jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ingrid Schulerud

Ingrid Schulerud (født 8. juli 1959 i Oslo) er en norsk diplomat. Hun var fra 2015 til 2019 ambassadør ved Norges ambassade i Brussel. Hun var fagdirektør i Utenriksdepartementet da hun i statsråd 19. april 2015 ble utnevnt til ambassadør i Brussel.Schulerud er utdannet cand.mag. og begynte i utenrikstjenesten i 1988. Hun ble utnevnt til byråsjef i Utenriksdepartementet i 1999 og var seniorrådgiver 2002–2005, avdelingsdirektør 2005–2007, seniorrådgiver 2007–2011 og fagdirektør 2011–2015.
Hun er datter av Mentz Schulerud og derved niese av Anne-Cath. Vestly. Hun giftet seg med Jens Stoltenberg 14. august 1987, og sammen har de to barn. Deriblant Catharina Stoltenberg i elektronikaduoen Smerz.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Schulerud – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ingrid Schulerud på Internet Movie Database 
(no) Intervju i Dagbladet
(no) Intervju i Aftenposten
(no) Profil i Aftenposten
Lyngdvergmåler

Lyngdvergmåler (Eupithecia nanata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes langs kysten nord til Nordland i Norge.


== Utseende ==
En liten (vingespenn 13 – 20 mm), spinkel, lysgrå måler. Den er ganske variabel i størrelse og vingetegninger, men kan vanligvis kjennes på de påfallende smale vingene. Forvingen har vanligvis et ganske markert, bredt, mørkere tverrbånd i midten, dette er kantet på begge sider med doble, hvite striper. Bakvingen er litt blekere enn forvingen. Larven er lang og slank, blekt gulbrun med tegninger som er rosa til mørkt rosabrune. På ryggen har den en rekke av pileformede flekker, øverst oppe på sidene en oppbrutt, mørk sidestripe. Lenger nede på sidene har den en rekke av hvite, Y-formede flekker som ikke er bundet sammen til en sidestripe.


== Levevis ==
Larvene lever på røsslyng (Calluna vulgaris), og arten finnes på heier der denne vokser. Voksne målere kan påtreffes fra mars til september, arten har gjerne to, litt uregelmessige, generasjoner hver sommer.


== Utbredelse ==
Arten finnes over det meste av Europa, unntatt lengst i sørøst, og i det nordlige Asia. I Norge forekommer den nord til den sørlige delen av Nordland.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) lyngdvergmåler i Encyclopedia of Life 
(en) lyngdvergmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lyngdvergmåler hos Artsdatabanken 
(sv) lyngdvergmåler hos Dyntaxa 
(en) lyngdvergmåler hos Fauna Europaea 
(en) lyngdvergmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Eupithecia nanata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Eupithecia nanata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Eupithecia nanata
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Eikedvergmåler

Eikedvergmåler (Eupithecia dodoneata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes langs kysten til Rogaland i Norge.


== Utseende ==
En liten (vingespenn 16 – 19 mm), slank, gråspraglete måler. Forvingen er forholdsvis kontrastrikt tegnet med mørke tverrbånd og en smal, svart flekk. Larven er blekbrun (brun-beige) med en rekke av mørkebrune, pilformede flekker langs ryggen og hvite tegninger på sidene. Den har en del korte børster og kroppen er overstrødd med små, hvite vorter.


== Levevis ==
Arten lever i løvskog, skogkanter, hager og parker. De voksne målerne flyr fra kveldingen og utover i mai – juni, og kommer gjerne til lys. Larvene lever på blomstene av eik (Quercus spp.) og hagtorn (Crataegus spp.). 


== Utbredelse ==
Arten forekommer i Nord-Afrika, og i Europa bortsett fra lengst i nordøst.
I Norge finnes den bare langs kysten vest til Rogaland.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) eikedvergmåler i Encyclopedia of Life 
(en) eikedvergmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) eikedvergmåler hos Artsdatabanken 
(sv) eikedvergmåler hos Dyntaxa 
(en) eikedvergmåler hos Fauna Europaea 
(en) eikedvergmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Eupithecia dodoneata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Eupithecia dodoneata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Eupithecia dodoneata
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Augustdvergmåler

Augustdvergmåler (Eupithecia pusillata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.


