jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Morten Nilsson

Morten Nilsson (ukjent fødselsår, død like før 6. april 1601) var lagmann i Stavanger i perioden 1590–1601, og er kjent for de lov- og domsamlingene som han etterlot seg.


== Bakgrunn ==
I 1578 var Morten Nilsson fogd i Moss og i 1586 i Luster i Sogn. Han var videre i tjeneste hos Jørgen Kruckow på Tjerne i Ringsaker før han kom til Bergen. Morten Nilsson var byskriver i Bergen i perioden 1588–1590.


== Lagmann ==
7. juni 1591 klokka 08.00 sverget Morten Nilsson lagmannseden på Akershus. Han fikk brev på Stavanger lagdømme da forgjengeren var død. Dagen etter var han som adelsmann med på hyllingen i Oslo. Han hadde likevel i praksis overtatt som lagmann allerede i 1590.
Vi kjenner Morten Nilsson som lagmann i en lang rekke saker i Rogaland og også som dommer ved møter i Herredagen. 2. august 1599 ble oppgavene til lagmannsstillingen delt. Lagmannen hadde også vært byskriver i Stavanger, men nå ble det ansatt en egen byskriver. 
Morten Nilsson hadde en skrivestue på Arnegård. Til stillingen hørte det gods, landskyld, leding, tiende, lagmannstoll og andre visse og uvisse renter og inntekter. Morten Nilsson eide flere eiendommer i Rogaland og skal også ha hatt et sagbruk på Jørstad på Ombo.


== Lov- og domssamlinger ==
Morten Nilsson har eid en rekke gamle håndskrifter om eldre norsk rett. Han laget også sine egne lov- og domssamlinger. 
Asgaut Steinnes skrev at Morten Nilsson skrev av Erlend Fraks lovbok i Bergen før 1580, så han må i perioden som fogd også vært interessert i lovsaker.
Morten Nilssons har etterlatt seg flere håndskrifter, blant annet:

en lovbok er i Nasjonalbiblioteket i Oslo, arkivert som Ms 507 4o.
en samling av dommer er i "En dombog med adskillige norske Dommer fra det XIV Seculo, Bergens Sager især angaaende", i Thotts samlinger 1279 fol., i Det kongelige Bibliotek i København.
en samling av dommer og retterbøter med mer er i Kungliga biblioteket i Stockholms, arkivert som C 18 qv. Morten Nilsson skrev i 1590 om lag halve boken. Den første delen er skrevet med en annen og ukjent håndskrift.
en samling av lover og forordninger er i Nasjonalbiblioteket i Oslo, arkivert som Ms 5 fol.Han skrev av både danske, norrøne og latinske tekster.


== Familie ==
Han var sønn av Nils Marthensson som døde i 1599, og ble gravlagt i Stavanger. 
Han var gift med Barbra Trondsdatter, med ætt fra Gudbrandsdalen. De hadde sønnen Samuel Mortenson født i 1592. 
Morten Nilsson døde i 1601.


== Litteratur ==
Kvitrud, Arne (2004): Personer, familier og slekter i og i tilknytning til Stavanger i perioden 1400-1599, Stavanger.
Johannes Elgvin (1956): En by i kamp, Stavanger bys historie, 1536-1814, Stavanger.
Hengevingslekten

Hengevingslekten (latin: Phegopteris) med underliggende seksjoner er en gruppe (slekt) av bregner innenfor hengevingfamilien, som igjen inngår i den store, monofyletiske ordenen Polypodiales.Det er fortsatt vanlig å inkludere Pseudophegopteris og Macrothelypteris som egne seksjoner i den store hengevingslekten Phegopteris, som egentlig bare hadde 3 arter, men som nå omfatter en rekke arter fra nevnte to underslektene. Dessuten er flere arter innen myrtelgslekten del av en klade som utgjøres av hengevingslekten.
Bladskaftene kan ha noen, spredte skjell, men ellers er de glatte. Det er to karstrenger nederst på bladskaftene. Bladene er generelt dobbelt parflikede, på artene i Norden ofte med litt avstand mellom bladene. Ofte er bladene litt ulikt formet eller satt – hengeving (Phegopteris connectilis) har to ned-hengende blader nederst (derav navnet).
Sporehushopene (sori) på disse bregnene er nesten alltid runde, og sitter på "tradisjonelt" vis nær bladkanten. Sporehushopene er omgitt av enten et tynt slør (indusium) som faller av tidlig, eller de mangler slør overhodet. Kromosomtallet (x) er oftest 27-36.
I Norden og Norge har vi 1 art – vanlig hengeving er utbredt i hele Norden, Færøyene og det vestlige Island.
Nyere forskning (Smith et Al, 2006) basert på genetikk, viser at slekten Phegopteris er mer atskilt enn de andre slektene i hengevingfamilien, og at denne slekten fylogenetisk sett skiller lag med de andre allerede ved roten av familietreet. 


