jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sideridis

Sideridis spp. er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Denne slekten, med 26 kjente arter, ble tidligere ofte regnet som en del av den store slekten Hadena. Fem arter forekommer i Europa, to er funnet i Norge.


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 30 – 43 mm for de norske artene), kraftige nattfly, mer eller mindre grå eller brune på farge, ofte med hvite flekker. Bakvingene er grå.


== Levevis ==
Noen av disse artene har, i likhet med artene i slekten Hadena, larver som bare lever på frøene av planter i nellikfamilien (Caryophyllaceae), særlig smeller (Silene spp.). Andre arters larver lever på lave planter. De voksne sommerfuglene flyr om natten, mest tidlig på sommeren. De fleste av artene finnes på tørre steder, ofte ute ved havet.


== Utbredelse ==
Denne slekten finnes i den palearktiske sone, Nord-Amerika, Afrika og Sørøst-Asia.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Noctuoidea
Familien nattfly, Noctuidae
Underfamilien Hadeninae
Stammen Hadenini
Slekten Sideridis Hübner, 1821
Underslekten Aneda
fiolett nellikfly, Sideridis rivularis (Fabricius, 1775)
Underslekten Dianthivora
Sideridis implexa (Hübner, 1809)
Underslekten Sideridis (i snever forstand)
Sideridis egena (Lederer, 1853)
Sideridis lampra (Schawerda, 1913)
Hvitpunktnellikfly, Sideridis turbida (Esper, 1790)


== Kilder ==
Norges sommerfugler – Nattfly
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Svenska Fjärilar, med bildegalleri Arkivert 5. februar 2007 hos Wayback Machine.
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Sideridis i Encyclopedia of Life 
(en) Sideridis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sideridis hos Artsdatabanken 
(sv) Sideridis hos Dyntaxa 
(en) Sideridis hos Fauna Europaea 
(en) Sideridis hos ITIS 
(en) Sideridis hos NCBI 
(en) Kategori:Sideridis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sideridis – detaljert informasjon på Wikispecies
Store Gørja

Store Gørja er et vann i Nordmarka i Oslo. Det ligger 376 meter over havet og har et areal på 0,16 km². Vannet har tilløp fra Kalvsjøen i sør og har utløp mot nordvest til Lille Gørja.
I nordenden av Store Gørja ligger en tømmerkistedam. Dammen som opprinnelig var her, ble restaurert i 1995. Like ved dammen ligger også Gørjahytta. Hytta ble bygget i 1929. Hytta disponeres av Oslomarkas Fiskeadministrasjon og er åpen for servering hver helg i skisesongen.


== Se også ==
Liste over innsjøer i Oslo


== Referanser ==
Eide ungdomsskole

Eide ungdomsskole er en ungdomsskole i Hustadvika kommune. Barneskolene på Eide, Lyngstad og Vevang sokner til denne ungdomsskolen. Det er til sammen ca. 160 elever i 8. – 10. trinn.
Eide ungdomsskole ble startet ombygget i 2007 på grunn av dårlige arbeidsmiljøer. Arbeidet ble ferdig i 2009.
Skolen ligger litt utenfor tettstedet Eide, like ved Eidehallen.


== Referanser ==
Charles Lyell

Charles Lyell (født 14. november 1797 i Kinnordy i Forfarshire, død 22. februar 1875 i London) var en skotsk geolog.
Lyell har navngitt flere geologiske epoker, blant annet pleistocen.