== Utseende ==
En liten (vingespenn 17 – 21 mm), slank, grå måler. Forvingen er forholdsvis kontrastrikt farget, med markerte, lyse og mørke tverrbånd og korte, svarte lengdestreker. Den mangler ofte en svart flekk midt i vingen. Larven har en del korte børster og tallrike små, hvite vorter. Kroppen er grønn, langs ryggen har den enten en enkel, mørk ryggstripe eller en rekke av klokkeformede, mørkbrune flekker.


== Levevis ==
Artens norske navn er litt misvisende da man kan treffe på de voksne målerne like fra juli til begynnelsen av oktober. Larvene lever på einer (Juniperus communis) og en del plantede bartrær.


== Utbredelse ==
Arten finnes i hele Europa og i det nordlige Asia. Den finnes over alt i Norge nord til Troms.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) augustdvergmåler i Encyclopedia of Life 
(en) augustdvergmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) augustdvergmåler hos Artsdatabanken 
(sv) augustdvergmåler hos Dyntaxa 
(en) augustdvergmåler hos Fauna Europaea 
(en) augustdvergmåler hos ITIS 
(en) augustdvergmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Eupithecia pusillata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Eupithecia pusillata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eupithecia pusillata – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Eupithecia pusillata
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Grandvergmåler

Grandvergmåler (Eupithecia tantillaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia) og finnes nord til Nord-Trøndelag i Norge.


== Utseende ==
En liten (vingespenn 16 – 19 mm), slank, grå måler. Forvingen er lyst grå, litt mørkere i et avgrenset felt ved roten og i et bredt, mørk-kantet tverrbånd rundt midten. Midt i dette båndet sitter en kommaformet, svart flekk. Larven er naken, lang og slank, ensfarget gulbrun.


== Levevis ==
Larvene lever på gran (Picea abies), av og til også på andre bartrær. De voksne målerne flyr i mai – juli.


== Utbredelse ==
Arten finnes over hele Europa og i de nordlige delene av Asia.
I Norge er den funnet nord til Nord-Trøndelag, men den er sjelden på Vestlandet, utenfor granas naturlige utbredelse.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) grandvergmåler i Encyclopedia of Life 
(en) grandvergmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) grandvergmåler hos Artsdatabanken 
(sv) grandvergmåler hos Dyntaxa 
(en) grandvergmåler hos Fauna Europaea 
(en) grandvergmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Eupithecia tantillaria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Eupithecia tantillaria – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Eupithecia tantillaria
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Hundhammeren

Hundhammeren er et område i tettstedet Malvik i Malvik kommune i Trøndelag. Området strekker seg fra kommunegrensen til Trondheim og til Saksvik. Hundhammeren ligger ned mot Trondheimsfjorden, ca. 1,5 km vest for Vikhammer og omtrent 4 km øst for Ranheim. Hundhammeren, Saksvik, Vikhammer og Malvik danner tilsammen ett felles tettsted og har tilsammen 7 150 innbyggere (2022).
Området består av en del skog og noe landbruk, men for det meste boligbebyggelse i form av eneboliger, rekkehus og blokker.


== Offentlig kommunikasjon ==
Hundhammeren har bussforbindelde til Trondheim, fra flere steder langs Malvikveien (Gamle E6). I tillegg går det lokalbuss fra Væretrøa til Trondheim.
Den nærmeste stoppestedet for lokaltog er Vikhammer stasjon, ca. 3 kilometer østover, og det nærmeste stoppested for Nordlandsbanen og Meråkerbanen er Trondheim sentralstasjon, ca. 10 kilometer vestover. Den nedlagte jernbanestasjonen  Hundhammeren stasjon, ligger på Hundhammeren.
Nærmeste flyplass er Trondheim lufthavn Værnes på Stjørdal, ca. 20 km østover.
Europavei 6 går i tunnel gjennom Øvre Hundhammeren.