== Seksjoner og arter ==
Følgende er seksjonene innenfor slekten (Smith et Al, 2006), samt noen av de artene i disse:

Seksjon (Phegopteris)
Hengeving (Phegopteris connectilis)
Phegopteris hexagonoptera (østlige USA, Ontario)
Phegopteris decursive-pinnata (Øst-Asia)
Seksjon (Pseudophegopteris)
Pseudophegopteris aurita = syn. Phegopteris aurita (Australia)
Pseudophegopteris cruciata
Pseudophegopteris cyclocarpa (Australia)
Pseudophegopteris dianae (St. Helena)
Pseudophegopteris hirtirachis
Pseudophegopteris levingei
Pseudophegopteris paludosa (Australia)
Pseudophegopteris pyrrhorhuchis'
Pseudophegopteris subaurita'
Seksjon (Macrothelypteris), 10 arter
Macrothelypteris ogasawarensis (Japan)
Macrothelypteris torresiana = syn. Phegopteris torresiana (Nord-Amerika, Tanzania, Madagaskar, New Zealand))
Macrothelypteris viridifrons (Asia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hengevingslekten i Encyclopedia of Life 
(en) Hengevingslekten i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hengevingslekten hos Artsdatabanken 
(sv) Hengevingslekten hos Dyntaxa 
(en) Hengevingslekten hos ITIS 
(en) Hengevingslekten hos NCBI 
(en) Hengevingslekten hos The International Plant Names Index 
(en) Hengevingslekten hos Tropicos 
(en) Kategori:Phegopteris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phegopteris – detaljert informasjon på Wikispecies 
A. R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P. G. Wolf (2006): «A classification for extant ferns», i tidsskriftet Taxon 55(3), side 705-731. (online versjon)
Smørtelgslekten

Smørtelgslekten (latin: Oreopteris) med er en gruppe (slekt) av bregner innenfor hengevingfamilien, som igjen på sin side inngår i den store, monofyletiske ordenen Polypodiales.Slekten har bare 3 arter, hvorav en er utbredt i Norge og Norden – smørtelg.
Det er to karstrenger nederst på bladskaftene. Bladene er generelt dobbelt parflikede, i Norden ofte med litt avstand mellom bladene. Arten smørtelg har blader som blir gradvis mindre oppover stilken, men også nedover stilken fra der de lengste bladene står. Dette gjør bladstillingen litt «utradisjonell» for en bregneart.
Sporehushopene (sori) er nesten alltid runde, og sitter på "tradisjonelt" vis nær bladkanten. Sporehushopene er omgitt av enten et tynt slør (indusium) som faller av tidlig, eller de mangler slør overhodet. 


== Slekt, seksjoner og arter ==
Det er bare 3 arter i smørtelgslekten:

Smørtelg (Oreopteris limbosperma)
Oreopteris elwesii
Oreopteris qualpaertensis (Nord-Amerika, nordlige Asia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Smørtelgslekten i Encyclopedia of Life 
(en) Smørtelgslekten i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Smørtelgslekten hos Artsdatabanken 
(sv) Smørtelgslekten hos Dyntaxa 
(en) Smørtelgslekten hos NCBI 
(en) Smørtelgslekten hos The International Plant Names Index 
(en) Smørtelgslekten hos Tropicos 
(en) Kategori:Oreopteris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oreopteris – detaljert informasjon på Wikispecies 
A. R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P. G. Wolf (2006): «A classification for extant ferns», i tidsskriftet Taxon 55(3), side 705-731. (online versjon)
Longjiang

Longjiang (kinesisk: 龙江县; pinyin: Lóngjiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Qiqihar.
I 2010 var folketallet på 610 000 innbyggere.


