jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Øystein Hov

Øystein Hov (født 10. juni 1950 i Drammen) er en norsk atmosfæreforsker. Han er generalsekretær i Det Norske Vitenskaps-Akademi og tidligere forskningsdirektør ved Meteorologisk institutt.


== Utdanning og karriere ==
Hov ble cand.real. (meteorologi) ved Universitetet i Oslo i 1975. I 1977 fikk han Kongens gullmedalje for studien «En analyse av et globalt forurensningsproblem. Virkningen av utslipp av hydrokarboner og nitrogenoksider på ozoninnholdet i troposfæren». I 1982 ble han dr.philos. samme sted på avhandlingen «Models of the chemical turnover in the atmospheric boundary layer».Han var forsker ved NILU – Norsk institutt for luftforskning fra 1981 til 1989 og direktør samme sted fra 1996 til 2003. I perioden mellom var han professor i meteorologi ved Geofysisk institutt ved Universitetet i Bergen. Han var bestyrer 1990–95. Han hadde også bistilling som forskningsdirektør ved Nansensenteret for fjernmåling.
I 2003 blei Hov tilsatt ved Meteorologisk institutt, først som klimadirektør og fra 2004 som leder av instituttets forsknings- og utviklingsdivisjon. Høsten 2013 blei han valgt til president for Kommisjonen for atmosfærevitenskap under Verdens meteorologiorganisasjon. Høsten 2016 blei han valgt til generalsekretær i Det Norske Vitenskaps-Akademi for perioden 2017–20. Han har også hatt bistilling som professor II i meteorologi ved Universitetet i Oslo. 
Høsten 2013 blei Hov utnevnt til æresdoktor ved Stockholms universitet.


== Forskning ==
Hovs forskning er knyttet til teoretiske modeller for den kjemiske sammensetningen av atmosfæren. I slike modeller tar en utgangspunkt i tilgjengelige data for utslipp, transport og spredning i atmosfæren, kjemiske transformasjoner og avsetnings- og utfellingsprosesser, og ut fra dette søker en å beregne hvordan forurensninger i gass- og partikkelform sprer seg i tid og rom.Hov har anvendt slike modeller på f.eks. lokale forurensningsproblemer i byer og industriområder, på sur nedbør, på overgjødsling (eutrofiering), på ozondannelse nær bakken og på globale endringer i atmosfæren og dennes innhold av drivhusgasser. Resultatene fra forskninga er tatt i bruk i nasjonal og internasjonal miljølovgivning for å redusere graden av luftforurensninger. 
Hov har publisert over 260 vitenskapelige rapporter og artikler, herunder ca. 90 i internasjonale tidsskrifter. 


== Verv ==
Hov har hatt tallrike verv innen norsk og internasjonal forskning, blant annet

leder av den norske hovedkomiteen for Det internasjonale polaråret (2005–)
medlem av FNs klimapanel første runde (1989)
leder av Europakommisjonens rådgivende komite for atmosfæreforskning (1992–2003)
leder av Verdens meteorologiorganisasjons arbeidsgruppe for atmosfærekjemi og forurensninger (1998–)Han er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Norsk vitenskapsakademi for polarforskning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Øystein Hov i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Øystein Hov i BIBSYS
Django Bates

Django Bates 
(født 2. oktober 1960 i Beckenham)
er en engelsk jazzmusiker,
kjent fra flere samarbeid med norske musikere, blant
annet Bendik Hofseth og Sidsel Endresen.
I hjemlandet har han ledet flere grupper siden 1979, herunder Earthworks 
sammen med norgesvennen Iain Ballamy.
Han er professor ved rytmekonservatoriet i København  (2005) og
har ledet Nordic Youth Improvisers.


