jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Fámjins kommuna

Fámjins kommuna er en kommune på Færøyene. Den omfatter Fámjin på Suðuroy. Kommunen ble utskilt fra Suðuroyar prestagjalds kommuna i 1908. Folketallet har sunket noe, fra 185 innbyggere i 1960, 127 i 1985, til 110 i 2009.


== Politikk ==


=== Kommunestyrevalget 2008 ===


== Referanser ==
Skálafjørður

For bygda, se Skálabotnur. Se også Skáli og Skálavík.Skálafjørður (IPA: [ˈskɔalaˌfjøːɹʊɹ], dansk: Skålefjord) er en fjord på sørsiden av Eysturoy på Færøyene som strekker seg 14 km nordvestover fra bygda Nes til Skálabotnur. 
Skálafjørður er Færøyenes lengste fjord. Langs østsiden ligger et av øygruppens tettest befolkede områder samt et svært viktig næringslivsområde. Den sammenhengende bebyggelsen starter på Nes i munningen og fortsetter videre innover med bygdene Toftir, Saltnes, Runavík, Saltangará, Glyvrar, Lambareiði, Søldarfjørður, Skipanes og Gøtueiði. Lengst inne ligger Skálabotnur. På østbredden ligger Skáli, Innan Glyvur og Strendur.
På Nes ligger en kanonstilling og bunker fra den andre verdenskrig. Denne var brukt av britiske styrker for å forsvare innløpet til Skálafjørður.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skálafjørður – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Skálafjørður – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Bruuns repslageri

Bruuns repslageri ligger i Fjøsangerveien 71 i bydelen Årstad i Bergen. Tidligere lå det to reperbaner her, Mathisenbanen fra 1856 og Sørvigsbanen fra 1831-1833. I 1996 brant Mathisenbanen ned. Etter det ble Fjøsangerveien utvidet til fire felt.


== Sørvigsbanen ==
Sørvigbanen ble opprinnelig bygget på Sukkerhusengen av repslagersvenn Frantz Sørvig. Byggingen ble finansiert med lån fra eieren av Sukkerhusengen, Heinrich Berle. I november 1834 ble reperbanen kjøpt på offentlig auksjon av kjøpmann Christian E. Busch. Den første repslagermester som eide banen var Garlow Monclair. Han drev banen fra 1838 til 1854, da eiendommen ble solgt til Ole Johan Johannessen.


== Bruuns reperbane ==
Engelbrekt Christen Bruun (1839–1913), repslagermester og stortingsrepresentant for Bergen 1879-1881, kjøpte reperbanen av Johannessen i 1893. Med dette oppkjøpet ble Bruun eier av Bergens største repslageri med 100 tilsatte arbeidere. Sønnen Gerdt Henrik Meyer Bruun (1873–1945) overtok bedriften i 1897 og flyttet denne og reperbanen til Årstad i 1899. Her kunne man anvende gass og dampkraft, noe som var forbudt i sentrum på grunn av brannfare. En annen årsak til at reperbanen ble flyttet ut av sentrum var at kommunen hadde laget en ny reguleringsplan hvor Sukkerhusengen ble regulert til gater og bolighus. Det industrialiserte repslageriet i Fjøsangerveien fikk en mer allsidig produksjon, blant annet av fiskeredskaper og kokosveveri. Til anlegget ble det også bygget flere nybygg. Disse ble tegnet av de kjente bergensarkitektene Frederik Konow Lund og Egill Reimers.


== Fredning ==
I 1990 ble reperbanen i sin helhet fredet av Riksantikvaren. For å sikre den historiske og funksjonelle sammenhengen ble eksteriørene på de 13 andre byggene på eiendommen også fredet.


== Litteratur ==
Harris, Christopher, (1996), Katalog Ingvald Rognaldsens Samlinger, Reperbanen, Fjøsanger, Hordaland fylkeskommune.