== Referanser ==
Shenzhou 7

Shenzhou 7 (forenklet kinesisk: 神舟七号; pinyin: Shénzhōu qī hào) var den tredje kinesiske bemannede romferden. Den var Kinas første romferd med tre personer ombord og under ferden skjedde Kinas første romvandring. Fra Shenzhou ble det for første gang avfyrt en liten overvåkningssatellitt med et CCD stereokamera som kunne ta 3D-bilder av romskipet og romvandringen.
Flyvningen brukte Shenzhou-fartøyet og ble skutt opp med bæreraketten Chang Zheng 2F fra Jiuquan satellittutskytningssenter den 25. september 2008 klokken 21:10 kinesisk tid og landet 28. september 2008 klokken 17:00 kinesisk tid.


== Besetning ==
Den 17. september 2008 ble det offentliggjort hvilke astronauter (taikonauter) som skulle med:
Zhai Zhigang, leder
Liu Boming
Jing HaipengRomvandringen ble foretatt av Zhai Zhigang, og varte 15 minutter. Begivenheten ble overført direkte på kinesisk fjernsyn.


== Referanser ==
Zhai Zhigang

Zhai Zhigang (kinesisk: 翟志刚, pinyin: Zhái Zhìgāng; født den 10. oktober 1966 i fylket Longjiang i byprefekturet Qiqihar i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kamppilot og astronaut i Shenzhou-programmet. Den 27. september ble han den første kineser som foretok en romvandring.
Han var med i en gruppe på tre som trente til Shenzhou 5-ferden men Yang Liwei ble valgt. Han var også med i gruppen på seks som trente til Shenzhou 6, men uten å komme med. Han ble med på Shenzhou 7 sammen med to andre astronauter. Misjonen tok 68 timer og Zhai Zhigang foretok den første romvandring av en kineser da han i 15 minutter var utenfor romskipet for å frigjøre en satellitt.


== Referanser ==
Zhenlai

Zhenlai (镇赉县; pinyin: Zhènlài Xiàn) er et fylke i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baicheng.
I 1999 var folketallet på 315 161 innbyggere.


== Referanser ==
Fluffer

Fluffer er en medarbeider på produksjon av pornofilm, som sørger for de mannlige pornoskuespilleres ereksjon, slik at de er klar til enkelte scener. Ofte skjer det ved oralsex. 
Ifølge flere pornografiske skuespillere, deriblant James Deen [1] og Keiran Lee [2] ekisterer ikke "fluffere" innenfor porno-bransjen lenger. Selv om disse oppgavene kan ha eksistert i fortiden, så er ikke denne jobben nødvendig lenger på grunn av medisinske fremskritt, for eksempel Viagra og implantater - eller innenfor proteser. 


== Eksterne lenker ==
Intervju
AN/SPG-51

AN/SPG-51 er en amerikansk ildledningsradar for RIM-66 Standard missiler produsert av Raytheon. Den var i bruk på kryssere i «Virginia»-klassen og «California»-klassen og på destroyere i «Charles F. Adams»-klassen og «Kidd»-klassen.  Den inngår som en del av Mk 74 ildledningssystem.
Radaren virker på G-båndet (4–6 GHz) og I-båndet (8–10 GHz).  Den kan roteres kontinuerlig, og kan virker fra −30 til +83° i forhold til dekksplanet.  Maksimal effekt skal være 30 kW.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
FC2 treningsmanual via tpub (engelsk)
MK-74 Guided Missile Fire Control System (GMFCS) på fas.org (engelsk)
AN/SPG-51D Missile Director Radar på globalsecurity.org (engelsk)
Ingrisk

Ingrisk (også kalt isjorisk) er et finsk-ugrisk språk i den østersjøfinske undergruppen.
Det blir snakket blant ingrere i Ingermanlandsregionen i St. Petersburg-området i Russland, særlig blant russisk-ortodokse kristne. Ved folketellingen i 1989 ble det anslått at 302 personer snakket språket, av en  etnisk gruppe på 820 personer. Under folketellingen i 2010 snakket 120 personer ingrisk, av en etnisk gruppe på 266 personer. En av grunnene til språkets tilbakegang er russifiseringen etter andre verdenskrig.


== Litteratur ==
Paul Ariste: Keelekontaktid, Valgus (Tallinn, 1981) (estisk)


== Eksterne lenker ==
Ethnologues rapport om ingrisk (engelsk)
Lishu

Lishu kan være:

Lishu (隶书), eller kanselliskrift, en gammel form for kinesisk kalligrafi ;
Fylket Lishu (梨树) i byprefekturet Siping i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina ;
Bydistriktet Lishu (梨树) i byprefekturet Jixi i provinsen Heilongjiang i Kina.
Gardar Eide Einarsson

Gardar Eide Einarsson (født 12. januar 1976 i Oslo) er en norsk kunstner. Han bor og arbeider i Tokyo i Japan. Han har blant annet vært representert på Whitneybiennalen i New York i 2008. Han har også samarbeidet med kunstnerkollega Matias Faldbakken.


