jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bjørkegallmidd

Bjørkegallmidd  (Eriophyes leionotus) er en liten midd (edderkoppdyr), og tilhører familiegruppen bjørkegallmidder (Eriophyidae).  De lever av å suge plantevæske av blad på bjørk, både vanlig bjørk, fjellbjørk og hengebjørk. Kanskje vanligst på eldre hengebjørker. Midden forårsaker at det dannes små harde knuter eller galler. På bladundersiden er de kjegleformede, omgitt av lyse hår. Gallene er rødlige og bare 1-1,5 millimeter store. 
Den er registrert på Østlandet og i det sørlige Norge. På vestlandet finnes den nord til Hordaland. Det er utbredt i det meste av Europa, likeså i det nordlige Asia og i Nord-Amerika.


== Litteratur ==
Fjelddalen, Jac. 1995. Gallmidd (Eriophyoidea) på løvtrær, busker, frukttrær og bærbusker. Insekt-Nytt 20:3, side 3-32


== Eksterne lenker ==
(en) Bjørkegallmidd i Encyclopedia of Life 
(en) Bjørkegallmidd i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Bjørkegallmidd hos Artsdatabanken 
(sv) Bjørkegallmidd hos Dyntaxa 
(en) Bjørkegallmidd hos Fauna Europaea 
(en) Kategori:Eriophyes leionotus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Bjørkegallmidd - Fauna Europaea
Gulbrun bjørkefiltmidd

Gulbrun bjørkefiltmidd (Aceria rudis) er en liten midd (edderkoppdyr), og tilhører familiegruppen bjørkegallmidder (Eriophyidae) i gruppen filtdannende gallmidder. De lever av å suge plantevæske av  blad på bjørk.  Midden forårsaker at det dannes et filtaktig belegg, noen korte hårlignende utvekster på bladene der den lever. Til å begynne med er de litt lyse gulaktige, senere blir de mer rustbrune.
Finnes i Norge, vanligst i sør, men er funnet nord til Troms.


== Litteratur ==
Fjelddalen, Jac. 1995. Gallmidd (Eriophyoidea) på løvtrær, busker, frukttrær og bærbusker. Insekt-Nytt 20:3, side 3-32


== Eksterne lenker ==
(en) Gulbrun bjørkefiltmidd i Encyclopedia of Life 
(en) Gulbrun bjørkefiltmidd i Global Biodiversity Information Facility 
Gulbrun bjørkefiltmidd - Fauna Europaea
Rød bjørkefiltmidd

Rød bjørkefiltmidd (Acalitus longisetosus) er en liten midd (edderkoppdyr), og tilhører familiegruppen bjørkegallmidder (Eriophyidae) i gruppen filtdannende gallmidder.  De lever av å suge plantevæske av  blad på bjørk.  Midden forårsaker at det dannes et rødfarget filtaktig belegg, noen korte hårlignende utvekster på bladene der den lever. 
Denne rødfargen er grunn i overtroen om at dette er gjøkeblod, og skal komme av at gjøken blør hver gang noen forsøker å herme sangen dens.
Den finnes i Norge, men bare i sørøst, nord til Oppland. Det er også gjort funn i øst i Finnmark.


== Litteratur ==
Fjelddalen, Jac. 1995. Gallmidd (Eriophyoidea) på løvtrær, busker, frukttrær og bærbusker. Insekt-Nytt 20:3, side 3-32


== Eksterne lenker ==
(en) Rød bjørkefiltmidd i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Rød bjørkefiltmidd hos Dyntaxa 
Rød bjørkefiltmidd - Fauna Europaea
Ola Hilmen

Ola Hilmen (født 3. august 1984) er en norsk folkemusiker og hardingfelespiller, tidligere medlem av gruppen Valkyrien Allstars, sammen med Tuva Syvertsen og Erik Sollid. For tiden frontfigur i bandet Guilty Pleasures. Hilmen er utdannet folkemusiker ved Norges musikkhøgskole og statsviter ved internasjonale studier UiO.