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om reperbaner
Om Fjøsangerbanen
Om Gerdt Henrik Meyer Bruun
«Bruuns repslageri». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Charles Mulder

Charles M. Mulder (født 1897 i Antwerpen, død ukjent) var en belgisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.
Mulder vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var fører på femmerboben som kom på tredjeplass bak Sveits og Storbritannia II. De andre på det belgiske bronselaget var Paul van den Broeck, René Mortiaux, Victor Verschueren og Henri Willems.
Fire år senere, under Vinter-OL 1928 i St. Moritz var han med på «Belgia II» som kom på 16.-plass i bobkonkurransen.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  bronse i bobsleigh, firer/femmer-bob  Belgia


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Mulder – Olympics.com 
(en) Charles Mulder – Olympic.org 
(en) Charles Mulder – Olympedia 
(en) Charles Mulder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Charles Mulder – TheSports.org
René Mortiaux

René Mortiaux (født 1881, død ukjent) var en belgisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Mortiaux vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på femmerboben som kom på tredjeplass bak Sveits og Storbritannia II. De andre på det belgiske bronselaget var Paul van den Broeck, Charles Mulder, Victor Verschueren og Henri Willems.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  bronse i bobsleigh, firer/femmer-bob  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) René Mortiaux – Olympics.com 
(en) René Mortiaux – Olympic.org 
(en) René Mortiaux – Olympedia 
(en) René Mortiaux – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) René Mortiaux – TheSports.org
Opel Meriva

Opel Meriva er en personbil i mini MPV-klassen basert på plattformen til Opel Corsa. Meriva selges under merkenavnene Opel, Vauxhall og Chevrolet, avhengig av markedet. Bilen ble introdusert i 2002, og ny modell kom i 2010. Meriva bygges i São Caetano do Sul, Brasil av General Motors do Brasil og i Zaragoza, Spania, av Opel.
Meriva produseres både med bensinmotor og turbodieselmotorer fra 1,3 l til 1,7 l, med motorkraft fra 75 hk) til 140 hk. 
Lik sin storebror, Zafira, har Meriva et fleksibelt interiør kalt FlexSpace. Selv om bilen bare har fem seter fordelt på to rader, kan den andre raden beveges fremover og bakover og setene slås ned og integreres i gulvet dersom et større bagasjerom ønskes. Andre seterad har plass til 2 eller 3 passasjerer. I to-seters modus har setene avstand til døren og hverandre på samme måte som forsetene. I tre-seters modus ser setene ut som et ordinært baksete.


== Sikkerhet ==
Meriva har en delt A-stolpe som kan gi noen blindsoner for føreren.


== Meriva A ==
Første generasjons Meriva, kalt Meriva A, ble lansert sent i 2002, og var basert på tredje generasjon Opel Corsa. Den ble lansert med tre bensinmotorer og en dieselmotor, men i 2005 ble bensinmotoren på 1,6 liter byttet ut med en kraftigere 1,4 liters motor. Modellen med 1,6 turbo hadde 6-trinns manuell girkasse, de øvrige hadde 5-girs manuell girkasse som standard. 1,6 16v og 1,8 liters bensinmotorer kunne velges med en 5-trinns Easytronic' girkasse.
I 2006 kom en facelift, med fornyet front og bakende, og den fikk et nytt utstyrsnivå; OPC.  


== Meriva B ==
Den nye Meriva ble presentert på Genève Motor Show i mars 2010, og ble produsert fra juni 2010. Konseptbilen «Meriva Concept» ble presentert på Genève Motor Show i 2008, og viste hvilken stilretning neste generasjon Meriva ville ta.
Meriva B selges med en 1,7 dieselmotor med 100, 110 eller 130 hk, eller en 1,3 ecoFLEX diesel på 95 hk. Bensinmotorene er på 1,4 liter, og yter 100, 120 eller 140 hk, de to siste er med turbo.
Det nye med denne modellen er at bakdørene er hengslet motsatt av det vanlige. Dette skal lette innstigning og håndtering av små barn. Disse dørene låses automatisk så lenge bilen er i bevegelse. A-stolpen er endret til lik med Zafira, noe som antas å gi bedret sikt. Bilen ble kåret som nr. 3 i «Årets Bil 2010» etter to elektriske/hybridbiler.


== Navn og markeder ==
Opel Meriva – Europa (unntatt Storbritannia), Singapore, Japan
Vauxhall Meriva – Storbritannia
Chevrolet Meriva – Latin-Amerika, Mexico


== Eksterne lenker ==
(en) Opel Meriva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Opel
Paul Van den Broeck

Paul Van den Broeck (født 1904, død ukjent) var en belgisk bobkjører og ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1924 i Chamonix.
Van den Broeck vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL i 1924 i Chamonix. Han var med på femmerboben som kom på tredjeplass bak Sveits og Storbritannia II. De andre på det belgiske bronselaget var René Mortiaux, Charles Mulder, Victor Verschueren og Henri Willems.
Van den Broeck var også med på det belgiske ishockeylaget som deltok i OL-turneringen. Belgia tapte alle sine tre kamper.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  bronse i bobsleigh, firer/femmer-bob  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Van den Broeck – Olympics.com 
(en) Paul Van den Broeck – Olympic.org 
(en) Paul Van den Broeck – Olympedia 
(en) Paul Van den Broeck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Paul Van den Broeck – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Paul Van den Broeck – Eurohockey.com 
(en) Paul Van den Broeck – Eliteprospects.com 
(en) Paul Van den Broeck – TheSports.org
Victor Verschueren

Victor Abel Verschueren (født 1894, død ukjent) var en belgisk bobkjører og ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Verschueren vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på femmerboben som kom på tredjeplass bak Sveits og Storbritannia II. De andre på det belgiske bronselaget var René Mortiaux, Charles Mulder, Paul van den Broeck og Henri Willems.
Verschueren var også med på det belgiske ishockeylaget som deltok i OL-turneringen. Belgia tapte alle sine tre kamper.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  bronse i bobsleigh, firer/femmer-bob  Belgia


== Eksterne lenker ==
(en) Victor Verschueren – Olympics.com 
(en) Victor Verschueren – Olympic.org 
(en) Victor Verschueren – Olympedia 
(en) Victor Verschueren – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Victor Verschueren – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Victor Verschueren – Eurohockey.com 
(en) Victor Verschueren – Eliteprospects.com 
(en) Victor Verschueren – TheSports.org
Det første slaget om Changsha

Slaget om Changsha (kinesisk: 第一次长沙战役; 17. september – 6. oktober 1939) var Japans første forsøk på å ta byen Changsha, Hunans hovedstad, under den andre kinesisk-japanske krig.


== Bakgrunn og strategi ==
Etter to år hadde den kinesisk-japanske krigen løst seg slik at ingen av partene klarte å beseire den andre. Tidlig i september 1939 dro general Nishio Toshizō fra Japans ekspedisjonsstyrke i Kina og generalløytnant Itagaki Seishirō ut for å ta provinshovedstaden Changsha. Japanernes 101. og 106. divisjon var utplassert på vestbredden av Gan-elva i Jiangxi, mens 3., 5., 13., og 33. divisjon marsjerte sørover fra det sørlige Hubei til det nordlige Hunan.
To av japanernes viktigste motivasjonsfaktorer var at en ikkeangrepspakt mellom Japans allierte Tyskland og Japans fiende Sovjetunionen ble underskrevet, og japanernes nederlag ved Khalkhin Gol. Et større angrep mot kineserne ville derfor gjenopprette japanernes moral.Til slutt ble det klart at japanernes styrke på omtrent 100 000 kom til å samles i Changsha. Den kinesiske strategien var å møte fiendens styrke i Nord-Jiangxi og deretter omringe den på veien sørover.


== Slagets gang ==
Japanerne angrep 17. september, da deres styrker i det nordlige Jiangxi rykket vestover mot Hunan. Riktignok strakte japanernes seg så langt vestover at de kineserne gikk til motangrep mot dem fra nord og sør, slik at de måtte trekke seg tilbake østover.
19. september fortsatte japanerne med å angripe kineserne langs Sinchiang-elva. Japanerne brukte giftgass på kinesiske stillinger, selv om Genève-protokollen forbød det. 23. september drev japanerne kineserne bort fra Sinchiang-området, og 6. og 13. divisjon krysset elva dekket av artilleri, og fortsatte sør langs Miluo Jiang.
De harde kampene fortsatte etter den 23., og kineserne trakk seg tilbake sørover for å avlede japanerne fra å støtte bataljonene som nådde fram øst og vest for knipetangsmanøveren. 29. september nådde japanerne utkanten av Changsha, men de var ikke i stand til å erobre byen fordi kineserne hadde kuttet forsyningslinjene deres. Innen 6. oktober var de japanske styrkene i Changsha desimert mens restene flyktet nordover.