== Premier ==
Jazzpar Prize 1997


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Django Bates – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Django Bates på Internet Movie Database 
(en) Django Bates på AllMovie 
(en) Django Bates på Discogs 
(en) Django Bates på MusicBrainz 
(en) Django Bates på Songkick 
(en) Django Bates på AllMusic
Anna Gräber

Anna Gräber (født Anna Henrietta Gräber 1. oktober 1887 i Göteborg, død 24. mai 1957 i Stockholm) var en  svensk skuespiller, opera- og operettesangerinne og sangpedagog. Hun var søster til skuespilleren Mary Gräber og kunstnerinnen Lilly Gräber.


== Biografi ==
Anna Gräber gikk på Stockholmsoperans balettskole og studerte sang ved Kungliga Musikaliska Akademien og i Berlin. Hun debuterte på scenen i 1910 på Stora Teatern i Göteborg i rollen som Arabella i operetten Surcouf. Fram till 1911 hadde hun sidan engagemang hos Albert Ranft ved dennes turnerende lyriske avdelning og deretter ved forskjellige selskap. Årene 1923–1925 var hun ved operan i Göttingen, der hun blant annet spilte Brünhilde i Valkyrien, men overgikk senere til å virke som sangpedagog.
Anna Gräber var søster til skuespilleren Lilly Gräber (Emeli Signe Wilhelmina "Lilly" Gräber, födt den 6. november 1893 i Stockholm, død der den 21. april 1965) og til revyartisten Mary Gräber (Mary Clementine Theresia Gräber, født 15. desember 1891 i Stockholm, død 27 oktober 1982 i Täby).
Filmen Eviga länkar fra 1946 er en romantisert skildring av de tre søstrenes liv. Søstrene Gräber er begravde på Norra begravningsplatsen i Solna kommune i Stockholms län.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Myggans nöjeslexikon: ett uppslagsverk om underhållning. 7, Gabo–Hageg. Höganäs: Bra böcker. 1991. s. 189. ISBN 91-7752-265-6. .
Minns du det än …: ett avsnitt ur operettens historia. Stockholm: Fritzes bokförl. 1941. s. 148. .


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Gräber på Internet Movie Database 
(sv) Anna Gräber i Svensk Filmdatabas
Kristian Solem

Kristian Håkon Solem (født 13. mars 1980 i Trondheim) er en norsk turner. Han representerer Trondhjems Turnforening. 
Han har trent sammen Arve Jørgensen. Solem har ingen individuelle NM-gull sammenlagt som senior, men som junior vant han imidlertid 3 NM-gull på rad i 1996, 97 og 98.Som senior har han deltatt i både EM (2004) og VM (2006). I VM 2006 fikk det norske laget en 34.-plass i lagkonkurransen. 
På nasjonalt nivå har han flere NM-medaljer. I 2001 fikk han bronse sammenlagt, bak Espen Jansen og Arve Jørgensen. I NM 2004 ble det lagsølv på Trondhjems Turnforening, der Solem deltok.Ved NM 2006 i Stavanger fikk han 4 medaljer; gull i lagkonkurransen, samt gull i bøylehest, sølv i skranke og bronse i svingstang.


== Referanser ==
Boris Gregorka

Boris Gregorka (født 2. august 1906 i Ljubljana, død 19. mars 2001) var en jugoslavisk turner.
Han deltok i to olympiske leker og to verdensmesterskap for Jugoslavia. Dette ga ham til sammen tre bronsemedaljer; i lagkonkurransen under OL 1928, og i lagkonkurransen under verdensmesterskapet i turn 1930 og VM i 1938.
Individuelt kom han på 33.-plass under OL i 1928 og 78.-plass under OL i 1936.


