Sonora. Den går gjennom områder som Bajo Colorado-dalen, el Vizcaíno og Sonorasletten.
Will Kymlicka

Will Kymlicka er en kanadisk liberalistisk filosof. Han mottok sin bachelor i filosofi og politisk teori fra Queen's University i Kingston i Canada i 1984, og sin ph.d. i filosofi fra University of Oxford i 1987. Han har skrevet flere innflytelsesrike bøker om politikk, rase, dyrs rettigheter og politikk, og er blitt oversatt til flere språk.
Han er en ledende talsmann for multikulturalisme, dyrs rettigheter og minoritetsrettigheter.


== Verker i utvalg ==
Politics in the Vernacular: Nationalism, Multiculturalism, Citizenship (Oxford: Oxford University Press, 2001). ISBN 0-19-924098-1
Finding Our Way: Rethinking Ethnocultural Relations in Canada (Oxford: Oxford University Press, 1998). ISBN 0-19-541314-8
Multicultural Citizenship: A Liberal Theory of Minority Rights (Oxford: Oxford University Press, 1995). ISBN 0-19-829091-8
Contemporary Political Philosophy: An Introduction (Oxford: Oxford University Press, 1990/2001). ISBN 0-19-878274-8
Liberalism, Community, and Culture (Oxford: Oxford University Press, 1989/1991). ISBN 0-19-827871-3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Will Kymlicka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons