jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fredrik S. Heffermehl

Fredrik Stang Heffermehl (født 1938) er en norsk jurist, forfatter og fredsaktivist.


== Biografi ==
Heffermehl startet yrkeskarrieren som advokat hos Thommessen, og senere hos Bahr. Deretter hadde han stillingen som underdirektør hos Forbrukerombudet. Han har siden 1980 vært forfatter, oversetter og aktivist. Han har vært leder i flere organisasjoner. Blant annet var han fra 1980 til 1982 den første generalsekretæren i Human-Etisk Forbund. Deretter visepresident i Det internasjonale fredsbyrå, president i Norges Fredsråd og leder av den internasjonale Vanunu-komiteen. 
I 2008 utgav han boka Nobels vilje (2008) hvor han blant annet hevder at Den Norske Nobelkomite misforsto sin oppgave når den valgte å tolke begrepet «fredspris» i stedet for å se på ordene i testamentet. Mange prisvinnere skulle etter hans syn ikke ha fått prisen. Han mener at Alfred Nobels vilje var at prisen var ment for fredsforkjempere som gikk inn for nedrustning, og påpekte det urimelige i at en pris beregnet på fredsvenner, i stedet ble tildelt forsvarsvenner. Som følge av Heffermehls bok iverksatte Nobelstiftelsen via stiftelsestilsynet i Sverige i desember 2008 en gransking for å finne ut om tildelingene av fredsprisen var i tråd med Nobels testamente.I 2020 utgav Heffermehl Medaljens Bakside, med undertittelen Nobels fredspris - hundre års ubrukte muligheter.


== Referanser ==
Xilin

Xilin kan være:

Det mytiske vesenet Xilin som av oldtidens kinesere ble ansett som lykkebringende,
Fylket Xilin (西林) i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina ;
Bydistriktet Xilin (西林) i provinsen Heilongjiang i Kina.
Mashan

Mashan kan være:

Fylket Mashan (马山) i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina ;
Bydistriktet Mashan (麻山) i provinsen Heilongjiang i Kina.
Napo

Napo kan være:

Elven Napo i Ecuador, en sideelv til Amazonas;
Provinsen Napo i Ecuador;
Distriktet  Napo i provinsen Maynas i Peru;
Fylket Napo i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina;
Landsbyen Napo i provinsen Buriram i Thailand.
Shanglin

Shanglin (kinesisk: 上林县; pinyin: Shànglín Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanning.
Befolkningen var på 443 378 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside Arkivert 9. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Long’an (Nanning)

Long'an (kinesisk: 隆安县; pinyin: Lóng'ān Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanning.
Befolkningen var på 366 199 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside Arkivert 23. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Mashan (Nanning)

Mashan (kinesisk: 马山县; pinyin: Mǎshān Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Nanning.
Befolkningen var på 490 077 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside Arkivert 20. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Quanzhou (Guilin)

Quanzhou (kinesisk: 全州县; pinyin: Quánzhōu Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 762 177 innbyggere i 1999.Historisk var Quanzhou del av provinsen Hunan. Det var først etter Mingdynastiet (1368–1644) at det ble avdelt fra Hunan og overført til Guangxi.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 6. september 2008 hos Wayback Machine.
Aurel Stein

Marc Aurel Stein, bedre kjent som Aurel Stein (født 26. november 1862 i Budapest i Ungarn, død 26. oktober 1943 i Kabul i Afghanistan), var en oppdagelsesreisende og arkeolog.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Aurel Stein kom fra en jødisk familie. Hans foreldre lot ham og hans bror, Ernst Eduard, døpe som lutheraner for å fremme deres karrièremuligheter. Stein fikk senere britisk statsborgerskap og flere av hans forskningsekspedisjoner fant sted med britisk støtte.
Etter studier i orientalske språk og arkeologi i Wien og Tübingen flyttet han til England, der han arbeidet i Oxford og ved British Museum.


=== Arkeologi ===
I 1888 ble han leder for Lahore Oriental College.
I 1899 begynte Stein i indiaregjeringens tjeneste, og i 1909 ble han sjef for de indiske arkeologiske undersøkelsene.
I 1900, 1907 og 1915 ledet han tre ekspedisjoner til Sentral-Asia som ført og fremst utforsket kulturene langs Silkeveien. Han preget i den forbindelse uttrykket Serindia. De skjulte skattene etter store sivilisasjoner, som frem til da var nærmest gått helt i glemmeboken, fikk han frem i lyset. 
På hans første reise i 1900–1901 i Taklamakanørkenens oase Dandan Oilik ble flere av hans viktigere funn gjort.
På den andre ekspedisjonen oppdaget og kjøpte han Diamantsutraen fra en abbed, eller snarere bestakk ham, ved Mogaogrottene ved Dunhuang. Han klarte å skaffe med seg 24 kasser med manuskripter og fire kasser malerier og annet. Hans medbragte oppdagelser utløste stor beundring og fra flere andre land reiste forskere og eventyrere til det vestlige Kina på leting etter lignende. 
På sin tredje ekspedisjon, i 1913–1916, foretok han omfattende utgravninger i Khara-Khoto.Kinesiske nasjonalister har, på grunn av det materialet han fjernet fra kinesisk jord, et mer negativt syn på Steins forskerbragder.