== Diskografi ==
Valkyrien Allstars (album) (2006)
To måner (album) (2009)
Ingen hverdag (album) (2011)
Norge mitt Norge (album) (2013)
«Dream» (single) (2016)


== Eksterne lenker ==
(en) Ola Hilmen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ola Hilmen på Discogs
Paralgin Forte (band)

Paralgin Forte er et rockeband fra Drammen. Bandet ble dannet i 1993. De hadde en pause fra 1994 til 2004. 
Blant deres mest kjente låter er «Stavekontroll».
Bandet ble oppløst i 2009.
Bandet ble gjenforent i 2014 for å spille konsert i Oslo sammen med tidligere medlem Ralf Lofstad.


== Utgivelser ==
20 Tabletter (1993)
Siste overdose (live) (1994)
10 år uten bedøvelse (live) (2004)
«Stavekontroll» (single) (2005)
Planet Gnom (2008)


== Bandets medlemmer ==
Kristoffer Smith
Morten Langrind
Håkon Paulsen
Per Sørensen
Ralf Lofstad


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Rock and Roll All Nite

«Rock and Roll All Nite» er en sang fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Sangen ble først utgitt som siste spor på musikkalbumet Dressed to Kill i 19. mars 1975. Den ble så utgitt som single 2. april med «Getaway» på B-siden. Den ble utgitt på nytt som konsertopptak fra konsertalbumet Alive! 14. oktober samme år, og nådde 12.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100 singellisten, mens studioversjonen nådde kun 57.-plass.
Siden sangen ble utgitt har den vært en av bandets mest identifiserbare sanger, og er brukt som avslutning på Kiss sine konserter på nesten hver eneste konsert siden 1976. I 2008 ble den kåret til den sekstende beste hardrock-sang gjennom tidene av VH1.
Paul Stanley skrev refrenget på sangen, og Gene Simmons skrev versene.
Sangen ble fremført av Kiss på avslutningsseremonien til Vinter-OL 2002 i Salt Lake City, og på finalen til American Idol sesong 8 sammen med Adam Lambert.


== Albumutgivelser ==
Sangen har blitt utgitt av Kiss på følgende utgivelser:

Dressed to Kill – Original studioversjon
Alive! – Konsertversjon
Double Platinum – Studioversjon
Killers – Konsertversjon
Smashes, Thrashes & Hits – Remixed studioversjon
Alive III – Konsertversjon
Kiss Unplugged – Akustisk konsertversjon
You Wanted the Best, You Got the Best!! – Konsertversjon
Greatest Kiss – Konsertversjon
The Box Set – Studioversjon & Konsertversjon
The Very Best of Kiss – Konsertversjon
Kiss Symphony: Alive IV – Konsertversjon med Melbourne Symphony Orchestra
The Best of Kiss: The Millennium Collection – Konsertversjon
Gold – Konsertversjon
Kiss Chronicles – Original studioversjon
Alive II (som del av Kiss Alive! 1975-2000 samleboksen
Kiss Alive 35 – Konsertversjon
Jigoku-Retsuden – Ny-innspilt versjon også inkludert på bonus-CD med Sonic Boom


== Personell ==
Følgende deltar på originalinnspillingen:

Gene Simmons – vokal, bassgitar
Ace Frehley – gitar
Paul Stanley – gitar, bakgrunnsvokal
Peter Criss – trommer


== Poison ==
Sangen ble utgitt som coverlåt av hardrock-bandet Poison på filmmusikk-albumet Less Than Zero i 1987. 
Den ble så utgitt på nytt på The Best of Poison: 20 Years of Rock i 2006 og igjen på albumet Poison'd i 2007.
Peter Eriksson (medisinsk forsker)