== Referanser ==
USAs helse- og omsorgsminister

USAs helse- og omsorgsminister (Secretary of Health and Human Services) er sjef for Helse- og omsorgsdepartementet i USAs regjering og har ansvar for føderal helse- og sosialpolitikk. Ministeren utnevnes av presidenten med godkjennelse av Senatet.


== Liste over USAs helse- og omsorgsministre siden 1979 ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Secretaries of Health and Human Services of the United States – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Helse- og omsorgsdepartementet
Wang Chunli

Wang Chunli (født 10. august 1983 i Jilin) er en kinesisk skiskytter, og tidligere langrennsløper. Hun konkurrerer for klubben Chinese Biathlon Association.


== Langrenn ==
Wang er student og hun startet sin sportslige karriere som langrennsløper. Hun debuterte i verdenscupen den 19. november 2005 på 10 km klassisk på Beitostølen. Hun kom på 28.-plass, kun et minutt og 40 sekunder bak vinneren Marit Bjørgen, og tok dermed verdenscuppoeng i sitt første verdenscuprenn. Men hun gjorde ikke så stor fremgang. Hennes beste verdenscupresultat ble en 21.-plass fra sprinten i Changchun i sesongen 2005/06. Hun deltok i et VM, Ski-VM 2005 og hennes beste resultat der ble 14.-plass på stafetten og 26.-plass på 15 km dobbel jaktstart. Hun deltok også i Vinter-OL 2006, hennes eneste OL. Der tok hun og Chunli Jiang 13.-plass på sprintstafetten, Wang og det kinesiske laget ble nummer 16. på stafetten og hun ble nummer 18 på 10 km klassisk og 21 på 15 km dobbel jaktstart. Hun gikk totalt åtte individuelle verdenscuprenn før hun byttet til skiskyting. Det siste verdenscuprennet hun var med i var stafetten i Gällivare den 19. november 2006. Men hun har gått noen renn i langrenn siden hun begynte å gå verdenscuprenn i skiskyting, men ikke i verdenscupen i langrenn og dessuten har alle rennene vært i Kina.


== Skiskyting ==
Wang debuterte i verdenscupen i skiskyting den 29. november 2006 med en 18.-plass på normaldistansen i Östersund. Hun fikk større suksess som skiskytter og den 6. desember 2008 overrasket hun og vant sin første verdenscupseier. Hun vant sprinten i Östersund etter en spennende avslutning. Wang skjøt to fulle hus og ledet med 15,7 sekunder etter siste skyting, men Tora Berger gikk mye fortere fra siste skyting og til mål. Likevel greide Wang å vinne, 1,4 sekunder foran Berger. Før det rennet hadde hun to 13.-plasser som beste resultater i verdenscupen. Den ene 13.-plassen var fra fellesstarten i VM i skiskyting 2008, og også hennes beste VM-resultat.
Hun er (per 15. desember 2008) nummer 15 i verdenscupen sammenlagt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wang Chunli – Olympedia 
(en) Wang Chunli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(cn) Wang Chunli – Kinas olympiske komité 
(en) Wang Chunli – FIS (langrenn) 
(en) Wang Chunli – IBU 
(en) Wang Chunli – biathlon.com.ua 
Biografi hos Biatlonworld
Artikkel om hennes første verdenscupseier
Randi Lillealtern

Randi Lillealtern (født 25. april 1975) er journalist i NRK P2. 
Hun ble utdannet som journalist i Volda fra 1998 til 2000. Hun var fra 1997 til 2000 sommer- og tilkallingsvikar i P3, Her og nå for NRK Sør-Trøndelag. Hun er en kjent stemme fra P3-nyheter. Fra 2011 til 2014 var hun Nyhetsjournalist i NRK Trøndelag hvor hun var programleder i God morgen Trøndelag og vaktsjef for Midtnytt. Fra 2005 til 2011 var hun programleder for radioprogrammet Språkteigen på NRK P2.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ukas P2-fjes: Randi Lillealtern nrk.no
Faks

Faks kan sikte til:

Faks (gras)
Telefaks, en telekommunikasjonsteknologi
Faks-lodde, hannen hos fiskearten lodde
Mari Kjetun

Mari Kjetun (født 20. februar 1966 i Bodø)  er en norsk forfatter og skribent fra Asker. Kjetun er medlem av Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere  og er utdannet økonom.
Hun debuterte på Gyldendal med barneboka Tyver, trøbbel og en lysende komet i 2009, som vant Gyldendal og Norlis konkurranse om beste barnebokmanus i 2008. Oppfølgeren Røre, rabalder og en sulten sjiraff kom i august 2010 på Gyldendal. Begge er også utgitt som lydbok på Lydbokforlaget, innlest av Cici Henriksen.I 2011 kom boka Helt Max i dyreparken beregnet på barn som akkurat har lært å lese. Oppfølgerne er Helt Max i Afrika (2012),  Helt Max fyrtårnflaks (2013) og Helt Max fallskjermsjiraff (2014) - samtlige illustrert av Johan Egerkrans.I 2014 kom ungdomsromanen I sjuende himmel – NOT! på Gyldendal.Kjetun har også skrevet for Saltos bokhylle på Gyldendal Undervisning, hvor hun i 2014 kom med titlene Pilotpiratene og Kattekameratene, i 2015 med Sara Sol og i 2016 med Hulesteinens hemmelighet.I 2017 skrev hun manus til musikkdramaet "Gru, glam & glitter!" for Den kulturelle skolesekken i Akershus. Stykket ble vist 35 ganger for over 6500 elever.
I 2019 ble hennes første faktabok "Svaret er sjiraff" utgitt på Cappelen Damm. Boka er ei lettlestbok i serien "Løveunge". I 2022 kom "Søt og farlig" i samme serie.
Hun er utgitt på svensk og dansk: I 2012 kom Mera Max: Max i djurparken og i 2013 Mera Max : Max i Afrika på Rabén & Sjögren. I 2014 kom Helt Max i Afrika som e-bok i den danske skoleportalen Villeby og i 2015 utga Forlaget Carlsen  Max i zoo og Max i Afrika.
Kjetun skriver også interiørreportasjer og reiselivsartikler i norske ukeblader og magasiner. 


== Bibliografi ==
Tyver, trøbbel og en lysende komet, barnebok, Gyldendal (2009)
Røre, rabalder og en sulten sjiraff, barnebok, Gyldendal (2010)
Helt Max i dyreparken, barnebok, Gyldendal (2011)
Helt Max fyrtårnflaks, barnebok, Gyldendal (2013)
Helt Max i Afrika, barnebok, Gyldendal (2012)
I sjuende himmet. NOT, ungdomsbok, Gyldendal (2014)
Helt Max fallskjemsjiraff, barnebok, Gyldendal (2014)
Pilotpiratene, Salto bokhylle-bok, Gyldendal (2014)
Kattekameratene, Salto bokhylle-bok, Gyldendal (2014)
Sara Sol, Salto bokhylle-bok, Gyldendal (2015)
Hulesteinens hemmelighet, Salto bokhylle-bok, Gyldendal (2016)
Gru, glam & glitter, musikkdrama, Den kulturelle skolesekken i Akershus (2017)
Svaret er sjiraff, lettlest faktabok, Cappelen Damm (2019)
Søt og farlig, lettlest faktabok, Cappelen Damm (2022)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Mari Kjetun i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Artikkel om Kjetun i Asker og Bærums Budstikke (2008-12-15)
Kjetun på Gyldendal Norsk Forlag
Kjetun hos Lydbokforlaget
Rabén & Sjögren - Max i Djurparken
Rabén & Sjögren - Max i Afrika
Mari Kjetuns hjemmeside
Hahndorf