== Utdannelse ==
2002 – 2003: Whitney Museum of American Art Independent Study Program/ Cooper Union School of Architecture, Architecture and Urban Studies Program, New York
2001 – 2002: Whitney Museum of American Art Independent Study Program, Studio Program, New York
1999 – 2000: Staatliche Hochschule fur Bildende Künste – Städelschule, Frankfurt am Main
1996 – 2000: Kunsthøyskolen i Bergen
1994 – 1996: Einar Granum Kunstfagskole, Oslo


== Omtaler ==
No Fun at ‘Sex Booze Weed Speed’: Oscar Tuazon & Gardar Eide Einarsson at Rat Hole Gallery, Tokyo Weekender Magazine, January 26, 2011


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gardar Eide Einarsson på Internet Movie Database 
(en) Gardar Eide Einarsson på Discogs 
Intervju i Interview Magazine (2008)
Presentasjon av Einarsson på Whitneybiennalens nettside
Galleri STANDARD (OSLO)
Ingvild Myhre

Ingvild Ragna Myhre (født 12. april 1957 i Narvik) er en norsk sivilingeniør og forretningskvinne. Hun har bakgrunn som leder i Alcatel Norge, Telenor og Network Norway. Myhre er i dag tilknyttet Rådgiverne LOS og er fra 2011 leder av Norges forskningsråds hovedstyre. Fra 2011 har hun forberedt lanseringen av mobilselskapet Chili Mobil, en ny norsk lavprisaktør som skal tilby mobiltjenester i Telenors nett.Myhre er siden 2007 leder av fagrådet for sertifisering av it-sikkerhet (SERTIT) i Nasjonal sikkerhetsmyndighet. Hun har tidligere vært konsernsjef i teleselskapet Network Norway frem til 2009 da Arild Hustad overtok. Hun har dessuten vært administrerende direktør i Telenor Mobil (2000–2004) og i Alcatel Telecom Norway (1997–2000). 


== Styrearbeid ==
Myhre er styreleder i Simula Research Laboratory (fra 2007), de Network Norway-eide teleselskapene Lebara og One Call og fiskeoljefirmaet Norway Omega og nestleder i styret i Norsk Tipping (fra 2007) og Qt Software (fra 2007). Myhre er også styremedlem i Folketrygdfondet (fra 2004), allmennaksjeselskapene TeleComputing (fra 2004), Simrad Optronics (fra 2005), Data Respons (fra 2006) og Hurtigruten ASA (fra 2008) og aksjeselskapene Forskningsparken i Narvik (fra 2000), Uroboros, Backe (2005), Pock Mobile, Scan & Pay, Center For Corporate Diversity, Dark, SimSurgery, Multiconsult, Mobile Norway, Norsk eiendomsinformasjon (2006–2007) og ObexCode (fra 2009).


== Utdanning og erfaring ==
Myhre ble utdannet sivilingeniør fra elektrolinjen ved NTH i februar 1982. Hun spesialiserte seg på fiberoptikk og infrarød teknologi, og tok hovedoppgaven ved FFI. Før det hadde hun tatt reallinjen ved Narvik gymnas (russ 1976) og jobbet ett år som praktikant ved LKAB i Narvik. Etter NTH jobbet hun to år som avdelingsingeniør ved Hærens forsyningskommando og ett år i Teledirektoratet. I 1985 startet hun i Alcatel/STK som produktsjef, og senere eksportsjef før hun i 1997 ble administrerende direktør. I perioden 2000–2004 var hun direktør i Telenor Mobil. I 2004 gikk hun til Røde Kors, hvor hun ledet arbeidet med å utvikle nye inntektskilder og i 2005 ble hun administrerende direktør i mobilselskapet Network Norway, som hun ledet til 2009.
Myhre har også vært nestleder for styret i Forsvarets forskningsinstitutt og styremedlem i Norges forskningsråd (1999), Universitetet i Bergen (1999), Teknologibedriftenes Landsforening (1999), Statens nærings- og distriktsutviklingsfond (1999), Posten (1999–2001), NAVO (2001), Norsk Hydro (2001–2006), Flytoget (2004–2005), Simula Research Laboratory (2005–2006), Norges Handels- og Sjøfartstidende og Consorte. Hun var også medlem av bedriftsforsamlingen i Norsk Hydro i 1999, og har vært med i Rådet for makt- og demokratiutvikling og Forum for verdiskapning i næringslivet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Maktbasen – NRK Brennpunkt: Ingvild Ragna Myhre
Inventio (forskningsprosjekt)