== Virke ==


=== Priciples of Geology ===
Lyell betraktes sammen med James Hutton som den moderne geologis fedre, i den forstand at de utviklet geologien til en egen vitenskapsgren. Hans viktigste arbeid var omfattende lagfølgestudier for å utrede forskjellige epoker, studier som han utførte i 1830-årene. Hans viktigste publikasjon kom i 1830: Principles of Geology, med undertittelen Being an inquiry how far the former changes of the earth's surface are referable to causes now in operation. Denne boka gav for første gang en forståelig ulegning av bergartssyklus, og ble brukt som lærebok i geologi i mange tiår etterpå.
Lyells verk baserer seg på aktualitetsprinsippet, som går ut på at dagens fysiske fenomener som vær og vind har vært de samme gjennom hele planetens historie og formet planeten gjennom enorme tidsrom. Fram til boka kom ut hadde det rast en opphetet debatt mellom aktualister og tilhengerne av såkalt katastrofsime. Etter utgivelsen ble aktualitetsprinsippet godtatt som det rådende paradigme i geologien.Charles Darwin leste boka under jordomseilingen med HMS Beagle, og siterte den som et av de viktigste grunnlagene for utarbeidelsen av evolusjonsteorien.


=== Darwin-Wallace-affæren ===
Lyell ble etter hvert en nær venn med og mentor for Darwin, men aksepterte aldri dennes evolusjonsteori fullt ut, til tross for at han var en av de første som ble konsultert av Darwin om disse teorier. Han var også den Alfred Russel Wallace ønsket å henvende sin egen evolusjonsteori til, og Lyell, sammen med med botanikeren Joseph Dalton Hooker utarbeidet kompromisset der både Darwins og Wallaces brev ble lest opp for the Linnean Society i 1898. Denne ordningen førte til at de to skribentene kunne dele æren, og tillot Darwin å publisere The Origin of Species året etter med æren i behold.


=== The Antiqity of Man ===
I 1863 gav Lyell selv ut boken Geological Evidence of the Antiquity of Man der han beskrev sin tolkning av utviklingslæren. Han argumenterte for at menneske som art måtte være mye eldre enn de få tusen årene som til da var vanlig antatt. Han polulariserte også de første bevisene for at tidlige mennesker hadde eksistert sammen med fossile dyrearter som huleløve og mammut. Lyells dramatiske litterære stil og status som en av verdens fremste geologer var med å gjøre disse ideene kjent. Et resultat av Lyells bok var framveksten av «prehistorisk arkeologi» (arkeologiske undersøkelser av tidlig steinander) og paleoantropologi.


== Utmerkelser ==
Lyell ble tildelt Royal Medal i 1834, Copley Medal i 1858 og Wollaston Medal i 1866. 
Han ble også tildelt Tistelordenen, og i 1864 ble han utnevnt til baronett.
Månekrateret Lyell er oppkalt etter ham, likeså et krater på Mars, og fjellet Mount Lyell vest på Tasmania i Australia.


== Referanser ==
Frønsvolltråkka

Frønsvollstråkka er et sentralt sti-, løype- og veikryss i søndre del av Nordmarka og navn på området hvor bomveien fra Midstua møter skogsbilveien fra Ullevålseter.
International Gymnastics Hall of Fame

International Gymnastics Hall of Fame er et æresgalleri for turnere, som ligger i Oklahoma City i den amerikanske delstaten Oklahoma. Æresgalleriet er opprettet for å ære prestasjonene og bidragene til verdens utøvere, trenere og ledere innen turn.  
Det første æresgalleriet for turn ble grunnlagt i 1972 av Frank Wells fra National Gymnastics Clinic. Dette hadde bare én oppføring; Olga Korbut, og opphørte på slutten av 1970-tallet. Dagens museum ble opprettet i 1986 av Glenn Sundby, som utgir magasinet International Gymnast. Museet lå opprinnelig i Oceanside i California, men ble flyttet til Oklahoma City i 1997.
Museet ligger i Science Museum Oklahoma.