== Eksterne lenker ==
(en) Boris Gregorka – Olympedia 
(en) Boris Gregorka – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Lord Howe-øya

Lord Howe-øya er ei øy i Australia. Den ligger i Tasmanhavet, rundt 600 km øst for Australia. Administrativt tilhører den delstaten New South Wales. Den har et areal på 14,6 km² og 350 innbyggere. I tillegg til de faste beboerne kan det maksimalt være 400 turister på øya til enhver tid.
Øya er halvmåneformet, omkring 10 km lang og 1,5 km bred. Den består av en erodert rest av en 6,9 millioner år gammel vulkan. Et korallrev og en lagune ligger beskyttet til på innsida av øyas halvmåneform.
Lord Howe-øya ble oppdaget i februar 1788 av HMS «Supply», under befal av løytnant Lidgbird Ball, som var på vei til Norfolkøya med fanger for å opprette en bosetning der. Øya var ubebodd, og ble oppkalt etter en engelsk admiral. Den første bosetningen ble dannet i 1833.
Siden 1982 har øya vært på Verdensarvlista, på grunn av sitt sjeldne dyre- og planteliv.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Lord Howe Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lord Howe Island – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lord Howe Island subtropical forests (World Wildlife Fund)
(en) Jane's Lord Howe Island Page Arkivert 14. april 2011 hos Wayback Machine.
(en) Pacific Island Travel Lord Howe Island Information
(en) UNESCO World Heritage Centre - Lord Howe Island Group
«Jason»

«Jason» var en norsk selfangstskute på 495 brt som ble bygget ved Rødsverven (Framnæs Mek. Værksted i Sandefjord) i 1881. Den var rigget som bark og hadde en mindre hjelpemotor. Skipet var finansiert av forretningsmannen Christen Christensen fra Sandefjord. Hun ble i 1899 solgt til Italia og omdøpt «Stella Polare».
I 1888 brakte «Jason» Fridtjof Nansen til Grønland i forbindelse med den første dokumenterte kryssingen av øya.I 1892/93 og 1893/94 ble «Jason» benyttet av Carl Anton Larsen på hvalfangstekspedisjoner til Antarktis for Christensens selskap A/S Oceana for å kartlegge hval- og selforekomster. «Jason» undersøkte i første rekke områdene rundt Sør-Georgia og øst for Antarktishalvøya og nådde 68°10' sørlig bredde, det sørligste punkt noen hadde seilt i dette området. Den første ekspedisjonen var hovedsakelig interessert i fangst av retthval, men observerte bare blåhval, finnhval og knølhval. Disse artene hadde man ikke tilfredsstillende utstyr for å kunne fange. Det ble imidlertid tatt over 6000 pelssel, og året etter reiste man ned med fire skip og over hundre mann for å fange mer sel.Oberservasjonene fra «Jason»-ekspedisjonene ledet blant annet til at C.A. Larsen i 1904 etablerte hvalfangststasjonen Grytviken på Sør-Georgia.
«Jason» ble i 1899 solgt til den italienske prinsen og oppdageren Luigi Amedeo, hertug av Abruzzi og omdøpt «Stella Polare». Luigi Amedeo ledet en nordpolekspedisjon, og fra Kristiania gikk ferden til Arkhangelsk, der «Stella Polare» ankret opp 30. juni 1899. En overvintringsleir ble etablert på Frans Josefs land, men da hertugen mistet to fingre i løpet av overvintringen, tok kaptein Umberto Cagni over ledelsen av sledeturen som nådde 86° 34’ den 25. april 1900, 35–40 kilometer lenger nord enn Nansens rekord fra 1895. Den 16. august 1900 startet «Stella Polare» returreisen til Norge og ankom Tromsø 16. august. 
I 1902 ble skipet strøket fra Lloyd's Register. Hun ble landsatt i Tiber ved Roma i 1909.


== Geografiske steder oppkalt etter «Jason» ==
Jason Harbour, Sør-Georgia 54°12′S 36°35′V
Jason Island, Sør-Georgia 54°11′S 36°29,5′V
Jason Peak,Sør-Georgia 54°11,5′S 36°37′V
Jason Peninsula


== Referanser ==


== Litteratur ==
C. A. Larsen: «Nogle optegnelser af sæl- og hvalfanger Jason's reise i sydishavet 1893–94», i Det norske geografiske Selskabs Aarbog 1894, s. 115-151.
Louis Amédée de Savoie (Duc des Abruzzes): «Expédition de l’Étoile Polaire dans la Mer Arctique 1899-1900», Paris, coll. Polaires, Économica, 2004