Inventio er et norsk forskningsprosjekt ved Universitetet i Oslo. Det blir ledet av professor Gunnar Liestøl ved Institutt for medier og kommunikasjon.
Inventio står for utviklingen av nye, digitle uttrykksformer som baserer seg på posisjonering (GPS-teknologi – Global Positioning System), bredbånd samt moderne mobiltelefoner (slik som iPhone) i relasjon til litteratur, læremidler og museer. Prosjektet handler blant annet om såkalt posisjonert eller stedbunden simulering. Dersom en befinner seg på ett sted, kan en få mobiltelefonen til å vise informasjon om stedet som ikke finnes der, enten det dreier seg om fortid, skjulte ting eller fremtid.
GPS innebærer at mobiltelefonen bestandig vet hvor den befinner seg. Som i et videospill kan kamera bli beveget rundt.
Akkurat det perspektivet en har der en står i dag i virkeligheten, har en også i modellen i mobiltelefonen. En kan altså «se» Osebergskipet slik en tror det må ha sett ut umiddelbart før haugen ble oppført for 1 200 år siden. Allerede i løpet av vinteren 2009 var en fungerende prototyp med Osebergskipet klar.
Et annet viktig hjelpemiddel er videospill, hvor programmerere og designere har løst problemet gjennom å bevege seg virtuelt omkring i et landskap. Gjennom å bygge ut spillmodellen kan en i dag reise til Farsalus, Hellas og gjenoppleve slaget ved Farsalus, som utspilte seg i 48 f.Kr. i dag på mobiltelefonen.
Selve den visuelle delen kan dessuten bli utfylt av tekst eller videoklipp
Kulturhistorisk museum er partner i INVENTO-prosjektet og leverer materiale.
Inventio blir finansiert av Norges forskningsrådets Verrdikt-program. Tre–fire forskere arbeider med prosjektet på heltid. Forskerne har et tett samarbeid med Intermedia Lab på Universitetet i Oslo om en rekke delprosjekter, hvor mobilitet og lokaliseringsteknologi blir utprøvd. Det startet i 2007 og holder på frem til 2011.
Gebirgsjäger

Gebirgsjäger er den tyske benevnelsen på en militær spesialstyrke og soldatene i denne styrken. Styrken har historie fra før første verdenskrig, og er beregnet for å operere i fjellandskap som for eksempel Alpene. Styrkene var av type lett infanteri, og hadde status som elitestyrker.
Gebirgsjäger kalles vanligvis bergjeger på norsk.


== Bergjegere under andre verdenskrig ==

Gebirgsjäger-divisjonene deltok i mange kjente operasjoner under andre verdenskrig, blant annet Operasjon Weserübung, Operasjon Silberfuchs, Operasjon Platinfuchs og Operation Polarfuchs, de tyske operasjonene i Kaukasus, i Nord-Italia, slaget om Kreta og i slaget om Siegfriedlinjen.
Gebirgsjäger-styrkene var lett utrustede med bl.a. pakkesler som transportmiddel. Gebirgsjägerne hadde lette våpen som sylinderlåsriflen G33/40, og de hadde også færre automatvåpen enn andre vanlige infanteristyrker. Dette var for å kunne forenkle bevegeligheten i vanskelige terreng. Gebirgsjägerne var gjenkjennelige med at de hadde et merke med en Edelweiss på armen på uniformen og på lua.
Gebirgsjägere kjempet under angrepet på Norge i 1940, og drev med trening i okkupasjonstiden. Det ble satt opp et helt Gebirgsjäger-korps i Norge, og dette var ferdigstilt i 1941. Gebirgsjäger-offiseren Eduard Dietl deltok som generalmajor og regimentssjef. Under felttoget mot Norge var han sentral i slaget ved Narvik.