== Verker ==
Foruten Zoroastrian Deities on Indo-Scythian Coins (1887) og andre tidlige vitenskapelige avhandlinger har han utgitt bl. a. Sandburied ruins of Khotan (1903), Ancient Khotan (1907), Ruins of desert Cathay (1912) och Serindia (5 deler, 1921).


== Digitaliserte verker ==
Digital Archive of Toyo Bunko Rare Books Steins hovedverker digitalisert.


== Litteratur ==
Susan Whitfield: Aurel Stein on the Silk Road, London 2004 ISBN 0714124168
Jeannette Mirsky: Sir Aurel Stein: Archaeological Explorer, Chicago 1998 ISBN 0-226-53177-5


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Sir Aurel Stein's Fourth 'American' Expedition
Jingyuan (Guyuan)

Jingyuan (kinesisk: 泾源县; pinyin:  Jīngyuán Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Ningxia i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guyuan.
Befolkningen var på 112 167 innbyggere i 1999.


== Referanser ==
Jingyuan

Jingyuan kan være:

Fylket Jingyuan i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina;
Fylket Jingyuan i den autonome provins Ningxia Hui i Folkerepublikken Kina.
Xing’an (Guilin)

Xing'an (kinesisk: 兴安县; pinyin:  Xīng'ān Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 369 772 innbyggere i 1999.Lingkanalen (Líng Qú) ble anlagt i fylket under Qin-dynastiet. Den er en kanal på 32 kilometer som sammenknytter elvene Xiang He (som renner videre nordover til Yangzijiang) og Lijiang (som lenger nede forener seg med Perlefloden). Kanalen forbinder dermed to av Kinas tre store elvesystemer.


== Administrative enheter ==
Fylket består av seks storkommuner og fire kommuner:
Storkommuner: Xing'an 兴安镇, Xiangli 湘漓镇, Jieshou 界首镇, Gaoshang 高尚镇, Yanguan 严关镇, Rongjiang 溶江镇
Kommuner: Mochuan 漠川乡, Baishi 白石乡, Cuijia 崔家乡, Huajiang for yaofolket 华江瑶族乡


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 14. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Yongfu

Yongfu (kinesisk: 永福县; pinyin:  Yǒngfú Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 265 922 innbyggere i 1999.Yongfu er kanskje best kjent for sin produksjon av luohan guo (Siraitia grosvenorii). Andre jordbruksprodukter fra fylket er mangostan, honning, villdruer, silkeormer, ris, sopper, kastanjer og gule bambusskudd.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside Arkivert 6. desember 2008 hos Wayback Machine.
Guanyang

Guanyang (kinesisk: 灌阳县; pinyin:  Guànyáng Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 270 293 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 9. juli 2008 hos Wayback Machine.
Ziyuan

Ziyuan (kinesisk: 资源县; pinyin:  Zīyuán Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 166 325 innbyggere i 1999.Daxishui-elven, en av kildeelvene til Zijiang, har sine kilder i fjellene i Ziyuan fylke.


== Administrative enheter ==
Fylket består av en storkommune og seks kommuner:
Storkommune: Ziyuan 资源镇
Kommuner: Zhongfeng 中峰乡, Meixi 梅溪乡, Guali 瓜里乡, Chetian for miaofolket (hmong) 车田苗族乡, Liangshui for miaofolket (hmong) 两水苗族乡, Hekou for yaofolket 河口瑶族乡


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside Arkivert 8. desember 2008 hos Wayback Machine.
Pingle

For å lese om barnebokserien se En pingles dagbok.Pingle (kinesisk: 平乐县; pinyin:  Pínglè Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Guilin.
Befolkningen var på 429 946 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 8. oktober 2008 hos Wayback Machine.
Liucheng

Liucheng (kinesisk: 柳城县; pinyin:  Liǔchéng Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Liuzhou.
Befolkningen var på 403 535 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 23. juli 2008 hos Wayback Machine.
Luzhai

Luzhai (kinesisk: 鹿寨县; pinyin:  Lùzhài Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Liuzhou.
Befolkningen var på 463 205 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Informasjonsside
Rong’an

Rong'an (kinesisk: 融安县; pinyin:  Róng'ān Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Liuzhou.
Befolkningen var på 319 195 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside Arkivert 24. september 2008 hos Wayback Machine.
Fjordglimt