== Eksterne lenker ==
(no) C. A. Larsens dagbok fra «Jason»s ekspedisjon i 1893/94 Arkivert 26. mars 2009 hos Wayback Machine. Norsk Polarhistorie
(it) Modell av «Stella Polare»
Anton Malej

Anton Malej (født 1908 i Ljubljana, død 1930) var en jugoslavisk turner.
Han deltok i et OL og et verdensmesterskap for Jugoslavia. Dette ga ham to bronsemedaljer; i lagkonkurransen under OL 1928, og i lagkonkurransen under verdensmesterskapet i turn 1930.
Individuelt kom han på 25.-plass sammenlagt under OL i 1928, og han fikk 15.-plass i skranke og bøylehest som beste enkeltresultater individuelt.


== Eksterne lenker ==
(en) Anton Malej – Olympedia 
(en) Anton Malej – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Stane Žilič

Stane Žilič (født 1897 i Ljubljana, død 1980) var en jugoslavisk turner. 
Han deltok i et OL (1924) og et verdensmesterskap for Jugoslavia. Dette ga ham én bronsemedalje; i lagkonkurransen under verdensmesterskapet i turn 1930. 
Jugoslavia kom på 4.-plass i lagkonkurransen under OL i 1924. Individuelt kom han på 29.-plass, og ble med det Jugoslavias tredje beste utøver sammenlagt. Leon Štukelj vant sammenlagt, og Janez Porenta kom på 20.-plass. Žilič' beste enkeltresultat i denne olympiaden var 5.-plass i tauklatring. 


== Eksterne lenker ==
(en) Stane Žilič – Olympedia 
(en) Stane Žilič – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Tore Strindberg

Tore Strindberg, født 19. februar 1882 i Stockholm, død 6. februar 1968 var en svensk billedhugger og medaljegravør.
Strindberg studerte under medaljegravøren Adolf Lindberg og deretter på Konstakademien 1902–05. Han er først og fremst kjent for bronseskulpturer i en klassifisert og realistisk stil fra 1920- og 30-tallet. Mest kjent er «Crokus», en skulptur av en ung pike som symboliserer ungdomstidens forgjengelighet.
Tore Strindberg var yngre bror til Nils Strindberg (1872–97), som deltok i Andrées ballongferd  mot Nordpolen i 1897. Tore Strindberg formgav senere et gravmonument for ekspedisjonenes medlemmer på Norra kyrkogården i Stockholm. En annen bror var Sven Strindberg (1874–1957), som blant annet var den første intendenten for Liljevalchs konsthall. August Strindberg var fetter till Tore Strindbergs far.


== Utvalg av verk ==
Yngling (1904), Thielska galleriet, Stockholm
En mor (1905), Finspång
Altaruppsats (1909) kalkbruk, Hjorthagens kyrka i Stockholm
Hubertus-hjort forgylt tre, i koret i Hjorthagens kyrka
Statuer på fasaden til den av Cyrillus Johansson tegnede bygningen Riddaren 17, hjørnet Nybrogatan/Riddargatan (1912)
Uppstånden Kristus (1914), stykkrelieffer i Engelbrektskyrkan i Stockholm
Krucifix (1917), Åmots kapell i Gästrikland og Över-Luleå kyrka
Altaruppsats (ca. 1917), Bäckseda kyrka i Småland
Crokus (1925) bronse, Stadshusparken i Stockholm, i Rosengården i Karlshamn, i Kungsparken vid Vasaplatsens nedre del i Göteborg og ved Kapella i Borås
Diana (1925), Moderna Muséet
Järntorgsbrunnen,«De fem världsdelarna» (1927) støpejern, bronse og granitt, Järntorget i Göteborg
Andrée-expeditionen (1933), gravmonument på Norra kyrkogården i Stockholm
Fågelbad fontänskulptur (1941–42), Hörsalsparken i Norrköping samt i Nässjö og Sandviken
Hjalmar Branting, portrettbyste i granitt (1945) i Folkets Park i Linköping
Flicka knyter sitt hår (1946) bronse, i Olof Palmes park i Kalmar
Skogsnuvan och näcken (1956), Norrköping og Gävle
Flicka med docka (1950) bronse, Högby servicehus, Finspång
Staty av två barn och en hund (1957) bronse, Dagsbergsvägen i Norrköping
S:t Göran tre, kapellet i Skelleftehamn
Ett flertal portrettbyster og medaljer