== Avslutning ==
Changsha var den første større byen som ikke falt for den japanske framrykkingen. Kommandanten, en krigsherre alliert med Chiang Kaishek, Xue Yue, ble beæret for hans seiere ved Changsha. At de ikke mistet byen betydde at kineserne kunne hindre japanerne fra å konsolidere deres territorier i Sør-Kina.


== Referanser ==
Henri Willems

Henri P. Willems (født 30. september 1899, død ukjent) var en belgisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Willems vant en olympisk bronsemedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på femmerboben som kom på tredjeplass bak Sveits og Storbritannia II. De andre på det belgiske bronselaget var Paul van den Broeck, Charles Mulder, Victor Verschueren og René Mortiaux.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  bronse i bobsleigh, firer/femmer-bob  Belgia


== Eksterne lenker ==
(en) Henri Willems – Olympics.com 
(en) Henri Willems – Olympic.org 
(en) Henri Willems – Olympedia 
(en) Henri Willems – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Unleashed in the East

Unleashed in the East er det første konsertalbumet fra det britiske heavy-metal-bandet Judas Priest. 
Albumet ble innspilt i Tokyo Japan under Killing Machine-turneen i 1979. Albumet ble utgitt i 17. september samme år. Albumet ble gjenutgitt i 2001 med fire bonusspor.


== Sporliste ==
«Exciter» (Rob Halford, Glenn Tipton) – 5:38
«Running Wild» (Tipton) – 2:53
«Sinner» (Halford, Tipton) – 7:31
«The Ripper» (Tipton) – 2:44
«The Green Manalishi (With The Two Pronged Crown)» (Peter Green) – 3:16
«Diamonds & Rust» (Joan Baez) – 3:30
«Victim of Changes» (Al Atkins, Halford, K.K. Downing, Tipton) – 7:12
«Genocide» (Halford, Downing, Tipton) – 7:19
«Tyrant» (Halford, Tipton) – 4:32Japansk versjon / 2001 Remaster bonusspor «Rock Forever» (Halford, Downing, Tipton) - 3:27
«Delivering the Goods» (Halford, Downing, Tipton) – 4:07
«Hell Bent for Leather» (Tipton) – 2:40
«Starbreaker» (Halford, Downing, Tipton) – 6:00


== Personell ==
Rob Halford: Vokal
K.K. Downing: Gitar
Glenn Tipton: Gitar
Ian Hill: Bassgitar
Les Binks: Slagverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Unleashed in the East på Discogs 
(en) Unleashed in the East på MusicBrainz 
(en) Unleashed in the East på Encyclopaedia Metallum 
(en) Unleashed in the East på AllMusic
Valtteri Filppula

Valtteri Filppula (født 20. mars 1984) er en finsk ishockeyspiller som spiller for Genève-Servette HC i sveitsiske National League (NL). Han har tidligere spilt for Jokerit i finske SM-liiga og Detroit Red Wings, Tampa Bay Lightning, Philadelphia Flyers og New York Islanders i National Hockey League (NHL).  og Stanley Cup vinner, som for tiden spiller for Detroit Red Wings i NHL. Han ble valgt av Detroit Red Wings som nummer 95 i den tredje runden av NHL Entry Draft 2002 og vant Stanley Cup med Red Wings i 2008.
Filppula har representert Finland internasjonalt og deltatt i to VM-turneringer (2012 og 2017) og én World Cup i ishockey (2016). Han har deltatt i to OL-turneringer og har vunnet ett OL-gull (2022) og en OL-bronse (2010).
Han er lillebroren til Ilari Filppula.


