Manakiner

Manakiner er ei gruppe spurvefugler i det subtropiske og tropiske fastlandet i Mellom- og Sør-Amerika, og Trinidad og Tobago.


== Beskrivelse ==
Manakiner varierer i størrelse fra 7 til 15 cm og i veier 8 til 30 g. I slekta Tyranneutes finnes de minste artene. Manakiner er kompakte fugler med kort hale, breie og avrunda vinger, og store hoder. Nebba er korte og har et breit gap. Hunnene og ettårige hanner har matt grønn fjærdrakt. De fleste artene har hekkedrakt, hannene som oftest svart drakt med flotte fargeflekker,  og noen arter har lange dekorative halefjær, kronfjær eller utstående strupefjær. Hos enkelte arter har hanner på to til fire år som ikke er voksne ei særegen fjærdrakt.
Syrinxen er karakteristisk hos manakiner og skiller manakiner fra de næreste slektningene, kotingaer og tyranner. Syrinxen er så distinktiv for grupper og slekter av manakiner at til og med arter kan bli identifisert av syrinxen alene, i motsetning til arter av sangfugler. Lydene er fløytetoner, triller, og summing. 


== Utbredelse, habitat og diett ==
Manakiner finnes fra det sørlige Mexico ned til Nord-Argentina, Paraguay og det sørlige Brasil, dessuten på Trinidad og Tobago. De er svært trelevende fugler, finnes nesten utelukkende i skog og skogsterreng. De fleste artene lever i fuktig tropisk lavland, med få arter i tørr skog og elveskog. Noen arter i høglandet har altitudinal migrering. Føden er små frukter, bær og i mindre grad insekt. De kan plukke frukt i flukt, derfor tror man de kan ha utvikla seg fra instektetende fugler. Av og til danner de flokker med ulike arter på matauk.


== Forplantning ==
Mange manakinarter har spektakulære ritual i paringsleiken, som er særlig omstendelige hos slektene Pipra og Chiroxiphia. Medlemmene av slektene Machaeropterus og Manacus har spesielle vingefjær som de bruker til å lage summelyder og klappelyder. Reiret er skålforma og ligger generelt lavt i terrenget. Hunnene ruger i 18 til 21 dager, og sørger for føde til ungene i 13–15 dager. Hjelmmanakin danner stabile par, men bidraget fra hannen er begrensa til å forsvare territoriet. Normalt er det er to egg i hvert kull, de er mattgule eller skittenkvite med brune markeringer.


== Arter ==

	
Manacus 
Hvitkappemanakin, Manacus candei
Gullkappemanakin, Manacus aurantiacus
Gullskjeggmanakin, Manacus vitellinus
Hvitskjeggmanakin, Manacus manacus
Corapipo
Hvitstrupemanakin, Corapipo gutturalis
Tvillingmanakin, Corapipo altera
Hvitsmekkemanakin, Corapipo leucorrhoa
Chiroxiphia
Sylhalemanakin, Chiroxiphia lanceolata
Langhalemanakin, Chiroxiphia linearis
Blåryggmanakin, Chiroxiphia pareola
Yungasmanakin, Chiroxiphia boliviana
Blåmanakin, Chiroxiphia caudata
Dixiphia
Hvitkronemanakin, Dixiphia pipra
Pipra
Flammemanakin, Pipra aureola
Halebåndmanakin, Pipra fasciicauda
Trådhalemanakin, Pipra filicauda
Blåkronemanakin, Pipra coronata
Gullhodemanakin, Pipra erythrocephala
Rødhettemanakin, Pipra mentalis
Rødhodemanakin, Pipra rubrocapilla
Rundhalemanakin, Pipra chloromeros
Rødduskmanakin, Pipra cornuta
Opalkronemanakin, Pipra iris
Blågumpmanakin, Pipra isidorei
Gulkronemanakin, Pipra vilasboasi
Snøhettemanakin, Pipra nattereri
Asurkronemanakin, Pipra coeruleocapilla
Lepidothrix
Tepuimanakin, Lepidothrix suavissima
Hvitpannemanakin, Lepidothrix serena
Antilophia
Keisermanakin, Antilophia bokermanni
Hjelmmanakin, Antilophia galeata
Masius
Gladiatormanakin, Masius chrysopterus
Ilicura
Kårdemanakin, Ilicura militaris
Machaeropterus
Ildkronemanakin, Machaeropterus pyrocephalus
brunstripemanakin, Machaeropterus regulus (stripemanakin)
Bølgevingemanakin, Machaeropterus deliciosus
Xenopipo
Svartmanakin, Xenopipo atronitens
Bekmanakin, Xenopipo unicolor
Olivenmanakin, Xenopipo uniformis
Grønnmanakin, Xenopipo holochlora
Gulmanakin, Xenopipo flavicapilla
Heterocercus
Gulissemanakin, Heterocercus flavivertex
Oransjeissemanakin, Heterocercus aurantiivertex
Flammeissemanakin, Heterocercus linteatus
Neopelma
Safrankronetyrakin, Neopelma chrysocephalum
Svovelbuktyrakin, Neopelma sulphureiventer
Lysbuktyrakin, Neopelma pallescens
Tupinambatyrakin, Neopelma aurifrons
Tyranneutes
Dvergtyrakin, Tyranneutes stolzmanni
Pygmétyrakin, Tyranneutes virescens
Piprites
Svartkronepiprit, Piprites pileatus
Gråhodepiprit, Piprites griseiceps
Grånakkepiprit, Piprites chloris


== Kilder ==
Prum, Richard O.; Snow, David W. (2003). Manakins, in Perrins, Christopher: The Firefly Encyclopedia of Birds. Firefly Books, 434–437. ISBN 1-55297-777-3.
Lanyon, Scott N. (1991). in Forshaw, Joseph: Encyclopaedia of Animals: Birds. London: Merehurst Press, 167-168. ISBN 1-85391-186-0.
Remsen, J. V., Jr., C. D. Cadena, A. Jaramillo, M. Nores, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, T. S. Schulenberg, F. G. Stiles, D. F. Stotz, & K. J. Zimmer. 2007. A classification of the bird species of South America. American Ornithologists' Union. Lest 12. desember 2007.


== Eksterne lenker ==
(en) manakinfamilien i Encyclopedia of Life 
(en) manakinfamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) manakinfamilien hos Artsdatabanken 
(en) manakinfamilien hos Fossilworks 
(en) manakinfamilien hos ITIS 
(en) manakinfamilien hos NCBI 
(en) Kategori:Pipridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pipridae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pipridae – detaljert informasjon på Wikispecies