== Ytterligre ==
Svenskt konstnärslexikon V, 1967


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Strindberg – Olympedia 
(en) Tore Strindberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
ToreStrindberg.se
Karl Muru

Karl Muru (født 1. januar 1927 i Kaarepere, død 30. mai 2017) var en estisk professor i litteratur.
Han tok lærerutdanning ved Tartu seminar 1945–51, og studerte 1951–58 ved Universitetet i Tartu. Fra 1951 til 1959 underviste han i videregående skole, hvoretter han fra 1962 underviste i estisk litteratur ved TRU. Han tok doktorgraden i 1974 på en studie av 1930-tallslyrikk.
Fra 1974 var han også medlem av den estiske forfatterforeningen.
Hans forfatterskap omfatter hovedsakelig studier av estisk lyrikk. Han skrev og utviklet også undervisningsmateriell til skolebruk. I perioden 1989–95 utga han den årlige diktantologien Sonár.
Muru mottok i 1995 Estlands kulturfonds litteraturpris for sitt arbeid med Sonár-antologiene. Han fikk i 1997 en medalje fra Universitetet i Tartu og mottok i 2002 Den hvite stjernes orden.


== Referanser ==
Romeo Neri

Romeo Neri (født 26. mars 1902 i Rimini, død 23. september 1961 samme sted) var en italiensk turner. Han var med i tre OL og et turn-VM for Italia.
Hans første OL var i 1928, her fikk han sølv i svingstang, bak sveitsiske Georges Miez. Sveits vant denne konkurransen. I tillegg kom han på 4.-plass i ringer og sammenlagt. Sammenlagt var han kun 0,125 poeng fra bronsen; Leon Štukelj fikk 244,875, mens Neri fikk 244,750 poeng. Han ble beste italiener sammenlagt. Hans neste OL var i 1932 i Los Angeles, her vant han tre gullmedaljer; i lagkonkurransen, den individuelle mangekampen og i skranke. Han kom på 4.-plass i frittstående. Under OL i 1936 vant han ingen medaljer, men Italia fikk her 5.-plass i lagkonkurransen.
I VM-sammenheng har han to medaljer; sølv i mangekampen, der sveitsiske Eugen Mack vant, og bronse i hopp fra VM i 1934.
På nasjonalt nivå har han fire mesterskap i turn, han ble italiensk mester i 1928 til 1930, samt i 1933.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Romeo Neri – Olympedia 
(en) Romeo Neri – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Romeo Neri – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Romeo Neri – Italias olympiske komité 
(en) Romeo Neri – Gymn Forum 
Profil  DatabaseOlympics.com
Bilabial nasal

En bilabial nasal er en konsonantlyd som brukes i nesten alle språk. Symbolet i det internasjonale fonetiske alfabetet som representerer denne lyden er m, og det tilsvarende X-SAMPA-symbolet er m. Den bilabiale nasalen forekommer i norsk, hvor den representeres ved «m» i mann og kam.