Fjordglimt leirsted, som eies af Det norske Misjonsselskap, ligger ved Sekkekilen i Bamble kommune. Leirsted benyttes i ferier til kurs, konferanser, menighetsturer og leirer.
Hovedbygget inneholder internat med plass til 49 personer fordelt på 13 rom.
Møtesalen har plass til ca. 60 og i salongen og spisesal plass til ca. 50.
Det er flere hytter tilknyttet leirstedet og store utendørs arealer med fot- og volleyballbane samt plass til campingvogner.
Stedet råder over et antall robåter.
Adresse: Grunnsundveien 105, 3960 Stathelle
Litt nord for Fjordglimt Leirsted ligger "potetkjeller'n til Hansen", en virkelig flott oppmurt kjeller på drøye 8 meter i diameter og 1,5 meter høy og bygget etter mønster av sakristiet den gamle Olavskirken i Bamble og opprinnelig bygget som kruttkjeller for kaperskip som holdt til her på 1700-tallet. Ifølge arkeolog og historiker ved Nidarosdomen, Øystein Ekroll, er dette er en av Norges ti fineste og mest velbevarte kjellere fra kapertiden.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Sterke Coloumb vekselvirkninger

Sterke Coloumb vekselvirkninger i metaller skyldes gjensidige elektrostatiske påvirkninger mellom elektroner.  Elektroner etterlever Pauli's prinsipp som forbyr elektroner på samme sted å ha samme spinn.  Dette prinsippet favoriserer ikke-magnetisme.  Men elektrostatiske påvirkninger gjør også at elektroner frastøter hverandre, noe som kan føre til at alle elektronene retter seg inn etter hverandre slik at deres samelede spinn fører til en netto magnetisk kraft, som i jern.
Den sjeldne jordarten cerium har mange partikler med halvtallig spinn, noe som gjør at den befinner seg i grenselandet mellom magnetisme og ikke-magnetisme, og har mindre områder med stor ustabilitet som svinger mellom å være magnetriske og ikke magnetiske.  Dette gjør at en liten ytre påvirkning, f eks med magnetisme eller strøm, kan føre til at cerium blir magnetisk og får store endringer i sine fysiske egenskaper.  Cerium, og noen andre sjeldne jordtyper, har derfor blitt svært interessante for forskere på jakt etter materialer med hittil ukjent egenskaper som kanskje kan åpne for nye anvendelser innen informasjonsteknologi og nanoteknologi.  Viktigheten av dette forskningsområdet vises blant annet ved at Lars Onsagers professorat for 2008 er tildelt for internasjonal viktig forskning på sterke Coloubm vekselvirkninger.
Terminol

Terminol var et prosjekt på midten av 80-tallet som la grunnlaget for bruk av norsk språk i oljebransjen.
I begynnelsen av den norske oljealderen var engelske faguttrykk enerådende i teknisk dokumentasjon og håndbøker. Dette ble fra politisk hold ansett som en trussel mot norsk språk og Statoil vedtok å bruke norsk som arbeidsspråk. Statoil finansierte prosjektet Terminol ved nordisk institutt ved Universitetet i Bergen, som tok for seg terminologien i oljespråket.
Forskere i prosjektet oversatte håndbøker og skilt og kunne i stor grad gjøre nytte av eksisterende norske faguttrykk fra industri og håndverk. For eksempel kunne ord som riser og flare oversettes med allerede etablerte norske ord som stigerør og fakkel.
Prosjektet munnet ut i Norsk termbank. Denne databasen ble videreført til UNIFOB Aksis som også har videreført den språklige oppdragsaktiviteten.


== Se også ==
Domenetap


== Kilder ==
På Høyden, UiB - Då oljespråket vart norsk. [1]
Johan Myking, "Motivasjon som termdanningsprinsipp. Ein teoretisk diskusjon på grunnlag av norsk oljeterminologi" Avhandling ved Vasa Universitet 2008. (Acta Wasaensia No 191)
Svartburkne

Svartburkne  (latin: Asplenium trichomanes) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor  småburkneslekten i småburknefamilien. Den har to underarter i Norge – vanlig svartburkne (Asplenium trichomanes ssp. trichomanes) og kalksvartburkne (Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens). 

