jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mayacaceae

Mayacaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter inntil 10 kjente arter fordelt på bare én slekt – Mayaca. De er utbredt i Amerika fra det sørøstre USA til Argentina. Det er også én art i tropisk Afrika.


== Utvalgte arter ==
Noen av artene i slekten omfatter:

Mayaca
Mayaca fluviatilis
Mayaca sellowiana


== Kilder ==
«Mayacaceae». APWEbsite. Besøkt 3. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Mayacaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Mayacaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Mayacaceae hos Artsdatabanken 
(en) Mayacaceae hos Fossilworks 
(en) Mayacaceae hos ITIS 
(en) Mayacaceae hos NCBI 
(en) Mayacaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Mayacaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Mayacaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Mayacaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Mayacaceae Arkivert 26. juni 2007 hos Wayback Machine. – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants Arkivert 3. januar 2007 hos Wayback Machine. – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Rapateaceae

Rapateaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter om lag 80 kjente arter fordelt på 17 slekter. De vokser i tropene. I APG II-systemet ble denne familien lagt under ordenen Poales, mens den i APG I-systemet (1998–2003) var uplassert med hensyn til orden innenfor de enfrøbladete plantene.


== Slekter ==
Slektene og noen av artene i slekten omfatter:

Amphiphyllum
Cephalostemon
Duckea
Epidryos
Guacamaya
Kunhardtia
Marahuacaea
Maschalocephalus
Monotrema
Phelpsiella
Potarophytum
Rapatea
Saxofridericia
Schoenocephalium
Spathanthus
Stegolepis
Windsorina


== Eksterne lenker ==
(en) Rapateaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Rapateaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Rapateaceae hos Artsdatabanken 
(en) Rapateaceae hos Fossilworks 
(en) Rapateaceae hos ITIS 
(en) Rapateaceae hos NCBI 
(en) Rapateaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Rapateaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Rapateaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Rapateaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Rapateaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants Arkivert 3. januar 2007 hos Wayback Machine. – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Friedrich Wilhelm Marpurg

Friedrich Wilhelm Marpurg (født 21. november 1718 Seehof i Wendemark (Altmark), død 22. mai 1795 i Berlin) var en tysk  musikkteoretiker, -kritiker og -historiker fra opplysningstiden.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Marpurgs tidlige år er bare utfullstendig overlevert. Men det er sikret at han i ungdomsårene fikk en god utdannelse og ble venn med Johann Joachim Winckelmann og Gotthold Ephraim Lessing. Han studerte rettsvitenskaper fra 1738 i Jena og fra 1739 i Halle. Som student skrev han en  pasquinade mot en gammel magister i Jena og måtte deretter først flykte til Holland, deretter til Argentan/Orne i Frankrike, for å unnslippe en fengselsstraff i Spandau utskrevet av den prøyssiske konge. 
Fra 1748 studerte Marpurg ved det brandenburgske universitet i Frankfurt/Oder.


=== Karriere ===
Marpurg levde så en tid i Paris swe han var sekretær hos en general von Rothenburg og der ble kjent med Rameaus teorisystem, og tilbrakte deretter en årrekke vekselvis i Hamburg og Berlin. Han ble i sistnevnte by ansatt ved det kongelige lotteri i 1760, og ble i 1763 lotteriets Direktor.
Størsteparten av musikkutgivelsene hans kom før tiden i lotteriet, dvs. i årene 1750–1763. Et av hans første og mest innflytelsesrike arbeider er en avhandling fra 1753 om fuger. Verket inneholder blant annet eksempler fra Bachs Kunst der Fuge, og regnes  i dag som den eldste kilde til dette verkets oppføringspraksis.  Marpurg skrev bøker om generalbass, oppføringspraksis, vokalmusikk, musikkhistorie, matematisk musikkteori og mye annet. Spesielt verd å merke seg er tidsskriftprosjektene, der han bidro til videreutviklingen av den tyske musikkritikken i tida etter Mattheson og Scheibe, og til å berike den med et hint av  opplysningstidens ideer. 
Marpurgs mange skrifter gjør at han må regnes som en av de ledende tyske teoretikerne sent på 1700-tallet. Ved siden av Kirnberger og Agricola var han en representant for musikkritikken og -teoriens «Berlinerskole». C. F. D. Schubart regnet ham som den største musikkteoretikeren i hele Europa.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Wilhelm Seidel: «Marpurg, Friedrich Wilhelm.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 16, Duncker & Humblot, Berlin 1990, ISBN 3-428-00197-4, s. 235 f. (digitalisering).
(de) Josef Sittard: «Marpurg, Friedrich Wilhelm». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 20, Duncker & Humblot, Leipzig 1884, s. 407 f.


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich Wilhelm Marpurg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (de) Verk av og om Friedrich Wilhelm Marpurg i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Friedrich Wilhelm Marpurg i International Music Score Library Project
Pokémon Snap

Pokémon Snap er et videospill først lansert for Nintendo 64, og seinere gjenutgitt på Virtual Console på Wii. Spillet er en del av pokémonserien, og blei første gang utgitt i Europa i 15. september i 1999. Versjonen på Virtual Console er det første spillet som har blitt endra sia den opprinnelige utgivinga; på Virtual Console kan man sende bilder man har tatt til oppslagstavla på konsollen. I tillegg blei hovedpersonens standardnavn endra fra Todd til Todd Snap. Pokémonen Jynx har dessuten blitt farga lilla istedenfor den opprinnelige svarte fargen.Spillet har 63 av de 151 opprinnelige pokémoner.


== Spillets ramme ==
Spillet handler om en pokémonfotograf som heter Todd Snap. Han blir henta til ei øy av Professor Oak, som trenger høgkvalitetsbilder for å støtte sine vitenskapelige oppdaginger. Øya har et variert klima, som Todd uforsker og fotograferer med et spesielt kjøretøy.


== Spillets oppbygging ==
Spillet er et førstepersonsskinneskytespill, det vil si at man ikke kan røre seg fritt, men flytter seg langs ei forhåndsbestemt rute, på skinner. Mens man beveger seg langs denne ruta skal man ta bilder av forskjellige pokémon som dukker opp langs skinnene. Man kan ta opp til 60 bilder på en tur, og når turen er ferdig bedømmer Professor Oak et av bilda man har tatt som man velger. Dette bedømmes ut fra flere kriterier, for eksempel pokémonens størrelse, positur og anna.
Spillet har sju forskjellige baner: strand, tunnel, vulkan, elv, hole, dal, samt en spesialbane oppe i skyene. Etterhvert kan man oppdage nye ting i banene, som nye ruter, nye pokémon, eller nye muligheter til å få en høg skår.
Det er flere hjelpemiddel som man kan bruke for å få bedre bilder. Det er epler, som tiltrekker pokémon; spesielle baller som kan slå ut, tvinge fram, eller få pokémon til å oppføre seg annerledes; pokéfløyte, som vekker sovende pokémon, og det er en ting som kan auke farten til kjøretøyet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pokémon Snap hos MobyGames 
(en) Pokémon Snap på Metacritic 
(en) Pokémon Snap på Metacritic 
(en) Pokémon Snap på Internet Movie Database 
(en) Pokémon Snap på Behind The Voice Actors 
(en) Pokémon Snap hos Giant Bomb 
(en) Pokémon Snap hos Internet Game Database 
(en) Pokémon Snap hos IGN 
(en) Pokémon Snap hos GameFAQs
Det sentralrussiske platå

Det sentralrussiske platå (også kalt Det sentralrussiske høyland) (russisk: Среднерусская возвышенность – Svednerusskaja vozvysjennost) er et vidstrakt, platålignende høydedrag sørvest i den europeiske delen av Russland og, avhengig av hvordan grensene defineres, inn i det nordøstlige Ukraina. Det ligger opptil 287 meter over havet. Platået utgjør en betydelig del av Den østeuropeiske slette og dekker et areal på rundt 500 000 km².
Platået begynner sørvest for Moskva, hvor det glir over i Smolenskhøydene og Moskvahøydene i nord. Det strekker seg derfra sørover på vestsida av elva Don, i opptil 400 km bredde. I sør går høylandet rundt 100 km inn i Ukraina, før det snur mot sørøst og slutter på slettene mellom elvene Don og Donets. 
Landskapet på det sentralrussiske platå kjennetegnes av rekker med åser og berg, hvor opptil 150 meter dype elvedaler har gravd seg inn. Platået er kildeområde for mange av Russlands store elver, blant annet: Don, Donets, Oka, Oskol, Psjol og Sejm, og fra grenseområdet mot Smolenskhøydene i nord kommer Ugra. 
De største byene er Kaluga, Tula, Novomoskovsk, Brjansk, Orjol, Kursk og Belgorod.
Mari Tarand

Mari Tarand (født 14. januar 1941) er en estisk radiojournalist og forfatter.
Hun har arbeidet i estisk radio siden 1963, som kommentator og redaktør. Hun fikk den estiske journalistprisen i 1997 for sin språkføring. I 2008 utga hun boken Ajapildi sees, som inneholder barndomsskildringer og minner om broren Juhan Viidingu. For boken fikk hun Estlands kulturfonds litteraturpris.
Hun er gift med tidligere statsminister Andres Tarand.


== Referanser ==
Barthold Heinrich Brockes

Barthold Heinrich Brockes (1680–1747) var en tysk forfatter og dikter fra tidlig tysk opplysningstid.
Hovedverket hans er den naturlyriske diktsamlingen Irdisches Vergnügen in Gott, hvor naturen i all sin skjønnhet og nytteverdi blir forklart som en formidler mellom Gud og Menneske; dvs at han forstår naturfenomener som uttrykk for det guddommelige.
Brockes ble berømt allerede etter sitt første verk, pasjonsoratoriet Der für die Sünde der Welt gemarterte und Sterbende JESUS (1712). Teksten ble raskt tonesatt av en rekke komponister, eksempelvis av Keiser (1712), Händel (1716), Fasch (1717/19), Mattheson (1718), Telemann (1716) og Stölzel (1725). Det ble skrevet musikk til denne teksten helt fram mot slutten av 1700-tallet.


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Diedrich Diederichsen: «Brockes, Barthold Heinrich.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 2, Duncker & Humblot, Berlin 1955, ISBN 3-428-00183-4, s. 621 f. (digitalisering).
(de) Carl Christian Redlich: «Brockes, Barthold Heinrich». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 3, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, s. 345 f.


== Eksterne lenker ==
(en) Barthold Heinrich Brockes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Barthold Heinrich Brockes i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Verk av og om Barthold Heinrich Brockes i Deutsche Digitale Bibliothek
Verk av Barthold Heinrich Brockes, zeno.org
Verk av Barthold Heinrich Brockes, gutenberg.spiegel.de (Projekt Gutenberg-DE)
Volodymyr Bosjtsjuk

Volodymyr Mykolajovytsj Bosjtsjuk (ukrainsk: Володимир Миколайович Бощук; født 3. august 1982 i Vorokhta) er en ukrainsk skihopper.
Hans beste plassering i en konkurranse er en 9.-plass i fra Continentalcupen. Bosjtsjuk debuterte i verdenscupen i januar 2006 under Zakopane-rennene. Han har deltatt i verdensmesterskapet i 2003, 2005 og 2007.
Hans beste resultat i verdenscupen var i Klingenthal 2009 der han kom på en 29.-plass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Volodymyr Bosjtsjuk – Olympedia 
(en) Volodymyr Bosjtsjuk – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Volodymyr Bosjtsjuk – FIS (skihopping)
Friedrich von Hagedorn

Friedrich von Hagedorn (1708–1754) var en tysk dikter fra rokokkotiden. Han var den eldre broren til kunstteoretikeren og -samleren Christian Ludwig von Hagedorn (1712–1780).


== Eksterne lenker ==
(en) Friedrich von Hagedorn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Friedrich von Hagedorn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons (de) Verk av og om Friedrich von Hagedorn i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(de) Hagedorn: Vorbericht  zu: Sammlung Neuer Oden und Lieder, 1742; i Projekt «Lyriktheorie»
(de) Kort biografi (tysk)
(de) Dikt på zgedichte.de
OpenLibrary


== Referanser ==
Moskvahøydene

Moskvahøydene er et opptil 311 meter høyt, langstrakt høydedrag i det sentrale Russland. Høydene er en del av den enorme østeuropeiske slette, og er den østlige fortsettelsen av Smolenskhøydene. De ligger nordvest, nord og nordøst for Moskva. I vest går høydedraget direkte over i Det sentralrussiske platå, som fortsetter sørover helt til Ukraina. Landskapet på Moskvahøydene er preget av åser og berg, som gjennomskjæres av relativt dype elvedaler. Elva Kljazma har utspring fra Moskvahøydene. Den største byen er Moskva, som strekker seg sørover fra høydedragets sørlige helling.