== Medlemmer ==


=== Kvinner ===
Simona Amanar (Romania, 2007)
Polina Astakhova (Sovjetunionen, 2002)
Svetlana Boginskaja (Sovjetunionen, SUS; 2005)
Lyubov Burda (Sovjetunionen, 2001)
Věra Čáslavská (Tsjekkoslovakia, 1998)
Nadia Comăneci (Romania, 1993)
Yelena Davydova (Sovjetunionen, 2007)
Maxi Gnauck (DDR, 2000)
Keiko Ikeda (Japan, 2002)
Karin Janz (DDR, 2003)
Agnes Keleti (Ungarn, 2002)
Nellie Kim (Sovjetunionen, 1999)
Olga Korbut (Sovjetunionen, 1988)
Natalia Kuchinskaya (Sovjetunionen, 2006)
Larisa Latynina (Sovjetunionen, 1998)
Shannon Miller (USA, 2006)
Lilia Podkopayeva (Ukraina, 2008)
Helena Rakoczy (Polen, 2004)
Mary Lou Retton (USA, 1997)
Cathy Rigby (USA, 1997)
Yelena Shushunova (Sovjetunionen, 2004)
Daniela Silivaş (Romania, 2002)
Ecaterina Szabo (Romania, 2000)
Ludmilla Tourischeva (Sovjetunionen, 1998)
Teodora Ungureanu (Romania, 2001)
Berthe Villancher (Frankrike, 2002)
Ma Yanhong (Kina, 2008)
Erika Zuchold (DDR, 2005)


=== Menn ===
Nikolai Andrianov (Sovjetunionen, 2001)
Vladimir Artemov (Sovjetunionen, 2006)
Max Bangauter (Sveits, 2003)
Frank Bare (USA, 1999)
Dmitry Bilozerchev (Sovjetunionen, 2003)
Miroslav Cerar (Slovenia, 1999)
Bart Conner (USA, 1997)
Stoyan Deltchev (Bulgaria, 2008)
Alexander Dityatin (Sovjetunionen, 2004)
Yukio Endo (Japan, 1999)
Arthur Gander (Sveits, 1997)
Eberhard Gienger (Germany, 2007)
Bruno Grandi (Italia, 2001)
Savino Guglielmetti (Italia, 1998)
Jack Gunthard (Sveits, 1997)
Takuji Hayata (Japan, 2004)
Béla Károlyi (Romania, USA; 1997)
Shigeru Kasamatsu (Japan, 2007)
Sawao Kato (Japan, 2001)
Eizo Kenmotsu (Japan, 2006)
Valeri Liukin (Sovjetunionen, 2005)
Eugen Mack (Sveits, 1999)
Franco Menichelli (Italia, 2003)
Akinori Nakayama (Japan, 2005)
Li Ning (Kina, 2000)
Takashi Ono (Japan, 1998)
Heikki Savolainen (Finland, 2004)
Boris Tsjaklin (Sovjetunionen, 2002)
Leon Štukelj (Slovenia, 1997)
Masao Takemoto (Japan, 1997)
Kurt Thomas (USA, 2003)
William Thoresson (Sverige, 2001)
Jurij Titov (Sovjetunionen, 1999)
Shuji Tsurumi (Japan, 2008)
Peter Vidmar (USA, 1998)
Haruhiro Yamashita (Japan, 2000)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Iowa (album)

Iowa er det andre studioalbumet til det amerikanske heavy metal-bandet Slipknot.
Albumet ble produsert av Ross Robinson og utgitt 28. august 2001 av Roadrunner Records. Albumnavnet er hentet fra staten hvor bandet kommer fra; Iowa.
Det var store forventninger etter bandets selvtitulerte debutalbum, noe som førte til at albumet var blant topp ti mest solgte i ni land. To av sporene, «Left Behind» og en remiks av «My Plague» ble nominert til Grammy. Albumet solgte til platina i Canada og USA.


== Sporliste ==
«(515)» – 1:00
«People = Shit» – 3:35
«Disasterpiece» – 5:08
«My Plague» – 3:40
«Everything Ends» – 4:14
«The Heretic Anthem» – 4:14
«Gently» – 4:54
«Left Behind» – 4:01
«The Shape» – 3:37
«I Am Hated» – 2:37
«Skin Ticket» – 6:41
«New Abortion» – 3:36
«Metabolic» – 3:59
«Iowa» – 15:03Bonusspor«Liberate» (konsertopptak; japansk bonusspor) – 4:25


== Personell ==
(#8) Corey Taylor – Vokal
(#7) Mick Thomson – Gitar
(#4) James Root – Gitar
(#2) Paul Gray – Bassgitar
(#1) Joey Jordison – Slagverk
(#6) Shawn Crahan – Perkusjon, bakgrunnvokal
(#3) Chris Fehn – Perkusjon, bakgrunnvokal
(#0) Sid Wilson – DJ
(#5) Craig Jones – Sampling


== Eksterne lenker ==
(en) Iowa på Discogs 
(en) Iowa på MusicBrainz 
(en) Iowa på Spotify 
(en) Iowa på AllMusic
Haruhiro Yamashita

Haruhiro Yamashita (japansk: 山下 治広) (født 11. november 1938 i Uwajima) er en tidligere japansk turner.
Han deltok i turn under Sommer-OL 1964, der han vant to gullmedaljer, i lagkonkurransen og i hopp individuelt. I tillegg fikk han 4.-plass i bøylehest og 6.-plass i den individuelle mangekampen.
Yamashitas styrke var i hopp, og han har to VM-medaljer i hopp; Sølv i 1962 og gull i 1966.
I 2000 ble Yamashita oppført i International Gymnastics Hall of Fame. I sin takketale for oppføringen i dette æresgalleriet fortalte han historien bak hoppøvelsen yamashita, som er oppkalt etter ham:
Mens han gikk på University of Physical Education så han en ung turner som gjorde dette hoppet. Yamashita adopterte hoppet, og brukte det i konkurranser i Europa. FIG godkjente hoppet, ga det en verdi, og kalte det yamashita. Han gjorde dette hoppet bl.a. under VM i Praha i 1962, der han vant sølv. Etter dette ble han redd for at noen skulle lære seg dette hoppet bedre enn ham selv, så til Sommer-OL 1964 i Tokyo la han til halv skru i sitt andre hopp. Han fikk 9,9 for det første hoppet, uten skru, og 9,75 for det andre, dette holdt til OL-gull. Etter OL i 1966 fikk han imidlertid ikke til å skru lenger, så i VM 1966 gjorde han to yamashita uten skru; en med anslag på enden av hesten, og en med anslag midt på hesten. Dette holdt til VM-gull.


== Eksterne lenker ==
(en) Haruhiro Yamashita – Olympics.com 
(en) Haruhiro Yamashita – Olympic.org 
(en) Haruhiro Yamashita – Olympedia 
(en) Haruhiro Yamashita – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Haruhiro Yamashita – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Haruhiro Yamashita – FIG 
(en) Haruhiro Yamashita – Gymn Forum 
Profil på DatabaseOlympics.com
International Gymnastics Hall of Fame – Yamashitas takketale ved oppføringen
Candlemas Islands

Candlemas Islands er en gruppe ubebodde øyer i den nordlige delen av Sør-Sandwichøyene. Øyene administreres av det britiske oversjøiske territoriumet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. 
Candlemas Islands består av øyene Candlemas Island og Vindication Island, i tillegg til flere holmer.
Candlemas Islands ble oppdaget 2. februar 1775 av en britisk ekspedisjon under ledelse av James Cook og har fått sitt navn etter kirkedagen samme dag, kyndelsmesse (engelsk: Candlemas).
Fires at Midnight

Fires at Midnight er et album fra Blackmore's Night, gitt ut 10. juli 2001 av Steamhammer US.