Peter Eriksson (født 5. juni 1959, død 2. august 2007 i Hellas) var en svensk professor og hjerneforsker ved Sahlgrenska akademin.
Peter Eriksson var en ledende forsker innen stamcellebiologien, med mange vitenskapelige publikasjoner som skapte oppmerksomhet. Peter Erikssons forskning fokuserte på nydannelse av nervceller i den voksne hjernen, neurogenesis, som anses være betydelsesfullt for på sikt å kunne lege nervesystemets sykdommer, som Alzheimers sykdom. Som første forsker i verden kunne han i 1998 vise at menneskene fortløpende danner nye nerveceller i hjernen (spesifikt i hippocampus) også ved voksen alder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Göteborgs Posten
Neurogenesis i det voksne menneskets hippocampus.
Romanias kroneorden

Romanias kroneorden (rumensk: Ordinul Coroana României) er en rumensk orden innstiftet 14. mars 1881 av kong Carol I til belønning av fremragende fortjenester av Romania. Landet gikk samme år fra å være et fyrstedømme til å bli et kongedømme og ordenen ble innstiftet samme dag som nasjonalforsamlingen vedtok å gjøre Carol I til konge. I 1938 ble ordenen delt i en sivil og en militær avdeling. Ordenen ble tildelt som en rumensk statsorden så lenge landet var et monarki. Da kongedømmet falt i 1947 gikk ordenen over til å bli en husorden innen den rumenske kongefamilie av Huset Hohenzollern-Sigmaringen. 


== Inndeling ==
Romanias kroneorden er inndelt i fem trinn:
Storkors
Storoffiser
Kommandør
Offiser
Ridder


== Insignier ==
Ordenstegnet for Romanias kroneorden besto av et hvitkantet rødt malteserkors. Midtmedaljongen er rød med hvit bord og bar inntil 1932 i midten en kongekrone i gull. I korsvinklene var Carol Is monogram satt. Kongekronen og monogrammet byttet i 1932 plass. Borden har innskriften «PRIN NOI INSINE» (for oss selv) og «14. MARTIE 1881», datoen for ordenens innstiftelse. Reversen har datoen for Carols kroning, «10 MAIU», i midten omgitt av årstallene «1866 ✱ 1877 ✱ 1881 ✱». I 1866 ble det forente fyrstedømmet Romania til under den tyske prins Karl av Hohenzollern-Sigmaringen. Romania erklærte i 1877 full uavhengighet fra Det osmanske riket. 1881 er året da ble landet et kongedømme og er samtidig ordenens innstiftelsesår. Fra 1932 var ordenskorset opphengt i båndet i et element utformet som en krone.  
Ordensbåndet var først blått med kantstriper i sølv, men fra 1932 ble det endret til blått med en midtstripe i sølv.Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av stråler. Stjernen for storkors har hele ordenskorset i midten, mens stjernen for storoffiserer kun har midtmedaljongen.  
Ordenen ble fra 1938 tildelt med sverd til militære og ordenstegnene ble utstyrt i henhold til dette med korslagte sverd bak korset, men over monogrammene.


== Tildeling ==
Romanias kroneorden ble i hovedsak tildelt militæroffiserer og statstjenestemenn. Den ble også tildelt utlendinger.


== Referanser ==


== Kilder ==
Lukasz Gaszewski: «Order of the Crown of Romania» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 705–706
Bjørkebladbille

Bjørkebladbille (Lochmaera caprea) er en bille tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den lever på forskjellige vier og bjørk. Bjørkebladbille er utbredt i det meste av Europa og østover i Asia. Den er de vanlig bladbillene på bjørk og finnes i hele Norge.
Bjørkebladbille er mellom 4-6 mm lange. De har et svart hode og halsskjold (pronotum). Halskjoldet har tre lysere flekker (prikker), dekkvingene er gulbrun på farge. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. 
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på ulike vier og bjørketrær. Enkelte år kan den bli svært tallrik og regnes da som skadedyr på unge trær.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) bjørkebladbille i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bjørkebladbille hos Artsdatabanken 
(sv) bjørkebladbille hos Dyntaxa 
(en) bjørkebladbille hos Fauna Europaea 
(en) bjørkebladbille hos NCBI 
(en) Kategori:Lochmaea caprea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lochmaea caprea – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lochmaea caprea – detaljert informasjon på Wikispecies 
Lochmaea caprea - Fauna Europaea
Norsk Entomologisk forening
Morningtown Ride