		
		


=== Divisjoner ===
Heer

1. Gebirgs-Division
2. Gebirgs-Division
3. Gebirgs-Division
4. Gebirgs-Division
5. Gebirgs-Division
6. Gebirgs-Division
7. Gebirgs-Division
8. Gebirgs-Division
9. Gebirgs-Division (9. Gebirgs-Division (Øst))
10. Gebirgs-Division (9. Gebirgs-Division (Nord))
188. Gebirgs-Division (188. Reserve-Gebirgs-Division)Waffen-SS

6. SS-Gebirgs-Division «Nord»
7. SS-Freiwilligen-Gebirgs-Division «Prinz Eugen»
13. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Handschar»
21. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Skanderbeg»
23. Waffen-Gebirgs-Division der SS «Kama»
24. Waffen-berg-(Karstjäger)divisjon av SS


== Etter andre verdenskrig ==
Da Bundeswehr ble opprettet i 1956 oppsto Gebirgsjäger-styrkene som en distinkt gren av Heer (hæren). Fram till 2001 ble de organisert i 1. Gebirgsdivision, men den ble oppløst under en større reform av den tyske forsvarsmakten. Den ble erstattet av Gebirgsjägerbrigade 23 med hovedkvarter i den tyske delstaten Bayern. Alle Gebirgsjäger-bataljoner ligger i Bayern unntatt en i Schneeberg i delstaten Sachsen.


== Eksterne lenker ==
(en) Gebirgsjäger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
IMEI

International Mobile Equipment Identity (IMEI) er et globalt entydig ID-nummer for mobilt kommunikasjonsutstyr, blant annet mobiltelefoner. Det identifiserer selve mobiltelefonen, og sier ingenting om mobiltelefonens eier eller telefonnummer.
I praksis er det en 15-sifret tallkode som angir blant annet mobiltelefonprodusenten, mobiltelefonmodellen og et serienummer fra denne produsenten. Mobiltelefonprodusenten legger IMEI-nummeret inn i mobiltelefonens hardware.
For å hente frem IMEI-koden kan man taste inn *#06# på mobilen, eller man kan lese den av under batteriet på telefonen.


== IMEI er viktig hvis mobilen blir stjålet ==
Hvis en mobiltelefon blir stjålet, vil sperring av abonnementet gjøre at både utgående og inngående samtaler sperres. Dermed kan ikke tyven bruke SIM-kortet, og eier slipper regninger. Men et sperret abonnement hindrer ikke tyven i å bruke mobiltelefonen med en annens SIM-kort. Da kan man velge å sperre selve mobiltelefonen også, ved å sørge for at mobiltelefonens IMEI blir «svartelistet». Dette gjøres ved tyverianmeldelse, ved å be politiet legge IMEI inn i den nasjonale databasen Equipment Identity Register (EIR).Nasjonale EIR-er samkjøres så via den internasjonale IMEI-databasen. Mange nettoperatører i mange land bruker likevel ikke dette systemet. I slike mobilnett vil mobiltelefonen fungere på tross av EIR-sperre i et land.Politiet anbefaler uansett at man noterer seg mobilens IMEI, slik at gjenfunnet tyvegods kan returneres til rette eier.


== IMEI – ett av mobilens «ID-kort» ==
Hver gang mobilen skrus på, sjekkes IMEI-koden av mobilnettet. Mobiler som står på nettoperatørens IMEI-svarteliste får ikke tilgang til nettet. IMEI er altså et slags «ID-kort» som gir telefonen adgang til mobilnettet. På denne måten kan operatøren til enhver tid identifisere mobilene som befinner seg på nettet. Siden IMEI også angir mobilens modell, kan mobilnettet se hvilke tjenester mobilen kan håndtere.
IMEI-koden identifiserer altså selve mobilen («E» for equipment, utstyr) og lagres i den. For å virke i et mobilnett må mobilen i tillegg ha et «ID-kort» nr. 2, kalt International Mobile Subscriber Identity (IMSI) som identifiserer abonnementet, og derigjennom abonnenten. IMSI ligger i SIM-kortet, ikke i mobilen, og angir abonnementets hjemland, nettoperatør og (indirekte) telefonnummeret.
Når man bruker mobilen, lagres informasjon om dette (kalt trafikkdata) hos mobiloperatøren. Telefonnummer og tidspunkt er blant de data som lagres. Når både IMSI og IMEI lagres, kan man se hvilke mobiler som er brukt med hvilke SIM-kort. Politiet gjør mange såkalte IMEI-søk. Hvis Datalagringsdirektivet blir innført i Norge, blir det påbudt å lagre både IMSI og IMEI i 6 måneder.


== Referanser ==