== Sporliste ==
«Written in the Stars» – 4:50
«The Times They Are a Changin'» – 3:33 (Skrevet av Bob Dylan)
«I Still Remember» – 5:42
«Home Again» – 5:28
«Crowning of the King» – 4:32
«Fayre Thee Well» – 2:08
«Fires at Midnight» – 7:36
«Hanging Tree» – 3:47
«The Storm» – 6:12
«Mid Winter's Night» – 4:30
«All Because of You» – 3:37
«Waiting Just for You» – 3:17
«Praetorius (Courante)» – 1:57
«Benzai-Ten» – 3:52
«Village on the Sand» – 5:04
«Again Someday» – 1:42B-side til singelen «The Times They Are a Changin'»

«Sake of the Song» – 3:13


== Eksterne lenker ==
(en) Fires at Midnight på Discogs 
(en) Fires at Midnight på MusicBrainz 
(en) Fires at Midnight på Spotify 
(en) Fires at Midnight på AllMusic
Heinz Winckler

Heinz Carl Heinrich Winckler (født 22. mars 1978) var den første vinner av Idol i Sør-Afrika.
Han var den eldste av tre søsken, født i Stellenbosch. Etter å ha vunnet Idol i juni 2002 sluttet han på juss-studier og satset på en artistkarriere. 
I Idol-finalen sang han blant annet Once In A Lifetime skrevet av Stig van Eijk, som også var debutsinglen og solgte til dobbel platina.
Heinz Winckler deltok i World Idol i 2003 som Kurt Nilsen vant, og kom der på 4.-plass. 


== Diskografi ==
Album

Idols: The Album (2002)
One Step Closer (November 2002)
Come Alive (September 2004)
Moment Of Truth (September 2006)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Heinz Winckler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heinz Winckler på Internet Movie Database 
(en) Heinz Winckler hos The Movie Database 
(en) Heinz Winckler på MusicBrainz 
(en) Heinz Winckler på Songkick 
(en) Heinz Winckler på Genius — sangtekster
Blodrød sol (film)

Blodrød sol (originaltittel: Rising sun) er en amerikansk thriller- og kriminalfilm fra 1993 regissert av Philip Kaufman. Filmen handler om to etterforskere i Los Angeles som blir satt til å etterforske et seksualisert drap på en callgirl i japansk storkonsern. Hovedrollene spilles av Sean Connery og Wesley Snipes, mens andre sentrale roller spilles av Harvey Keitel, Cary-Hiroyuki Tagawa, Tia Carrere og Ray Wise. Filmen er basert på Michael Crichtons bok ved samme navn fra 1992. Crichton hadde også manus på filmen (sammen med Kaufman og Michael Backes).
Filmen fikk lunken mottakelse av de amerikanske filmkritikerne, men ble til tross for det en kommersiell suksess.


== Handling ==
Filmen tar utgangspunkt i et seksualisert mord på en ung, vakker kvinne i Los Angeles Hun blir funnet under en innvielsesfest i bygningen til et japansk storkonsern. Politietterforskerne John Connor (Connery) og «Web» Smith (Snipes) settes på saken, men opplever å bli motarbeidet av både japanerne og sin egen ledelse. Etterhvert oppdager de at morderen har blitt tatt opp på video, men identiteten er skjult av manipulerte skygger.


== Om filmen ==
Blodrød sol fikk lunken mottakelse av de amerikanske filmkritikerne og har bare oppnådd 36 % på Rotten Tomatoes.Til tross for den lunkene mottakelsen fra kritikerne ble filmen en kassasuksess og innbrakte over 107 millioner dollar på verdensbasis, hvorav 63 millioner dollar i USA alene. Produksjonskostnadene var på ca. 40 millioner dollar.Blodrød sol pådro seg en rasistanklage på grunn av påstått «nipponfobi» (anti-japanske holdninger). Filmen er imidlertid mindre krass enn boka den er basert på. Kritikerne mente at boka bakvasket og fordømte japanerne. Forfatteren mente det ikke dreide seg om rasisme og Japan, men om den amerikanske industris fall. Reaksjonene nådde nye høyder da filmselskapet 20th Century Fox (som var er japanskeid) plukket boken opp for å filmatisere den. Rasismeanklagene førte til at filmen fikk en kaotisk tilblivelse. Samarbeidet mellom regissøren Philip Kaufman og Michael Crichton raknet. Kaufman ville lage en annen film enn Crichton ville. For å blidgjøre kritikerne i de japanamerikanske organisasjoner forandret han endatil en av de japanske nøkkelpersonene i historien til amerikaner. Dette førte til at Crichton og hans manusforfatterpartner Michael Backes trakk seg fra filmprosjektet i sinne.