«Morningtown Ride» er en amerikansk vuggesang, skrevet av Malvina Reynolds i 1957.
Den ble sunget av The Limeliters, ei amerikansk sanggruppe ledet av Glen Yarbrough, på albumet Thorugh Children's Eyes (RCA Victor LSP 2512 (stereo), RCA Victor LPM 2512 (mono)), utgitt i 1962.«Morningtown Ride» ble også spilt inn av The Seekers med Bobby Richards and his Orchestra på albumet Hide and Seekers (Music for Pleasure MFP 1301), utgitt i 1964.Sangen ble senere utgitt på singlen Columbia DB 6080, produsert av Tom Springfield.Reynolds selv spilte den inn på albumet Artichoks, Griddle Cakes, and Other Good Things (Pacific Cascade LPC-7018), utgitt i 1970.Raffi spilte inn sangen på sitt album Baby Beluga (Rounder), som ble utgitt i 1980.The Wiggles og Jimmy Little spilte også inn «Morningtown Ride» på albumet Wiggly Wiggly World (Lyon Group), utgitt i 2002.Svenske Country Four spilte den inn under tittelen «Vägen till Morgonstad».


== Norske versjoner ==
Bernard og C.C. Bøyesen har skrevet norske tekster. Bernards versjon bærer tittelen er «Veien til morgengry». Nummes versjon heter «Ole Lukkeøye»


=== Innspillinger ===


== Listeplasseringer ==
The Seekers' versjon kom på den britiske singlelisten 22. november 1966 og lå der i femten uker med nummer to som høyeste plassering.


== Referanser ==
Musica Celines

Musica Celines er et Bergensbasert barokkensemble med Cecilie Haukedal-Naismith og Ines Maidre som eneste faste medlemmer.
Den øvrige besetningen varierer, noen samarbeidspartnere er Emma Alter (barokkfiolin), Ricardo Odriozola (fiolin), Dag Eriksen (fiolin), Kristin Mulders (mezzosopran), Bettina Smith ( mezzosopran), Anne Rongy (viola da gamba), Bodil Erdal (cello), Eline Sundal (barokkcello / viola da gamba) og 
Hans Gunnar Hagen (bratsj). Ensemblet har blant annet spesialisert seg i å lage egne arrangementer av tidligmusikk. Ensemblet arrangerer ofte kirkekonserter i Bergen. Ensemblets leder og initiativtaker er Cecilie Haukedal-Naismith.  Hun har fire års grunnutdanning fra Griegakademiet i Bergen (bachelor) og studerte i perioden 1999 – 2004 ved Conservatorium van Amsterdam hvor hun studerte blokkfløyte med Saskia Coolen og barokkfiolin med Fiorenza di Donatis. Etter fem års studier tok hun Master of Music-grad med spesialisering innen improvisasjons- og diminusjonspraksisen i perioden 1535 – 1655.
Ines Maidre studerte orgel med professor Daniel Roth ved Ecole Niedmeyer i Frankrike og barokkinterpretasjon på cembalo med Hans Knut Sveen på Griegakademiet med avsluttende eksamen over Frescobaldis toccatastil. Hun har turnert som organist i Europa og Syd-Amerika, har spilt inn en rekke CD-er med estisk musikk. I 1995 ble hun tildelt en pris fra Eesti Kultuurkapital for sitt orgelspill. Hun underviser ved Griegakademiet i Bergen. 
Ensemblet har vært benyttet i en Cantateserie  under høymessen i Domkirken i regi av Bergen Domkirke.  Ensemblet fremfører et variert program under sine konserter med suksess. De er og medlemmer i foreningen Antikk Musikk som arrangerer konserter i ulike arenaer i Bergen 