Hahndorf er en landsby 25 km øst for Adelaide i Sør-Australia. Stedet ble grunnlagt av tyske, protestantiske nybyggere i 1838. Byen ble oppkalt etter den danske kapteinen Dirk Meinerts Hahn. Den tyske innflytelsen på byen er godt synlig, bygningene i hovedgaten er fortrinnsvis oppført i tradisjonell, tysk bindingsverkstil. På grunn av første verdenskrig ble byen omdøpt Ambleside i 1917, det gamle navnet ble tilbakeført i 1935.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Hahndorf, South Australia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over ordførere i Orkanger

Liste over ordførere i Orkanger viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Orkanger kommune fra opprettelsen av kommunen i 1920 til sammenslåingen av kommunene Orkland, Orkdal, Orkanger og Geitastrand til Orkdal kommune i 1963.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over ordførere i Orkdal
Inger Lindstrøm

Inger Agnete Lindstrøm (født 14. september 1922, død 7. juli 2012) var en norsk maler og kunstner.
Hun var bosatt i Sandviken i Bergenhus bydel, og der bodde hun siden hun ble født, med unntak av noen få år da hun bodde i Sverige. Hun var en kunstinteressert maler som solgte malerier privat, og hun hadde en rekke utstillinger i Norge. Dessuten hadde hun god kontakt med andre malere, både i Norge og i utlandet. Hun var mest aktiv i årene 1941 – 2008.


== Referanser ==
Albatrossavtalen

Albatrossavtalen (Agreement on the Conservation of Albatrosses and Petrels – forkortet ACAP) er en internasjonal traktat fra 2001 som trådte i kraft 1. februar 2004. Albatrossavtalen ble etablert for å stoppe den store nedgangen i sjøfuglbestanden på den sydlige halvkule, spesielt for albatrosser og petreller. Bestanden av svartbrunalbatross har i løpet av de siste 30 år blitt redusert med 40%. Sjøfuglene er truet av introduserte arter i hekkeområdene, forurensning og ved å bli utilsiktet fanget ved linefiske.
Albatrossavtalen beskytter i dag alle albatrossarter og syv petrellarter på den sydlige halvkule. Det er planer om å utvide avtalen til å omfatte den nordlige halvkule i fremtiden.
Sekretariatet har kontor i Tasmania i Australia.


== Berørte arter ==
Følgende arter av albatrosser og petreller er dekket av avtalen:
Liste over albatrosser som dekkes av avtalen:

Diomedea sanfordi (Diomedea sanfordi)
Diomedea epomophora (Diomedea epomophora)
Vandrealbatross (Diomedea exulans)
Diomedea antipodensis (Diomedea antipodensis)
Beltealbatross (Diomedea amsterdamensis)
gulnesealbatross (Diomedea dabbenena)
Sotalbatross (Phoebetria fusca)
Gråalbatross (Phoebetria palpebrata)
Phoebastria irrorata (Phoebastria irrorata)
Thalassarche chlororhyncos (Thalassarche chlororhyncos)
Thalassarche carteri (Thalassarche carteri)
Gråhodealbatross (Thalassarche chrysostoma)
Svartbrunalbatross (Thalassarche melanophrys)
Thalassarche impavida (Thalassarche impavida)
Kvitpannealbatross (Thalassarche bulleri)
Svartflekkalbatross (Thalassarche cauta)
Thalassarche steadi (Thalassarche steadi)
Thalassarche eremita (Thalassarche eremita)
Thalassarche salvini (Thalassarche salvini)Liste over petreller som dekkes av avtalen:

Sørkjempepetrell (Macronectes giganteus)
Nordkjempepetrell (Macronectes halli)
Hvithakepetrell (Procellaria aequinoctialis)
Procellaria conspicillata (Procellaria conspicillata)
Fjellpetrell (Procellaria parkinsoni)
Westlandpetrell (Procellaria westlandica)
Gråpetrell (Procellaria cinerea)