== Kilder ==
«Московская возвышенность». Store sovjetiske encyklopedi (russisk). Besøkt 14. oktober 2015.
Den magnetiske nordpol

Jordens magnetiske nordpol er det punktet pila på et kompass peker mot.
Det er det punktet på den nordlige halvkule der retningen av den magnetiske akse skjærer jordoverflaten. Dette i motsetning til den  geografiske nordpol som defineres som det punkt der jordens omdreiningsakse skjærer jordoverflaten. Innen fysikken definerer man den enden på en magnet som dreier seg mot nord, som magnetens nordpol. Dermed er jordas magnetiske nordpol innen fysikken, en magnetisk sydpol, mens den magnetiske sydpol egentlig er en nordpol.
Den magnetiske nordpol ligger ikke i en fast posisjon, men flytter seg langsomt. På 1990-tallet lå den magnetiske nordpolen på Ellef Ringnes' øy, en av Dronning Elizabeth-øyene i Canada, og har senere beveget seg utover Nordishavet. 


== Ekspedisjoner ==
Den første ekspedisjonen som fant den magnetiske nordpol var ledet av  James Clark Ross, som fant den ved Cape Adelaide på Boothia Peninsula den 1. juni 1831. 
Under Roald Amundsens ferd gjennom nordvestpassasjen med «Gjøa» reiste Amundsen og Peder Ristvedt i 1904 ut med hundespann for å bestemme posisjonen til den magnetiske nordpolen. 26. april 1904 nådde Amundsen og Ristvedt den posisjonen James Clark Ross tidligere hadde fastslått at polpunktet lå på, og tre uker senere fant de den nye posisjonen. Dermed ble de de første som beviste at de magnetiske poler flytter på seg.I en episode av det engelske TV-programmet Top Gear i 2007, kjørte programlederen en ombygd Toyota Hilux over isen til den posisjonen de beskrev som "nordpolen". Dette var i virkeligheten den posisjonen der den magnetiske nordpol befant seg i 1996.


== Magnetisk nord- og sydpol bytter plass ==
Den magnetiske nordpol og sydpol har byttet plass mange ganger, det har som regel gått 200 000–300 000 år mellom hver gang. Men nå er det omkring 786 000 år siden polene byttet plass forrige gang. Selv om det nå er gått så lang tid og at magnetfeltet de siste 160 år har blitt svakere, noe som kan tyde på en snarlig polvending, mener forskerne at det går minst 500 år før det skjer.
Forskernes data viser at jordas magnetfelt svekkes i tiden opp mot et polskifte, men en datasimulering viser at magnetfeltet aldri forsvinner helt. Svekkelse i magnetfeltet gjør jorda mer utsatt for stråling fra rommet.


== Hvordan dannes magnetfeltet ==
Jordas magnetfelt blir trolig dannet rundt den ytre kjernen, som består av smeltet jern. På grunn av små avvik i temperaturen i smeltemassen oppstår det såkalte konveksjonsstrømmer, som sammen med jordas rotasjon holder det smeltede jernet i konstant bevegelse.
Bevegelsen skaper en elektrisk strøm som induserer et magnetfelt som igjen setter mer av jernet i bevegelse – en prosess kjent som geo-dynamoen.


== Se også ==
Misvisning
Nordpolen
Den magnetiske sydpolJordens magnetfelt
Jordens kjerne


== Referanser ==
Johann Ulrich von König

Johann Ulrich von König (1688–1744) var en tysk forfatter, operalibrettist og hoffpoet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Johann Ulrich von König i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Artikkel in der Sächsischen Biografie
Storlihytta

Storlihytta er en hytte i Moldemarka som opprinnelig ble satt opp av Grand Hotel i 1898. Hytta var ment som et utfluktssted for hotellets gjester. Den ble besøkt av Keiser Wilhelm II i 1902.Hytta var en stund eid av Norsk Folkehjelp, som bidro til oppussingen av den, før de overførte eierskapet til Selskabet for Molde Byes Vel i 2008.


== Referanser ==
Bjørn Berg

For den svenske tegneren med samme navn, se Björn BergBjørn Erling Berg (født 5. mars 1959) er tidligere bassist i bandet Baiage til i 1979. Bandet kom til finalen i norgesmesterskapet i rock i 1978. 
Da Baiage ble oppløst ble han vokalist i Vazelina Bilopphøggers. I 1981 overtok Viggo Sandvik plassen som vokalist i Vazelina Bilopphøggers. Han ga seg som artist på grunn av kjemistudier.
Bjørn Berg bor på Lillo ved Lena i Østre Toten og har siden 1997 vært overingeniør i GLT-avfall som er et interkommunalt selskap mellom Gjøvik, Østre Toten, Vestre Toten, Nordre Land og Søndre Land.
Han har tidligere arbeidet ved SI, (Senter for Industriforskning) med undersøkelser av miljøgifter i organisk slam.
Han har doktorgrad innen organisk analytisk kjemi.