== Eksterne lenker ==
Musica Celines' hjemmeside
Bjørkebladruller

Bjørkebladruller (Deporaus betulae) er en bille tilhører snutebladrullere (Rhynchitinae) i gruppen snutebiller (i vid forstand) (Curculionoidea). Disse billene har munnen forlenget i en lett gjenkjennelig snute. Bjørkebladruller er utbredt i Europa, Asia og i Oseania. Den mangler på det amerikanske kontinentet. Den er vanlig i hele Norge.
Bjørkebladruller er en liten helt svart bille, bare omtrent 4 mm lang.  Kroppen er pæreformet og rund, Hodet er ikke avsatt med en innsnøring, men går glatt over i bakkroppen. Hodet med munnen er forlenget i en lett gjenkjennelig snute. Antennene er svakt kølleformet og er festet omtrent midt på den lange snuten. De mangler knekken, slik som de er hos de fleste andre snutebillene.
Den lager et larvebol ved å rulle bladet sammen til en rørform. Dette gjør den ved å skjære opp bladets to halvdeler inn til sentralnerven midt i bladet. Først rulles den ene halvdelen sammen, deretter den andre utenpå den første. Ofte blir sentralnerven også delvis avgnagd, slik at bladrullen blir hengende rett ned. rullen vil etterhvert visne og bli brun. Inne i rullen legger bladrulleren 4-6 egg. 
Larvene er uten bein og er lyse, gul-hvite på farge. De lever av bjørkeblad. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) bjørkebladruller i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bjørkebladruller hos Artsdatabanken 
(sv) bjørkebladruller hos Dyntaxa 
(en) bjørkebladruller hos Fauna Europaea 
(en) bjørkebladruller hos NCBI 
(en) Kategori:Deporaus betulae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Deporaus betulae – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Deporaus betulae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Bjørkebladruller - Fauna Europaea
Victor Muller

Victor Roberto Muller (født 13. september 1959) er en nederlandsk forretningsmann. Han er grunnlegger og adm. dir av den nederlandske bilprodusenten Spyker Cars.
Muller solgte sine aksjer i det nederlandske suksessrike kleskonsernet McGregor for å finansiere biletableringen i 1999.
Basilosaurus

Basilosaurus er betegnelsen på et stort, prehistorisk, kjøttetende sjøpattedyr. Dette sjøpattedyret var en tidlig forløper til blåhvalen og andre mindre hvaler.
De første fossilene av dette sjøpattedyret ble oppdaget i Louisiana i USA. Fossilene ble først antatt å være en form for reptilsk sjøuhyre, derav endelsen -«saurus», men senere ble det slått fast at dyret var i slekt med hvaler som levde for mellom 40 millioner og 34 millioner år siden mot slutten av den perioden som kalles eocen. Fossiler fra minst to andre arter av basilosaurus har blitt funnet i Egypt og Pakistan. Fullt utvokste basilosaurer ble gjennomsnittlig 20 meter lange, og arten antas av biologer å ha vært det største dyret i sin samtid. Sammenlignet med moderne tids hvaler hadde basilosaurene svært lange kropper i forhold til kroppens omkrets/tverrsnitt. De hadde også et tannsett som minner om tennene til moderne kjøttetere, som for eksempel hunder. Deres svært lange, gjenværende baksveiv har vært interessant for paleontologien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Basilosaurus i Encyclopedia of Life 
(en) Basilosaurus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Basilosaurus hos Fossilworks 
(en) Kategori:Basilosaurus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Basilosaurus – detaljert informasjon på Wikispecies 
Walking with Prehistoric Beasts's profile of Basilosaurus Arkivert 21. september 2010 hos Wayback Machine.
Paleos Vertebrates
Bejder, Lars and Hall, Brian K. Limbs in whales and limblessness in other vertebrates: mechanisms of evolutionary and developmental transformation and loss. Evolution and Development, 2002.
Zeuglodons in Cryptozoology
Basilosaurus Primitive Eocene Whales
Basilosaurus – The plesiosaur that wasn't....
Tor Ragnar Gerholm

Tor Ragnar Gerholm (født 21. desember 1925, død 23. juni 2007) var en svensk kjernefysiker, folkeopplyser og kjent som samfunns- og kulturdebattant.