== Land som har signert Albatrossavtalen ==
 Argentina
 Australia
 Brasil
 Chile
 Ecuador
 Frankrike
 New Zealand
 Norge
 Peru
 Spania
 Storbritannia
 Sør-Afrika


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
ACAP

ACAP kan vise til:

Agreement on the Conservation of Albatrosses and Petrels – Albatrossavtalen
Advanced Common Application Platform
Application Configuration Access Protocol
Automated Content Access Protocol
American Council on Alcohol Problems
Eyresjøen

Eyresjøen, på engelsk offisielt Kati Thanda–Lake Eyre, er Australias største innsjø, når den en sjelden gang fylles opp. Innsjøen er vanligvis tørr, og er Australias laveste punkt på 15 meter under havflaten. Den ligger rundt 700 km nord for byen Adelaide i Sør-Australia. 


== Geografi ==
Innsjøen ligger i ørkenlandet i det sentrale Australia, og den er omringet av Eyresjøbekkenet, et enormt, endorheisk system som drenerer inn mot dets laveste punkt, Eyresjøen. Innsjøbunnen er dekket av saltsletter, som er dannet gjennom den sesongmessige fyllingen og påfølgende fordampingen av vann i sjøen. Selv i tørketiden er det som regel noe vann i sjøen, samlet i mindre sjøer utover saltsletta.
Eyresjøen består av en større nordlig del (144 x 75 km) og en mindre sørlig del (65 x 24 km), knyttet sammen gjennom Goyderkanalen. Den første europeeren som så sjøen var Edward Eyre i 1840, og sjøen er oppkalt etter ham.


== Fylling ==
Elvene Diamantina og Cooper, som munner ut i sjøen, har utspring i Queensland, på vestsiden av Great Dividing Range, og renner mot sørvest gjennom Channel Country i retning Eyresjøen. Nedbørsmengden i regntiden bestemmer om vannet vil rekke fram til sjøen, og  om det gjør det, hvor dyp sjøen vil bli. I sterke La Niña-år kan sjøen fylles helt opp. Siden 1885 har dette skjedd i 1886/1887, 1889/1890, 1916/1917, 1950, 1955 og 1974-1976, med det høyeste vannivået på 6 meter i 1974. I 1984 og 1989 ble Eyresjøen fylt opp til 3-4 meter. Bølgedannede terrasser ved bredden av sjøen indikerer at sjøen i den varme perioden i middelalderen hadde permanent vann på nivåer over det fra 1974. Styrtregn i januar 2007 brukte rundt seks uker på å nå fram til sjøen, men bare en liten vannmengde havnet i sjøen.Når sjøen nylig er oppfylt og vannstanden er over 4 meter er ikke sjøen saltere enn havvann, og enkelte typer ferskvannsfisk som er kommet med vannet fra elvene kan overleve der. Etter hvert som saltskorpa på bunnen løser seg opp og vannet fordamper, øker imidlertid saltholdigheten, og fiskene dør igjen. Vannet blir mettet med salt når det er rundt 50 cm dypt, og innsjøen får en rosa farge av et betakaroten-pigment forårsaket av algen Dunaliella salina.
En flom som fyller sjøen til 1,5 meter skjer omtrent hvert tredje år, og fylling til 4 meter en gang hvert tiår. Helt opp blir sjøen bare fylt rundt fire ganger hvert århundre. 


== Yachtklubb ==
«Lake Eyre Yacht Club» har som mål å seile på sjøen når den inneholder vann. Nylige turer fant sted i 1997, 2000, 2001, 2004 og 2007. I 1974, med vanndybder på tre til seks meter, ble flere seksmeters seilbåter fraktet til sjøen og seilte der.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Fluctuations of Lake Eyre, South Australia» Arkivert 24. september 2008 hos Wayback Machine., NASA Earth Observatory
«Lake Eyre, South Australia» Arkivert 21. september 2008 hos Wayback Machine., NASA Earth Observatory
Pelikanmysteriet i Eyresjøen
Dr Vincent Kotwicki: «Floods of Lake Eyre»
Nettsted for Lake Eyre Yacht Club