== I rollene ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Blodrød sol på Internet Movie Database 
(no) Blodrød sol hos Filmfront 
(sv) Blodrød sol i Svensk Filmdatabas 
(da) Blodrød sol i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Blodrød sol på Allociné 
(nl) Blodrød sol på MovieMeter 
(en) Blodrød sol på AllMovie 
(en) Blodrød sol på Turner Classic Movies 
(en) Blodrød sol på Rotten Tomatoes 
(en) Blodrød sol på Metacritic
Ben Sadoun

Ben Sadoun var en fransk turner. 
Han deltok i det sjette turn-VM som ble arrangert, i 1913, der han deltok på det franske laget som fikk sølv i lagkonkurransen, bak Tsjekkoslovakia.
Pierre Hentges

Pierre Hentges (født 3. september 1890 i Bonnevoie, død 26. desember 1975 i Luxembourg by) var en luxembourgsk turner. 
Han deltok i det sjette turn-VM som ble arrangert, i 1913, der han fikk bronse i skranke. Italienerne Guido Boni og Giorgio Zampori delte gullet med 20,0 poeng av 20 mulige, mens Hentges fikk 19,5 poeng. 
Han deltok også i turn under Sommer-OL 1912, der Luxembourg fikk 4.-plass i lagkonkurransen og 5.-plass i lagkonkurranse, fritt system. 
Hentges ble senere professor i sport, og jobbet ved Lycée de Garçons Luxembourg, en videregående skole i Luxembourg. 


== Eksterne lenker ==
(en) Pierre Hentges – Olympics.com 
(en) Pierre Hentges – Olympic.org 
(en) Pierre Hentges – Olympedia 
(en) Pierre Hentges – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Louis-Charles Marty

Louis-Charles Marty (født 30. desember 1891 i Celte-l'Herault, død 19. mars 1970) var en fransk turner. 
Han var med i to OL og et turn-VM. Hans første OL var i 1912, der han fikk 11.-plass i den individuelle mangekampen. Giorgio Zampori vant denne konkurransen. Neste OL, i 1920 i Paris, ble det 13.-plass i den individuelle mangekampen. Denne gangen ble Giorgio Zampori olympisk mester. 
I VM-sammenheng har han én VM-deltakelse: i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Louis-Charles Marty – Olympics.com 
(en) Louis-Charles Marty – Olympic.org 
(en) Louis-Charles Marty – Olympedia 
(en) Louis-Charles Marty – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Jacques Moser

Jacques Moser var en fransk turner. 
Han var med i turn-VM i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.
Robert Morin

Robert Morin var en fransk turner. 
Han var med i turn-VM i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.
Alexandre Pannetier

Alexandre Pannetier var en fransk turner. 
Han var med i turn-VM i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.
Melanchra

Melanchra spp. er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Denne slekten har 10 kjente arter, inkludert to som tidligere ble regnet til slekten Ceramica.  To arter, svart hagefly og rødt hagefly, er funnet i Norge.


== Utseende ==
Middelsstore (vingespenn 36 – 47 mm for de norske artene), kraftige nattfly, mer eller mindre grå, brune eller svarte på farge, ofte med hvite flekker. Bakvingene er grå. 


== Levevis ==
Disse artene kan påtreffes i mange ulike miljøer, og larvene er nærmest altetende. De kan spise på løvtrær, busker, urter og bregner. 