== Biografi ==
Gerholm fullførte gymnaset på Norra Latin i Stockholm. Studiene fortsatte ved Stockholms högskola, der kjernefysikk-forskning ble bedrevet på Nobelinstitutet i Frescati. Forskerstudier ved Kungliga Tekniska högskolan fortsatte ved Uppsala universitet, der han disputerte for sin doktorgrad i 1956 med en avhandling om kjernefysikk. Årene deretter fortsatte han som forsker (dosent) i Uppsala med et års avbrudd for et oppdrag i Argentina for UNESCOs tekniske bistand. Han var gjesteforsker ved Lawrence radiation laboratory, Berkeley i California, ved Columbia University i New York og ved Universitetet i Groningen i Nederland.
Fra 1961 fortsatte han som forsker (laborator) og tilslutt som ordinær professor i fysikk fram til 1990, deretter forble han aktiv som emeritus innen avdelingen for kjernefysikk ved Stockholms universitet til sin bortgang.


=== Personlig liv ===
I sitt første ekteskap med Lena fikk Gerholm Jonas, Maria og Mikael. I sitt andre ekteskap med Birgitta fikk han Niklas.


== Samfunnsdebatt ==
Gerholm engasjert seg etter tiden i Argentina som aktiv motstander mot svenske kjernevåpen. Han ble benyttet som ekspert i energi- og klimaspørsmål. Han var kjernekrafttilhenger og hadde også en egen oppfatning i klimadebatten. Han var samfunnsdebattant og mye brukt foreleser med idéhistorisk perspektiv.


=== Verv ===
Medlem av Kungliga Vetenskapsakademien (1985)
Medlem av Ingenjörsvetenskapsakademien (1976)
Arbeidet for World Energy Council om framtidens energiforsyning
Som skeptiker i klimaspørsmålet var han en av de 18 akademiske medlemmene i 1998 i European Science and Environment Forum (ESEF)


== Bibliografi i utvalg ==
Fysiken och människan: en introduktion till den moderna fysikens världsbild, Aldus (1962) och (1966)
Idé och samhälle: den kulturella evolutionen i västerlandet : lärobok i idéhistoria för gymnasiet åk 1-3, Skolöverstyrelsen (1967)
Futurum exaktum: den tekniska utmaningen, Aldus (1972)
Brev till Det Naturliga Steget (1997). ISBN 91-7566-338-4
Svar till Karl-Henrik Robèrt, Timbro (1997). ISBN 91-7566-354-6
Klimatpolitik efter Kyotomötet /9 forskare red. Gerholm med kommentarer av Bert Bolin, SNS (1998)
Framtiden är här, med Lennart Hyland, Televerket, Örebro (1990). ISBN 91-86440-46-2


== Kilder ==
Vem är det, 1993


== Referanser ==
Varanus marathonensis

Varanus marathonensis er en utdødd varan som levde i Europa.
Den er kjent i lokaliteter fra pliocen i Tyskland, Hellas, Ungarn og Tyrkia. I 1891 ble det gjort et tvilsomt funn i en italiensk hule, som hevdes å være fra yngre pleistocen. De fleste paleontologer avviser det italienske funnet, og mener at V. marathonensis dødde ut da klimaet ble kaldere og tørrere i overgangen til yngre pliocen. Samtidig forsvant andre varmekjære familier av  skjellkrypdyr fra Europa, som falske korallslanger (Michauxophis occitanus) og giftsnoker (Naja).
Arten er nærmest beslektet med den nålevende ørkenvaranen og V. darveskii fra pliocen i Tadsjikistan. De tre artene utgjør til sammen underslekten Psammosaurus.