== Egenskaper ==
Den bilabiale nasalens egenskaper:

Artikulasjonsmåten er plosiv, altså frembringes den ved å stenge for luftstrømmen gjennom taleorganene.
Artikulasjonsstedet er bilabialt, altså frembringes lyden med begge leppene.
Fonasjonen er stemt, altså vibrerer stemmebåndene under artikulasjonen.
Den er en nasal, altså slipper luften ut gjennom nesen.
Den er en sentral konsonant, altså frembringes den ved at luftstrømmen går over midten av tungen, i stedet for over sidene.
Luftstrømmen er pulmonisk egressiv, altså frembringes den ved å skyve luft ut av lungene og gjennom strupen, i stedet for fra glottis eller munnen.
Union européenne de gymnastique

Union européenne de gymnastique (UEG), stiftet i 1982, er én av de fire kontinentale unionene i Fédération internationale de gymnastique (FIG) og representerer Europa med hovedkvarter i Lausanne i Sveits.


== Disipliner ==
UEG regulerer åtte disipliner innen gymnastikk:


== Medlemmer ==
I 2017 var 50 nasjonale forbund tilsluttet UEG, med til sammen over 10 millioner medlemmer:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Junkergylt

Junkergylt er en leppefisk, og er en av de mest fargestrålende fiskene som kan påtreffes i nordeuropeiske farvann. Hunnene har en langsgående hvit stripe nede på sidene, og lengre opp en langsgående brun stripe. Hannene har derimot en langsgående rød eller oransje sikksakk-stripe, og en svart eller rød flekk ved brystfinnen. 
Den er utbredt i det østlige Atlanterhavet fra De britiske øyer til Guineabukta. Arten finnes også i Middelhavet og det sørlige Svartehavet. De afrikanske funnene sør for Kapp Verde og Senegal bør sannsynligvis regnes til en annen art, Coris atlantica. Junkergylt er fanget noen få ganger i Kattegat, men er aldri observert i norske farvann. 
I likhet med andre leppefisker lever den ved algegrodde klippevegger og steiner. I Middelhavet er den også vanlig i Posidonia-sjøgras. Arten finnes på 3–120 m dyp, og står dypest om vinteren. Junkergylten er en hermafroditt som lever i grupper dominert av en hann.


== Litteratur ==
P. Pethon (1998). Aschehougs store fiskebok (4 rev. utg.). Aschehoug. s. 372. ISBN 82-03-22260-9. 


== Eksterne lenker ==
(en) Junkergylt – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Junkergylt i Encyclopedia of Life 
(en) Junkergylt i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Junkergylt hos Artsdatabanken 
(sv) Junkergylt hos Dyntaxa 
(en) Junkergylt hos FishBase 
(en) Junkergylt hos ITIS 
(en) Junkergylt hos NCBI 
(en) Kategori:Coris julis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coris julis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coris julis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Coris julis - Mediterranean rainbow wrasse - FishBase
Emmaste kommune

Emmaste er en tidligere landkommune i Hiiu fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 200 innbyggere og et areal på 197 km². Kommunen lå sør på øya Hiiumaa som er Estlands nest største øy.
Administrasjonssenteret var Enmaste, og kommunens befolkningstall var svakt stigende.


== Referanser ==
Kõrgessaare kommune

Kõrgessaare er en tidligere landkommune i Hiiu fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 300 innbyggere og et areal på 379,5 km². Kommunen lå nordvest på øya Hiiumaa som er Estlands nest største øy.

Administrasjonssenteret var Kõrgessaare, og kommunens folketall var fallende.
Oppe på Kõpu-halvøya som strekker seg vestover i Østersjøen, finner vi Kõpu fyr som per 2011 feirer 480-årsjubileum og er verdens eldste kontinuerlig drevne fyrtårn. Hvert år besøkes det av 30.000 turister, og er et kjent symbol for Estland. De har blitt avbildet av maleren Paul Kamm (1917-1979) og andre estiske kunstnere.