== Diskografi ==


=== Baiage ===
Baiage X 4 (1979)


=== Vazelina Bilopphøggers ===
Gi meg fri ikveld/Bilopphøgger boogie (1980)
24 timers service (1980)
5 års jubileum (1985)
Gammel Oppland (1994)
Bedre hell' all medisin! (2005)Kassetter og andre Vazelina-utgivelserVazelina Bilopphøggers (1981)
Vazelina Bilopphøggers (1981)
Vazelina Bilopphøggers (1982)
Vazelina 2 - Baller i luften (1982)
Vazelina Bilopphøggers i utvalg 3 (1982)
Ingen skam å elske rakfisk! (2003)


=== Andre plateutgivelser ===
Continental Records: NM for Rockeband 1979 (1979)
NorDisc: 15 originale norske topper (1980)
Oppland Arbeiderblad: Opplandtoppen (1980)
Norsktoppen: Norsktopper (1980)
Narvesen/Snowflake Records: Norges beste (1981)
Karussell: Knallgo'e låter Vol. 1 (1981)
Bislett Bilutleie: Tut & kjør (1981)
Allers: Allers musikk (1981)
CL Musikk: Nærbilde av Norsktoppen (1981)
Norges Handicapidrettsforbund: Mot nye mål (1981)
The Record Collection: Norske hits 1980–1989 – 38 pop & rock klassikere (1994)
Innova: Innova klubben (1995)
MS-forbundet: MS-forbundets jubileum (1995)
Egmont: Det beste av norsk musikk 1978–1980 (1998)
Unidisc: Norsk musikk i 100 – Populærmusikk i Norge 1905–2005 (2005)
Universal: Låvedans (2007)
EVA Records: Absolute VG-lista 1980 (2007)
Universal: 96% låvedans 2 (2007)


== Eksterne lenker ==
Tidsskriftet «Kretsløpet» med artikkel om Bjørn Berg.
Adelardo López de Ayala

Adelardo López de Ayala y Herrero (født 1. mai 1828 i Guadalcanal i Sevilla, død 30. januar 1879 i Madrid) var en spansk dramatiker og politiker.


== Referanser ==
Restionaceae

Restionaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Familien ble lagt til Poales med APG I-systemet fra 1998.
Den omfatter om lag 320 kjente arter fordelt på 35 slekter, men muligens så mye som 58 slekter. De vokser på alle de sørlige kontinentene, Afrika sør for Sahara, Madagaskar, Australia, New Zealand og én art finnes i Chile i Sør-Amerika. Det også er én art i Sørøst-Asia, den eneste nålevende på den nordlige halvkule. Familien er spesielt viktig i områdene med middelhavsklima i Sør-Afrika og vest i Australia.
I eocen og oligocen forekom slekten Milfordia i Europa, Sentral-Asia, Sibir og Nord-Amerika. Konkurranse fra grasfamilien og halvgrasfamilien førte antakelig til at Restionaceae forsvant på den nordlige halvkule, og i Europa døde familien ut i begynnelsen av pliocen. 


== Slekter og noen arter ==
Alexgeorgia
Anthochortus
Askidiosperma
Calopsis
Cannomois
Ceratocaryum
Chaetanthus
Chondropetalum
Coleocarya
Dielsia
Dovea
Elegia – 32 arter, Sør-Afrika
Empodisma
Harperia
Hopkinsia (Eventuelt underslekt i Anarthriaceae)
Hopkinsia adscendens
Hopkinsia anoectocolea
Hydrophilus
Hypodiscus
Hypolaena
Ischyrolepis
Lepidobolus
Leptocarpus
Lepyrodia  – 13 arter, Australia
Loxocarya
Lyginia (Eventuelt underslekt i Anarthriaceae)
Lyginia barbata
Lyginia imberbis
Mastersiella
Meeboldina
Nevillea
Onychosepalum
Platycaulos
Restio
Rhodocoma
Sporadanthus
Staberoha
Thamnochortus
Willdenowia
Winifredia


== Kilder ==
«Restionaceae». APWEbsite. Besøkt 2. desember 2014. 
P.A. Hochuli (1979). «Ursprung und Verbreitung der Restionaceen» (PDF). Vierteljahrsschr. Nat. Ges. Zürich. 124 (2): 109–131. ISSN 0042-5672. 
W. Krutzsch (1989). «Paleogeography and historical phytogeography (paleochorology) in the Neophyticum». Plant Systematics and Evolution. 162 (1–4): 5–61. ISSN 1615-6110. JSTOR 23643006. doi:10.1007/BF00936909. 