== Litteratur ==
Eric R. Pianka, Dennis King og Ruth Allen King, red. (2004). Varanoid Lizards of the World. Indiana University Press. ISBN 0-253-34366-6. 
Martin Ivanov (2007). «Herpetological assemblages from the Pliocene to the middle Pleistocene in Central Europe: palaeoecological significance» (PDF). Geodiversitas. 29 (2): 297–320. ISSN 1280-9659. 
Salvador Bailon og Hugues Alexandre Blain (2007). «Faunes de reptiles et changements climatiques en Europe occidentale autour de la limite Plio-Pléistocène». Quaternaire. 18 (1): 55–63. ISSN 1965-0795. 


== Eksterne lenker ==
Varanus marathonensis – detaljert informasjon på Wikispecies
Amerikaner (USA)

Amerikaner er den generelle betegnelsen av en person fra Amerikas forente stater. Definisjonen er statsborgerlig, og enhver person med amerikansk statsborgerskap anses derfor som en amerikaner. 
USA er et multietnisk samfunn, hjem til mennesker fra forskjellige etniske og nasjonale bakgrunner. Dermed definerer mange amerikanere ikke deres nasjonalitet som en etnisitet, men de identifiserer seg både ved sin nasjonalitet og deres parentale bakgrunn. Ved siden av den indianske urbefokningen i USA har nær sagt alle amerikanere eller deres forfedre immigranter gjennom de siste fem århundrer. Selv om borgere av USA utgjør flertallet av amerikanere, er det også beboere uten statsborgerskap, personer med to statsborgerskap, og utvandrete som også hevder å ha en amerikansk identitet.Engelsktalende, og selv de som snakker mange andre språk, bruker vanligvis begrepet «amerikaner» for å henvise utelukkende til folk fra USA. Dette utviklet seg fra den opprinnelige anvendelsen for å skille mellom engelske folk i det amerikanske koloniene fra engelske folk i England. Likevel kan betegnelsen «amerikaner» også i bestemte kontekster henvise generelt til folk i Amerika, det vil si fra Nord-Amerika såvel som i Sør-Amerika.


== Referanser ==
Luis Barragáns hus og studio

Luis Barragáns hus og studio ligger i bydelen Tacubaya i Mexico by og var arkitekten Luis Barragáns bosted i årene etter andre verdenskrig. Huset ble bygd i 1948 og er et tre etasjer høyt betonghus på totalt 1161 m² med en hage som gjenspeiler Barragáns stil under denna perioden. I dag er huset et museum som kan besøkes gjennom guidede turer . Bygningen anses å være et magnum opus i den moderne arkitekturens design.
Museet eies og forvaltes i dag av delstaten Jalisco og Fundación de Arquitectura Tapatía Luis Barragán (Arkitekturstiftelsen Luis Barragán).
Huset kom på UNESCOs verdensarvliste i 2004, som et av 29 verdensarvsteder i Mexico.


== Arkitektur ==
Huset ligger på General Francisco Ramírez 12 i Tacubaya i Mexico by. Fasaden er i stil med den omgivende bebyggelsen siden det var viktig for Barragán å ikke endre stilen i gaten den lå i. Entréhallen er relativt liten, for å gi en overgang fra omverdenen til innsiden i huset og Barragáns egen stil, noe som var sterke livfulle farger. Den første korridoren i huset er for eksempel en sterkt rosa farge med gule mellomrom, noe som står i stil med hans glede av å bruke slike farger.
En av de viktigste delene i huset er lyset, og Barragán likte aldeles ikke taklys, men heller naturlys eller små lamper og lyskilder rundt omkring på små bord i huset.
Den storslåtte hagen (som ikke er så stor som den ser ut til, men som Barragán ville at skulle se stor ut) er et komplekst puslespill av naturlige korridorer og trær, og er en av grunnene til at det i dag er en verdensarv.


== Referanser ==