== Referanser ==
Wiener Neustadt bispedømme

Wiener Neustadt bispedømme var et romersk-katolsk bispedømme i Østerrike som eksisterte fra 1469 til 1785. Siden 1990 eksisterer Wiener Neustadt bispedømme (igjen) som titulærbispedømme.
Bispedømmet ble skilt ut fra Salzburg erkebispedømme av pave Paul II og bestod av bare ett sogn. Bakgrunnen var at keiser Fredrik III av Det tysk-romerske rike ønsket et eget bispedømme for sin residensby, Wiener Neustadt. Frem til 1722 var bispedømmet immediat. Dette året ble Wien bispedømme opphøyet til erkebispedømme og fikk tildelt Wiener Neustadt som suffraganbispedømme, som i sin tur ble utvidet med ett ytterlige sogn.
Da Maria Teresia opprettet militærbiskop-embedet, ble dette tildelt biskopen av Wiener Neustadt, siden bispedømmet var så lite. Militærbiskopen beholdt Wiener Neustadt som sitt sete også etter at bispedømmet ble opphevet i 1785 og innlemmet i Wien erkebispedømme. Østerrikes militærbiskop har fremdeles sitt sete i byen, og det er han som siden 1990 igjen bærer tittelen «titulærbiskop av Wiener Neustadt». Innehaveren av tittelen siden 1997 er Christian Werner.
Pühalepa kommune

Pühalepa er en tidligere landkommune i Hiiu fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 700 innbyggere og et areal på 225 km². Kommunen lå nordøst på øya Hiiumaa som er Estlands nest største øy.
Kommunesenteret var Tempa, og folketallet i kommunen var svakt stigende.


== Referanser ==
Wien bispedømme

Wien bispedømme eller Østerrike bispedømme kan referere til flere bispedømmer som har sitt sete i Wien:

den augsburgsk-evangeliske kirke i Østerrike
den gammelkatolske kirke i Østerrike
det gresk-ortodokse bispedømmet Østerrike
det koptisk-ortodokse bispedømmet Wien og hele Østerrike
det romersk-katolske erkebispedømmet Wien
det russisk-ortodokse eparkiet Wien og Østerrike
det serbisk-ortodokse eparkiet Østerrike, Sveits og Italia


== Se også ==
Wiener Neustadt bispedømme
Religion i Østerrike
Käina kommune

Käina er en tidligere landkommune i Hiiu fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 1 700 innbyggere og et areal på 225 km². Kommunen lå sør på øya Hiiumaa som er Estlands nest største øy. Kommunen omfattet også øya Kassari like sør for kommunesenteret Käina, og denne øya er forbundet med hovedlandet via en smal landtunge.
Administrasjonssenteret var Käina, og befolkningstallet i kommunen var fallende. 
Landskapet er preget av innlandsisen. Her finner vi morener og på øya Kassari også en esker som løper ut i sjøen. Floraen omfatter einer, store forekomster av strandkål, bjørnebær, og andre utpregede kystplanter. 
Kystområdet ble tolket av maleren Väino Paris (1921–2001), og på Kassari har en rekke estiske kunstnere hatt sommerhus og arbeidet, inklusive Aino Kallas og hennes mann Oskar Kallas.


== Referanser ==
Szombathely bispedømme

Szombathely bispedømme er et av Ungarns tolv katolske bispedømmer og ligger i kirkeprovinsen Veszprém lengst vest i landet. Bispedømmets skytshelgen er Martin av Tours, som ble født i Szombathely (den gang Sabaria) i 316.


== Historie ==
Området rundt Szombathely hørte opprinnelig til Salzburg erkebispedømme, men ble rundt år 1000 overført til Győr bispedømme. Szombathely bispedømmet ble grunnlagt i 1777 under erkehertuginne Maria Teresia av Østerrike. Sognene kom fra bispedømmene Győr, Veszprém og Zagreb. Området hadde en betydelig andel tysktalende innbyggere, og bispedømmet hadde derfor også det tyske navnet Bistum Steinamanger.
Etter første verdenskrig ble i 1922 de vestlige sognene skilt ut som apostolisk administratur Burgenland (Østerrike), mens noen sydlige sogn i 1923 kom til Lavant bispedømme (Jugoslavia).


== Eksterne lenker ==
(hu) Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Szombathely – kategori av bilder, video eller lyd på Commons