Vanlig svartburkne (Asplenium trichomanes ssp. trichomanes) er 10-20 cm høy, og kjennes på slanke og smale bladplater som er enkelt finnet. Bladstilken kan oppleves å ha mange, parallellstilte småblader snarere enn én, enkeltfliket bladplate. Bladene er grønne vinteren over, og mangler omtrent totalt behåring. Bladskaftene er stive og blanke, enten mørke eller svarte. Midtribben har antydning til vingekanter. 
Sporehushopene (sori) er linjeformede med slør (indusium) langs den ene kanten. Sporehushopene framstår som brunrøde og sitter tett i tett under bladet hvor de danner mønstre.  Kromosomtallet (n) er 36.
Arten har kort jordstengel, og er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den opptrer i tette tuer eller «buketter». Den foretrekker basefattig berg (basefattig grunn). 
Den er vanlig i lavlandet nord til Lavangen i Troms. I Rauma går den opp til 900 moh. Ellers vokser den i skogbeltet på hele den nordlige halvkule.
 Kalksvartburkne  (Asplenium trichomanes ssp. quadrivalens) er også 10-20 cm høy, og foretrekker baserikt berg (basisik grunn), gjerne kalkstein. Den skilles fra vanlig svartburkne ved at den har enda lengre avstand mellom finnene. Nederst mot bakken er det meget betydelig avstand mellom dem, ofte 3-5 ganger flikenes bredde. Kalksvartburkne vokser i lavlandet og dalstrøk nord til Harstad i Troms, samt i Alta i Finnmark. I Folldal går den opp til 900 moh.


== Eksterne lenker ==
(en) Svartburkne i Encyclopedia of Life 
(en) Svartburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Svartburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Svartburkne hos Dyntaxa 
(en) Svartburkne hos ITIS 
(en) Svartburkne hos NCBI 
(en) Svartburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Svartburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium trichomanes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium trichomanes – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium trichomanes – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Grønnburkne

Grønnburkne (latin:  Asplenium viride) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor  småburkneslekten i småburknefamilien.

Grønnburkne er 5–20 cm høy, og kjennes på at den har skaft i rosettform med enkeltstående slanke og smale bladplater som er enkelt fliket. Skaftet har skjell og mangler midtnerve, og det er om lag så langt som 1/3 eller 2/3 av bladplatens lengde. Bladene er tynne og lysegrønne, med rillede eller helrandete bladkanter på primærfinnene. Bladkantene kan være litt bøyd ned.
Bladstilken kan oppleves å ha mange, parallellstilte småblader snarere enn én, enkeltfliket bladplate. Bladene er 4–10 mm lange og av og til grønne vinteren over. De mangler omtrent totalt behåring. Bladskaftets overside har en grunn renne og smale, grønn vingekanter.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødhvite eller rødt spraglete og sitter under bladet hvor de danner streker og buemønstre. Kromosomtallet (n) er 36.
Arten har kort jordstengel, og er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den opptrer i tette tuer eller «buketter». Den foretrekker grunn med kalkstein eller olivinberg.
Den er ganske sjelden i Norge, men forekommer spredt i hele landet med unntak av deler av lavlandet på Østlandet. I Oppdal går den opp til 1.400 moh., i Jotunheimen til 1.700 moh.
I tillegg vokser den i meget spredt i vestlige deler av Sverige og spredt i østlige deler av Finland.


== Eksterne lenker ==
(en) Grønnburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Grønnburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Grønnburkne hos Dyntaxa 
(en) Grønnburkne hos ITIS 
(en) Grønnburkne hos NCBI 
(en) Grønnburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Grønnburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium viride – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium viride – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium viride – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Murburkne

Murburkne  (latin:  Asplenium ruta-muraria ) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Den danner hybrider med olavsskjegg på Sør- og Vestlandet.

Murburkne er 5–15 cm høy, og bladene er langskaftede. Bladstilken er ganske lang og grønn hele veien. Arten har mørkegrønne blad som er dobbelt fliket, og bladene er rombeformete. Bladkanten kan ha fine tenner. Bladene sitter på lange, ganske smale stilker på skaftet, og minner om blankburkne men har enda færre fliker. Murkburknens bladfliker er mer glisne og i større avstand til hverandre enn de mindre bladflikene hos blankburkne.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødbrune eller rustbrune, og de vokser seg mer og mer sammen inntil de etter hvert dekker nesten hele undersiden av flikene. Kromosomtallet (n) er 72.
Arten er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den foretrekker baserik grunn.
Murburkne vokser spredt i Norge, og forekommer nord til Lebesby i Finnmark. I Vågå går den opp til1.190 moh.
Ellers er det forekomster i sørlige Sverige og den aller sørvestligste kysten av Finland. Den vokser også spredt på øyene i Danmark og Østersjøen. Murburkne har flere varianter eller raser, og finnes i Eurasia og det vestlige Nord-Amerika.


== Eksterne lenker ==
(en) Murburkne i Encyclopedia of Life 
(en) Murburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Murburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Murburkne hos Dyntaxa 
(en) Murburkne hos ITIS 
(en) Murburkne hos NCBI 
(en) Murburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Murburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium ruta-muraria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium ruta-muraria – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium ruta-muraria – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023