== Utbredelse ==
Denne slekten finnes i den palearktiske sone og Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata – Homoneura
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien Noctuoidea
Familien nattfly, Noctuidae
Underfamilien Hadeninae
Stammen Hadenini
Slekten Melanchra Hübner, 1820
Underslekten Ceramica
Melanchra picta (Harris, 1841) – Nord-Amerika
rødt hagefly, Melanchra pisi (Linnaeus, 1758) – Europa
Underslekten Melanchra (i snever forstand)
Melanchra adjuncta (Boisduval, 1852)
Melanchra assimilis (Morrison, 1874) -Nord-Amerika
Melanchra diabolica Plante, 1990
Melanchra dierli Behounek, 1995
Melanchra granti Warren, 1905
svart hagefly, Melanchra persicariae (Linnaeus, 1758)
Melanchra postalba Sugi, 1982
Melanchra pulverulenta (Smith, 1888) – Nord-Amerika


== Kilder ==
Norges sommerfugler – Nattfly [1]
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr. [3]


== Eksterne lenker ==
(en) Melanchra i Encyclopedia of Life 
(en) Melanchra i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Melanchra hos Artsdatabanken 
(sv) Melanchra hos Dyntaxa 
(en) Melanchra hos Fauna Europaea 
(en) Melanchra hos ITIS 
(en) Melanchra hos NCBI 
(en) Kategori:Melanchra – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Melanchra – detaljert informasjon på Wikispecies
Arab Strap

Arab Strap er et Indie rock band fra Falkirk i Skottland. Bandet består av vokalist Aidan Moffat og instrumentalist Malcom Middelton.
Bandet er kjent for sine nedstemte og personlige tekster som omhandler ulykkelig kjærlighet og høyt alkoholforbruk. Begge medlemmene i bandet jobber med sine soloprosjekter ved siden av Arab Strap. Bandet har også jobbet sammen med flere andre fra indiescenen i Glasgow, og særlig miljøet rundt plateselskapet Chemikal Underground. 
Bandet ga ut albumet As Days Get Dark i 2021, 25 år etter at det gav ut sin debutplate i 1996.


== Utgivelser ==


=== Studioalbum ===
The Week Never Starts Round Here, Chemikal Underground, 25. november 1996.
Philophobia Chemikal Underground, 19. mai 1998.
Elephant Shoe, Go! Beat Records, 13. september 1999.
The Red Thread, Chemikal Underground, 26. februar 2001.
Monday at the Hug and Pint, Chemikal Underground, 21. april 2003.
The Last Romance, Chemikal Underground, 17. oktober 2005.
As Days Get Dark, Rock Action Records, 5. mars 2021


=== Konsertalbum ===
Mad For Sadness, Go! Beat, 3. mai 1999.
The Cunted Circus, Privat utgivelse, 2003.
Acoustic Request Show, Privat utgivelse, 2005.


=== Samleplater og EP-er ===
The Girls of Summer EP, Chemikal Underground, 1997.
Live, Too Many Cooks, 1998.
Cherubs EP, Go! Beat, 1999.
Singles, Bandai, 1999.
Fukd ID #2, Chemikal Underground, 2000.
Quiet Violence, Privat utgivelse, 2002.
The Shy Retirer EP Chemikal Underground, 2003.
Ten Years Of Tears, Chemikal Underground, 2006.


=== Singler ===


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arab Strap på Apple Music 
(en) Arab Strap på Discogs 
(en) Arab Strap på MusicBrainz 
(en) Arab Strap på Spotify 
(en) Arab Strap på Songkick 
(en) Arab Strap på AllMusic 
Arab Strap på Facebook 
Arab Strap på Instagram 
Offisiell side for Malcolm Middleton.
Offisiell side for Aidan Moffat.
Arab Straps side hos Chemikal Underground.