== Karriere ==
Filppula ble draftet av Detroit Red Wings i tredje runde, nittifemte over alle, i NHL Entry Draft 2002.
Filppula startet sin karriere med Jokerit organisasjonen, og sikret sin plass i SM-liiga laget i 2003-04 sesongen som en veldig god forward. Han vant SM-liiga sølv med Jokerit i 2005, og ble gitt forventninger til å bli klubbens første-center neste sesong. Men Filppula dro heller over atlanterhavet for å spille for Grand Rapids Griffins i American Hockey League. Han ble valgt til å spille for PlanetUSA i AHL All-Star Game 2005-06.
Den 15. desember 2005 gjorde han NHL debut med Red Wings, og ble med det den første finske spilleren noensinne til å spille en NHL-kamp for Detroit. Han skårte sitt første NHL mål den 28. oktober 2006 mot tidligere medspiller Manny Legacé i en kamp mot St. Louis Blues. Filppula skårte sitt første sluttspillmål i Game 1 vs Calgary Flames den 12. april 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Valtteri Filppula – Olympics.com 
(en) Valtteri Filppula – Olympic.org 
(en) Valtteri Filppula – Olympedia 
(en) Valtteri Filppula – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Valtteri Filppula – National Hockey League (NHL) 
(en) Valtteri Filppula – Eurohockey.com 
(en) Valtteri Filppula – ESPN (NHL) 
(en) Valtteri Filppula – Hockeydb.com 
(en) Valtteri Filppula – Hockey-Reference.com 
(en) Valtteri Filppula – Eliteprospects.com
RS 53 «J.M. Johansen»

R/S 53 «J.M. Johansen» er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1949, ved Standard Båtbyggeri i Drammen. Konstruktør var Richard G. Furuholmen som hadde vunnet en designkonkurranse som var utlyst av Redningsselskapet som dengang trengte en ny serie redningsskøyter.
Dette var den første redningsskøyta som ble bygget etter andre verdenskrig, og var også den første som ble bygget med motor som hovedfremdrift. Den hadde riktignok også seil som forgjengerne, men de var nå redusert til å fungere som stabiliserende støtteseil.
Frem til 1979 var «J.M. Johansen» i tjeneste som redningsskøyte og berget 70 personer fra «den visse død», elleve fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 843 fartøy.
«J.M. Johansen» har vært i privat eie siden den ble tatt ut av tjeneste, og gikk blant annet i 10 år på Svalbard som charterbåt. Idag benyttes i hovedsak som lystbåt på Oslofjorden, og nåværende eier har påkostet den betydelig restaurering for å beholde skøyta i sin originale stil.
«J.M. Johansen» ble i 2007 satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy, men statusen ble opphevet i forbindelse med eierskifte i 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«RS 53 «J.M. Johansen»». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .
Eher Verlag

Franz Eher Nachfolger, i dagligtale Eher Verlag, var det sentrale forlagshuset til nazipartiet NSDAP under Det tredje rike.  Det ble overtatt av partiet 17. desember 1920 for 115 000 Papiermark (om lag 2000 dollar).
Forlaget publiserte Nazipartiets hovedorgan Völkischer Beobachter, Adolf Hitlers Mein Kampf og en rekke andre bøker, noveller, kart, sangbøker og kalendere.  I 1943 eide forlaget over 70 prosent av aviser og magasiner i Tyskland.  


== Historie ==
Selskapet ble første gang registrert 2. januar 1887 under navnet Münchener Beobachter.  I 1901 ble det registrert under navnet Franz Eher.  Etter Ehers død ble selskapet overtatt av Rudolf von Sebottendorf i 1918.  Året etter ble det gjort om til et selskap med begrenset ansvar («GmbH») for å unngå en mulig konkurs.
I starten var utgivelsen av Völkischer Beobachter forlagets hovedoppgave.  Avisen ble overtatt av NSDAP i 1920 og ble dagsavis i 1923.  Etter det mislykkede ølkjellerkuppet samme år ble den stengt. Avisen ble relansert i 1925 og ble dagsavis i 1927.
I 1929 ga forlaget ut 59 nazistiske dagsaviser.  Ved den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 utga forlagsjuset 83 dagsaviser og 212 ukeblader.  
Kort tid etter maktovertakelsen ble kommunistpartiet KPD, det sosialdemokratiske partiet og fagbevegelsen i Tyskland forbudt. Max Amann ble sjef for Rikspressekammeret (Reichspressekammer) og forlaget nøt godt av de beslaglagte eiendelene fra pressen til de forbudte organisasjonene. I 1935 ble de katolske avisene i Tyskland undertrykt. Selskapet ekspanderte frem til slutten av den andre verdenskrig ved hjelp av oppkjøp fra store tyske mediehus – ofte til rimelige priser fordi det ikke fantes alternative kjøpere.  
Eher Verlag ble oppløst i 1945 og eiendelene ble overført til delstatsmyndighetene i Bayern. Mange av publikasjonene forsvant med forlaget.  Andre kom ut igjen under tillatelse fra de allierte militærmyndighetene i det aktuelle området.