== Eksterne lenker ==
(en) Restionaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Restionaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Restionaceae hos Artsdatabanken 
(en) Restionaceae hos Fossilworks 
(en) Restionaceae hos ITIS 
(en) Restionaceae hos NCBI 
(en) Restionaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Restionaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Restionaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Restionaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Restionaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants Arkivert 3. januar 2007 hos Wayback Machine. – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Dick Van Dyke

Richard Wayne «Dick» Van Dyke (født 13. desember 1925) er en amerikansk skuespiller, konferansier og underholder, med en karriere som strekker seg over seks tiår. Han er kjent for sine roller i Mary Poppins, Chitty Chitty Bang Bang, The Dick Van Dyke Show og Diagnose: Mord.


== Filmografi ==
Bye Bye Birdie (1963)
Hvor skal dette ende? (1964)
Mary Poppins (1964)
The Art of Love (1965)
Lt. Robin Crusoe, U.S.N. (1966)
Divorce American Style (1967)
Fitzwilly (1967)
Never a Dull Moment (1968)
Chitty Chitty Bang Bang (1968)
Some Kind of a Nut (1969)
The Comic (1969)
Cold Turkey (1971)
Tubby the Tuba (1976)
The Runner Stumbles (1979)
Dick Tracy (1990)
Austin Powers in Goldmember (2002) (cameo)
Batman: New Times (2005)
Nysgjerrige Nils (2006)
Natt på museet (2006)
Natt på museet 2 (2009)
Mary Poppins vender tilbake (2018)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dick Van Dyke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dick Van Dyke – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dick Van Dyke på Internet Movie Database 
(sv) Dick Van Dyke i Svensk Filmdatabas 
(da) Dick Van Dyke på Filmdatabasen 
(da) Dick Van Dyke på Scope 
(fr) Dick Van Dyke på Allociné 
(en) Dick Van Dyke på AllMovie 
(en) Dick Van Dyke hos Turner Classic Movies 
(en) Dick Van Dyke hos Rotten Tomatoes 
(en) Dick Van Dyke hos The Movie Database 
(en) Dick Van Dyke hos Internet Broadway Database 
Dick Van Dyke in Danville, Ill and Crawfordsville, Ind. — PDF Article
At the Museum of Broadcast Communications
"Remembering the Van Dyke Show"
Dick Van Dyke -Disney Legends profile (requires Flash)
Watch Dick Van Dyke talk about his career for the Archive of American Television Arts and Sciences (requires Flash)
Marmorilder

Marmorilder (Vormela peregusna) er et mårdyr. Marmorildre lever generelt i tørre områder og gressletter i sørøstlige deler av Europa til vestlige deler av Kina. 
Den blir fra 29-38 cm lang (uten hale) og en hale fra ca. 15 til 22 cm, dog noen ganger kortere. De veier fra 370 til 730 gram. Marmorilderen har en kort snute og svært store ører. Føttene er korte og klørne er lange og sterke. Halen har lange hår, ellers er pelsen kort. Den har svarte og hvite tegninger i ansiktet. Oversiden på kroppen er gul med irregulære røde og brune flekker. Buksiden er svart.
Marmorilderen er mest aktiv om morgenen og om kvelden. Den har dårlig syn, men en svært god luktesans. Som andre medlemmer av Ictonychinae, kan det avgi en sterkt luktende sekresjon fra analsekken under halen når den føler seg truet.
Marmorilderen spiser små gnagere, fugler, frosker og insekter.


== Referanser ==


== Litteratur ==
A. Bjärvall (1997). «Tigerilder». Pattedyr: Alle Europas arter i tekst og bilde. Illustrert av S. Ullström. Cappelen. s. 177. ISBN 82-02-16287-4. 
F.H. van den Brink (1972). Europas pattedyr: illustrert håndbok. Norsk utgave ved J.A. Pedersen. Tiden. s. 132. ISBN 82-10-00620-7. 
D.E. Wilson og D.M. Reeder (red.). «Vormela peregusna». Mammal Species of the World, 3rd edition. Besøkt 5. september 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Marmorilder i Encyclopedia of Life 
(en) Marmorilder i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Marmorilder hos Fauna Europaea 
(en) Marmorilder hos Fossilworks 
(en) Marmorilder hos ITIS 
(en) Marmorilder hos NCBI 
(en) Kategori:Vormela peregusna – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Vormela peregusna – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Vormela peregusna – detaljert informasjon på Wikispecies