== Eksterne lenker ==
Ketupa.net
Ralph Broome

Ralph Edward Howard Broome (født 5. august 1889, død 25. januar 1985) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Broome vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var fører på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på sølvlaget var Thomas Arnold, Alexander Richardson og Rodney Soher.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  sølv i bobsleigh, firer/femmer-bob  Storbritannia


== Eksterne lenker ==
(en) Ralph Broome – Olympics.com 
(en) Ralph Broome – Olympic.org 
(en) Ralph Broome – Olympedia 
(en) Ralph Broome – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ralph Broome – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Ralph Broome – TheSports.org
Thomas Arnold (bob)

Thomas Alfred Arnold (født 1901, død ukjent) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Arnold vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh i Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på det britiske sølvlaget var Ralph Broome, Alexander Richardson og Rodney Soher.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  sølv i bobsleigh, firer/femmer-bob  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Arnold – Olympics.com 
(en) Thomas Arnold – Olympic.org 
(en) Thomas Arnold – Olympedia 
(en) Thomas Arnold – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Thomas Arnold – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Thomas Arnold – TheSports.org
Alexander Richardson

Alexander Whitmore Colquhoun Richardson (født 11. mai 1887, død 22. juli 1964) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Richardson vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på det britiske sølvlaget var Ralph Broome, Thomas Arnold og Rodney Soher.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  sølv i bobsleigh, firer/femmer-bob  Storbritannia


== Eksterne lenker ==
(en) Alexander Richardson – Olympics.com 
(en) Alexander Richardson – Olympic.org 
(en) Alexander Richardson – Olympedia 
(en) Alexander Richardson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Alexander Richardson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Alexander Richardson – TheSports.org
Rodney Soher

Rodney Ewart Soher (født 27. november 1893, død 25. januar 1983) var en britisk bobkjører som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.
Soher vant en olympisk sølvmedalje i bobsleigh under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på firerboben «Storbritannia II» som kom på andreplass bak Sveits. De andre på sølvlaget var Ralph Broome, Thomas Arnold og Alexander Richardson.


== OL-medaljer ==
1924  Chamonix -  sølv i bobsleigh, firer/femmer-bob  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rodney Soher – Olympics.com 
(en) Rodney Soher – Olympic.org 
(en) Rodney Soher – Olympedia 
(en) Rodney Soher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rodney Soher – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Rodney Soher – TheSports.org
Fellesforbundet for Sjøfolk

Fellesforbundet for Sjøfolk (FFFS) er et forbund som organiserer seilende sjøansatte.
Forbundet ble dannet 21. oktober 2000 etter initiativ fra Leif R. Vervik. Det ble etablert som Seilende Oljearbeideres Forening (SOF). Det endret navn i 2004. Forbundet er ikke tilknyttet LO eller Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og er et politisk uavhengig forbund. Medlemsbladet heter Dråpen.
Forbundet jobber med både arbeidstaker spørsmål, som konflikter eller tariff sprøsmål, og mer tyngre arbeidsrett. Eksempler på sistnevnte er saken om «Tvungen tarifftrekk», «62 års-saken» og så videre.Landsmøtet er høyeste myndighet.
Harald J. Prytz sitter som valgt leder.
Forbundet har ikke tillitsvalgte.


== Andre forbund for sjøansatte ==
Norsk Sjømannsforbund
Norsk Sjøoffisersforbund
Det norske maskinistforbund
Energiforbundet SAFE


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted