jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Lindley

John Lindley (født 8. februar 1799 i Catton, nær Norwich, død 1. november 1865) var en engelsk botaniker, gartner og ekspert på orkidér.
Gjennom sine biologiske studier ble han overbevist om at det «naturlige» systemet til Antoine Laurent de Jussieu var overlegent i å reflektere naturens store plan, i motsetning til Carl von Linnés «kunstige» system.


== Liv og virke ==
John Lindley var et av fire barn til foreldrene George og Mary Lindley. Hans far eide en kommersiell planteskole og var pomologist (vitenskapen om frukt og fruktdyrking). Selv om han hadde stor kunnskap om hagebruk, var hans foretagende ikke profitabelt og var preget av gjeld. Som gutt kunne John hjelpe faren i hans arbeid og samlet også inn planter som fant rundt om i fylket Norfolk. Han fikk sin gymnasutdannelse i Norwich. Han kunne tenkt seg å begynne på universitetet eller kjøpe seg en kommisjon i hæren, men familien hadde ikke råd til noen av delene. Han ble isteden belgisk agent for London-basert frøgrossist i 1815.På denne tiden ble Lindley kjent med botanikeren William Jackson Hooker som lot ham bruke sitt botaniske bibliotek og som introduserte ham for Joseph Banks som tilbød ham jobb som assistent for sitt herbarium. Hans første utgivelse kom i 1819, en oversettelse av Analyse du fruit av den franske botanikeren Louis Claude Richard. I 1820 utga en sin egen bok, Monographia Rosarum, med beskrivelser av nye arter og tegninger gjort av ham selv. Allerede året etter kom Monographia Digitalium, og Observations on Pomaceae. Begge var bidrag til Linnéselskapet i London.
Han var 1822-62 sekretær ved Royal Horticultural Society og deretter professor ved University College i London 1829, en posisjon hadde fram til 1860.I sin An introduction to the natural system of botany stilte Lindley opp et naturlig system, hvilket han i 1833, 1839 og 1845 modifiserte og forbedret. Han var vesentlig virksom som deskriptiv systematiker og utga et antall fortjenstfulle encyklopediske verk, foruten ovenfor omtalte Synopis of the British flora (1829), The genera and species of orchidaceous plants (1830-40), The fossil flora of Great Britain (1831-37, 3 bind med 230 illustrasjoner, sammen med William Hutton), The theory of horticulture (1840), Pomologia britannica (1840, 3 bind med 152 illustrasjoner) samt en detaljert håndbok i systematisk botanikk, The vegetable kingdom (1846). Lindley var en av grunnleggerne av The Gradener's chronicle (1841).Autornavnet Lindl. kan benyttes for John Lindley i sammenheng med et vitenskapelig navn innenfor botanikken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Lindley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Lindley – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Tekster om og av John Lindley på Wikisource
John Lindley John Lindleys arbeid på orkidéer
Bøker av John Lindley hos Biodiversity Heritage Library
Floridabarlind

Floridabarlind (Taxus floridana) er et svært sjeldent tre i barlindslekten, som inngår i barlindfamilien. Treet vokser kun i et 24 km² stort område ved elva Appalachicola i nordlige Florida i USA. Treet blir 5–10 meter høyt og opptil 38 cm i stammediameter. Bærene er røde og saftige. Arten vokser i fuktige, skyggefulle løvskoger sammen med amerikabøk, oksemagnolia, amerikakristtorn og kviteik.
Floridabarlind er blant de mest truede treslag i USA. Treet er svært giftig, men inneholder stoffer (taksol) som prøves ut i bekjempelse av visse typer kreft.


== Litteratur ==
«Taxus floridana». Flora of North America. Besøkt 12. september 2017. 
T. Spector, P. Thomas og R. Determann (2011). «Taxus floridana». The IUCN Red List of Threatened Species. doi:10.2305/IUCN.UK.2011-2.RLTS.T30965A9584928.en. 
«Taxus floridana». Floridata. Besøkt 12. september 2017. 


== Eksterne lenker ==
(en) Floridabarlind i Encyclopedia of Life 
(en) Floridabarlind i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Floridabarlind hos ITIS 
(en) Floridabarlind hos NCBI 
(en) Floridabarlind hos The International Plant Names Index 
(en) Floridabarlind hos Tropicos 
(en) Kategori:Taxus floridana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Taxus floridana – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Taxus floridana – detaljert informasjon på Wikispecies
Meksikansk barlind

Meksikansk barlind (latin: Taxus globosa) er et ganske sjeldent tre i barlindslekten, som inngår i barlindfamilien. Treet vokser på mindre lokasjoner i Mexico, Guatemala og Honduras. Treet blir ca. 5 meter høyt.

Meksikansk barlind er et relativt truet treslag. Treet er giftig. Treet ble oppdaget av den tyske botanikeren Diederich von Schlechtendal (1794–1866).


== Eksterne lenker ==
(en) Meksikansk barlind i Encyclopedia of Life 
(en) Meksikansk barlind i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Meksikansk barlind hos NCBI 
(en) Meksikansk barlind hos The International Plant Names Index 
(en) Meksikansk barlind hos Tropicos 
(en) Kategori:Taxus globosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Taxus globosa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Gymnosperm-databasen
Maskindrift

Maskindrift AS var et norsk maskinentreprenørselskap som startet sin virksomhet tidlig på 1960-tallet under navnet Strømmen Maskindrift AS. Selskapets virksomhet var salg av entreprenørtjenester med hovedvekt på gravearbeider, legging av rør samt veibygging. Eiere ved selskapsstiftelsen var John Dramstad, Petter Sandbekklien og Walter Holm med en tredjedels eierandel hver.
Den største kundegruppen til Maskindrift AS har vært kommunene i regionene Oslo/Akershus, (RA2) og Nedre Romerike Vannverk og har deltatt i mange av de store veiutbyggingene på Østlandet. I tillegg tok selskapet også på seg oppdrag med utgraving av tomter for private utbyggerselskaper.
Maskindrift AS ble kjøpt opp av Walter Holm mot slutten av 1980-tallet og solgt videre til VA Drill/Pål H. Henriksen og svenske Peab på slutten av 1990-tallet. Maskindrift og den avdøde eieren av selskapet, Walter Holm, ble gransket av Økokrim i forbindelse med den såkalte vannverkssaken på Romerike.


== Eksterne lenker ==
Direkte lenke til granskningsrapporten
«Det kan være penger gjemt et sted», artikkel om «Vannverkssaken», Aftenposten, 25. januar 2010
Floridaanis

Floridaanis (Illicium floridanum) er en busk som i motsetning til slektningen kinesisk stjerneanis ikke har noen spiselige deler.
Arten hører til stjerneanisslekten, som har utgjort en egen familie (stjerneanisfamilien), men som nå gjerne inkluderes i kadsurafamilien (se APG III). Planten vokser særlig i Florida og Louisiana.
Blomstene er klart røde, med lange flikete blomsterblad, uten klart skille mellom begerblad og kronblad. Bladene er klargrønne eller lysegrønne, og spist lansettformede.


== Litteratur ==
«Illicium floridanum». Flora of North America. Besøkt 6. januar 2020. 
«Illicium floridanum». Floridata. Besøkt 6. januar 2020. 


== Eksterne lenker ==
(en) Floridaanis i Encyclopedia of Life 
(en) Floridaanis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Floridaanis hos ITIS 
(en) Floridaanis hos NCBI 
(en) Floridaanis hos The International Plant Names Index 
(en) Floridaanis hos Tropicos 
(en) Kategori:Illicium floridanum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Illicium floridanum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Illicium floridanum – detaljert informasjon på Wikispecies
Illicium ternstroemioides

Illicium ternstroemioides er en busk i stjerneanisslekten, som oppfattes som medlem av enten kadsurafamilien eller stjerneanisfamilien. Planten finnes kun på Hainanøya i det sørlige Kina og i noen steder i nordlige Vietnam. Arten er utrydningstruet.


== Eksterne lenker ==
(en) Illicium ternstroemioides i Encyclopedia of Life 
(en) Illicium ternstroemioides i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Illicium ternstroemioides hos NCBI 
(en) Illicium ternstroemioides hos The International Plant Names Index 
(en) Illicium ternstroemioides hos Tropicos 
IUCN Rødliste for arten
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 400 meter menn

400 meter menn under Sommer-OL 2004 ble gjennomført på Athens olympiske stadion i dagene fra 20. august til 23. august.


== Medaljører ==


== Resultat ==
Fra de åtte kvalifiseringsheatene gikk de to første i hvert heat og de åtte raskeste tidene ellers videre til semifinale.
Fra de tre semifinalene gikk de 2 første og de to raskeste tidene ellers videre til finalen.
Alle tider vises i sekunder.Q automatisk kvalifisert.q en av de raskeste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
NR markerer nasjonsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer utøverens beste resultat i sesongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.


=== Kvalifisering ===


==== Heat 1 ====


==== Heat 2 ====


==== Heat 3 ====


==== Heat 4 ====


==== Heat 5 ====


==== Heat 6 ====


==== Heat 7 ====


==== Heat 8 ====


=== Semifinaler ===


==== Semifinale 1 ====


==== Semifinale 2 ====


==== Semifinale 3 ====


=== Finale ===


== Rekorder ==


=== Verdensrekord ===
Michael Johnson, USA, 43,18 s, 26. august 1999, Sevilla, Spania


=== Olympisk rekord ===
Michael Johnson, USA, 43,49 s, 29. juli 1996, Atlanta, Georgia, USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 6. mars 2019 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 400 meter kvinner

400 m kvinner ved Sommer-OL 2004 ble gjennomført på Athens olympiske stadion mellom 21. august og 24. august.


== Medaljører ==


== Resultater ==
Fra de seks kvalifiseringsheatene gikk de to første i hvert heat og de to raskeste tidene ellers videre til semifinalen.
Fra de tre semifinalene gikk de fire fremste i hvert heatet videre til finalen.
Alla tider vises i sekunder.Q automatisk kvalifisert.q en av de raskeste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
NR markerer nasjonsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer utøverens beste resultat i sesongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utestengt.


=== Kvalifisering ===


==== Heat 1 ====
Ana Guevara, Mexico, 50,93  Q
Lee McConnell, Storbritannia, 51,19  Q
Grazyna Prokopek, Polen, 51,29  Q PB
Fatou Bintou Fall, Senegal, 51,87
Hortense Bewouda, Kamerun, 52,11
Oksana Luneva, Kirgisistan, 52,94
Ruwida El Hubti, Libya, 63,57 NR


==== Heat 2 ====
Monique Hennagan, USA 51,02  Q
Marijana Dimitrova, Bulgaria, 51,29  Q
Kaltouma Nadjina, Tsjad, 51,50  Q
Nadia Davy, Jamaica, 52,04
Maria Laura Almirao, Brasil, 52,10
Kirsi Mykkänen, Finland, 52,53
Fanfang Bo, Kina, 56,01


==== Heat 3 ====
Natalia Nazarova, Russland, 50,82  Q
Donna Fraser, Storbritannia, 51,19s  Q
Hazel-Ann Regis, Grenada, 51,66  Q
Estie Wittstock, Sør-Afrika, 51,89
Amy Mbacke Thiam, Senegal, 52,44
Amantle Montsho, Botswana, 53,77 NR
Zamira Amirova, Usbekistan 54,43


==== Heat 4 ====
Natalia Antjuch, Russland, 50,54 Q
DeeDee Trotter, USA, 50,56 Q
Novlene Williams, Jamaica, 50,59 Q PB
Aliann Pompey, Guyana, 51,33
Egle Uljas, Estland, 51,91 NR
Svetlana Bodritskaja, Kasakhstan, 53,35
Shifana Ali, Maldivene, 60,92 NR


==== Heat 5 ====
Tonique Williams-Darling, Bahamas, 51,20  Q
Svetlana Usovitj, Hviterussland 51,37  Q
Antonina Jefremova, Ukraina, 51,53  Q
Mireille Nguimgo, Kamerun 51,90
Allison Beckford, Jamaica 52,85
Sandrine Thiebaud-Kangni, Frankrike, 52,87
K V Damayanthi Dharsha, Sri Lanka, 54,58


==== Heat 6 ====
Sanya Richards, USA, 50,11  Q
Christine Amertil, Bahamas, 50,23  Q PB
Christine Ohuruogu, Storbritannia, 50,50  Q PB
Tiandra Ponteen, Saint Kitts og Nevis, 51,17 – q
Geisa Aparecida Coutinho, Brasil, 52,18
Makelesi Bulikiobo, Fiji, 53,58
Salamtou Hassane, Niger, 63,28 NR


=== Semifinaler ===


==== Semifinale 1 ====


==== Semifinale 2 ====


==== Semifinale 3 ====


=== Finale ===


== Rekorder ==


=== Verdensrekord ===
Marita Koch, DDR – 47,60 – 6. oktober 1985 – Canberra, Australia


=== Olympisk rekord ===
Marie-José Pérec, Frankrike – 48,25 – 29. juli 1996 – Atlanta, Georgia, USA


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 13. mars 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Alto de El Angliru

Alto de El Angliru (også kalt La Gamonal) er en bratt fjellvei i Asturias, nær La Vega-Riosa, i Nord-Spania. Det er en av de mest krevende stigningene i profesjonell landeveissykling, og har blitt brukt i Vuelta a España. 


== Detaljer om stigningen ==
Toppen av stigningen er 1 570 moh. Den totale høydeforskjellen er på 1 248 meter. Stigningen er på 12,55 kilometer, med en gjennomsnittsstigning på 9,9%. 
De første fem kilometerne har en stigning på 7,6%. Den sjette kilometeren gir rom for hvile, den har bare 2,1%, og en kort utforbakke. Den siste halvdelen av stigningen er langt verre. Fra 6-kilometers-merket til toppen er stigningen 13,1%. Den bratteste delen, som har en 23,6% stigning, er kjent som Cueña les Cabres og er omtrent 3 kilometer fra toppen. Senere kommer det ytterligere to partier med  18-21%.


== Vuelta a España ==
Arrangørene av Vuelta a España søkte lenge etter et fjell som kunne konkurrere med L'Alpe d'Huez og Mont Ventoux i Tour de France. El Angliru var først med i Vueltaen i 1999. Siden har den bare vært med fem ganger, i 1999, 2000, 2002, 2008 og 2011, men den er likevel en av de mest fryktede stigningene i profesjonell sykling. Fernando Escartin sa før Vueltaen i 1999: «Hvis du sitter på setet, går forhjulet i lufta, hvis du står, sklir bakhjulet.»


=== Angliru-kontroversen ===
På den 15. etappen under Vuelta a España 2002 klatret rytterne Alto de El Angliru i kraftig regn. Dette førte til at noen av følgebilene ikke var i stand til å kjøre de bratteste delene av stigningen. Noen av rytterne ble hindret av bilene, mens andre måtte kjøre opp fjellet med punkterte dekk fordi de fikk ikke hjelp av mekanikerne. David Millar protesterte mot forholdene ved å legge startnummeret sitt på bakken en halvmeter fra målstreken, og var dermed ute av rittet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon og profil på Climbbybike.com
Profil
Agony in Asturias: Alto del Angliru - omtale på cyclingnews.com
Svein Hatløy

Svein Hatløy (født 12. mai 1940 i Årdal i Ryfylke, død 11. juli 2015) var en norsk sivilarkitekt og grunnlegger av Bergen Arkitekthøgskole (BAS) der han var rektor fram til 2007. Han ble utdannet sivilarkitekt ved NTH i 1965, og studerte senere også ved Kunsthøgskolen i Oslo, Kunstakademiet i Warszawa og det polske Vitenskapsakademiet.
Hatløy ble i 2003 tildelt æresmedlemskap i Norske arkitekters landsforbund for arbeidet med BAS.
I 2009 ble han tildelt Norsk Forms Hederspris for sin arkitekturpedagogi og initiativet til og etableringen av Bergen Arkitekthøgskole (BAS).


== Referanser ==
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 110 meter hekk menn

110 m hekk menn ble gjennomført på Athens Olympiastadion mellom 24. august  og 27. august.


== Medaljører ==


== Resultater ==
Fra de seks forsøksheatene gikk de fire frørste i hvert heat og de åtte beste tidene ellers videre til kvartfinalene.
Fra de fire kvartfinalene gikk de tre fremste i hvert heat og de fire beste tidene ellers til semifinalene.
Fra de to semifinalene gikk de fire første fra hvert heat til finalen.Alle tider vises i sekunder.Q automatisk kvalifisert.q en av de beste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
NR markerer nasjonsrekord.
OR markerer olympisk rekord.
WR markerer verldsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerar bästa resultat under säsongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.


=== Kvalifisering ===


==== Heat 1 ====


==== Heat 2 ====


==== Heat 3 ====


==== Heat 4 ====


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Rekord ==


=== Verdensrekord ===
Xiang Liu, Kina – 12,88


=== Olympisk rekord ===
Xiang Liu, Kina – 12,91 – 27. august 2004 – Athen, Hellas


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 22. juni 2019 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Kongsgata

Kongsgata finnes flere steder:

Kongsgata (Stavanger)
Kongsgata (Gjesdal)


== Se også ==
Kongsveien
Kongens gate
Domkirkeplassen

Domkirkeplassen finnes flere steder:

Domkirkeplassen (Stavanger)
Domkirkeplassen (Bergen)
Knut Jøran Helmers

Knut Jøran Helmers (født 7. februar 1957, død 15. april 2021) var en norsk sjakkspiller. Han ble norgesmester i sjakk to ganger, i 1976 og 1977. Han ble også nordisk mester i sjakk i Reykjavík i 1981. Han vant junior-NM i sjakk i 1972, etter omkamp.
I 1978 ble Helmers Internasjonal mester i sjakk (IM), som den sjette i Norge som klarte kravene til denne tittelen. Han spilte fem sjakk-olympiader (lag-VM i sjakk) for Norge, i 1976, 1978, 1980, 1982 og 1984. I 1980 og 1982 spilte han på første bord. I disse fem turneringene spilte han til sammen 52 parti, og fikk 30 poeng etter 15 seire, 30 remis og 7 tap.
Han var trener for mange markante sjakkspillere, deriblant Simen Agdestein, Jon Ludvig Hammer og svenske Harry Schüssler.Han skrev sjakkspalten i Arbeiderbladet fra 1979 til 1991.Helmers la opp som aktiv turneringsspiller etter 1986. Han var medlem av Oslo Schakselskap og Sjakklubben Stjernen.


== Bøker ==
Revansjen som glapp – Returmatchen Kasparov-Karpov 1986, Formatic A/S Fagbokforlag, 1986, ISBN 82-90431-00-7
Sjakkleksjoner med Simen Agdestein, 1987, ISBN 82-496-0064-9


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Jøran Helmers – chessgames.com 
(en) Knut Jøran Helmers – OlimpBase 
(en) Knut Jøran Helmers – 365Chess.com 
Knut Jøran Helmers sine parti i Norge hos NorBase
Leif Øgaard (16. april 2021). «Knut Helmers til minne». Oslo Schakselskap. 
Sven Wisløff Nilssen (18. april 2021). «Sjakkminneord om Knut Jøran Helmers».
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 100 meter hekk kvinner

100 m hekk kvinner ved Sommer-OL 2004 ble gjennomført på Athens Olympiastadion mellom 21. august og 24. august.


== Medaljører ==


== Resultater ==
Fra de fem forsøksheatene gikk de to første i hvert heat og de seks beste tidene ellers videre til semifinalene.
Fra de to semifinalene gikk de fire første fra hvert heat til finalen.Alle tider vises i sekunder.Q automatisk kvalifisert.q en av de beste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
OR markerer olympisk rekord.
NR markerer nasjonsrekord.
PB markerer personlig rekord.
SB markerer beste resultat under sesongen.
DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.


=== Kvalifisering ===


==== Heat 1 ====
Melissa Morrison, USA 12,76 Q
Delloreen Ennis-London, Jamaica 12,77 Q
Nadine Faustin, Haiti 12,94 q
Aliuska Lopez, Spania 13,21
Anay Tejeda, Cuba 13,24
Juliane Sprenger-Afflerbach, Tyskland 13,28
Irina Lenskij, Israel 13,75
Celine Laporte, Seychellene 13,92


==== Heat 2 ====
Brigitte Foster, Jamaica 12,83 Q
Glory Alozie, Spania 12,92 Q
Angela Whyte, Canada 13,01 q
Linda Ferga-Khodadin, Frankrike 13,02
Jenny Kallur, Sverige 13,11
Nadine Hentschke, Tyskland 13,36
Rosa Rakotozafy, Madagaskar 13,67
Trecia Roberts, Thailand 13,80


==== Heat 3 ====
Marija Korotejeva, Russland 12,72 Q
Perdita Felicien, Canada 12,73 Q
Lacena Golding-Clarke, Jamaica 12,86 q
Susanna Kallur, Sverige 12,89 q SB
Flora Redoumi, Hellas 13,14
Maila Paula Machado, Brasil 13,35
Yiping Su, Kina 13,53


==== Heat 4 ====
Joanna Hayes, USA 12,71 Q
Natalia Kresova, Russland 12,90 Q
Aurelia Trywianska, Polen 13,01
Nicole Ramalalanirina, Frankrike 13,07
Priscilla Lopes, Canada 13,08
Sarah Claxton, Storbritannia 13,14
Derval O'Rourke, Irland 13,46
Maria Joelle Conjungo, Den sentralafrikanske republikk 14,24


==== Heat 5 ====
Reina Flor Okori, Frankrike 12,81 Q PB
Irina Sjevtjenko, Russland 12,82 Q
Olena Krasovska, Ukraina 12,84 q
Kirsten Bolm, Tyskland 12,85 q
Lucie Martincova, Tsjekkia 13,51


=== Semifinaler ===


==== Semifinale 1 ====
Wind: +1.7 m/s


==== Semifinale 2 ====


=== Finale ===


== Rekorder ==


=== Verdensrekord ===
Jordanka Donkova, Bulgaria – 12,21 – 20. august 1988 – Stara Zagora, Bulgaria


=== Olympisk rekord ===
Joanna Hayes, USA – 12,37 – 24. august 2004 – Athen, Hellas


== Eksterne lenker ==
Resultater Arkivert 7. juli 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Potetprest

Potetprest er en betegnelse på prester som på 1700-tallet, dels etter kongelig pålegg, oppfordret til mer dyrking av potet i Norge. Uttrykket brukes også om prester som var vel så interessert i jordbruk og praktiske spørsmål, som i forkynnelse.Potetplanten kom til Europa sammen med tobakksplanten fra Sør-Amerika på 1500-tallet. Pga. utnyttelsen av jordbruksland på høyere breddegrader (les: Norden) ønsket danskekongen og prestene å fremme dyrkingen av poteten, først og fremst fordi man hadde oppdaget at den ga store og relativt sikre avlinger på våre breddegrader. Dermed ble poteten viktig for å sikre matforsyningen i Norge. Det var en viss motstand mot poteten i Norge i begynnelsen, blant annet fordi man ikke helt visste hvilke deler av den som var spiselig. Senere, etter at poteten var tatt i bruk, oppdaget man også at poteten hadde en gunstig virkning mot for eksempel skjørbuk. 
Innføringen av poteten fikk stor betydning i Norge. På mange måter kan det sies at poteten var viktigere for det norske folket enn Grunnloven. Det var potetdyrkingen som kunne skape umiddelbare lettelser i det daglige strevet for livets opphold etter 1814, og ikke Grunnloven.Peder Harboe Hertzberg og Abraham Pihl var kjente potetprester.


== Se også ==
Opplysningstidens topografiske litteratur i Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Da poteten kom til Norge, artikkel hos Norgeshistorie.no
Røds bruk

Røds bruk (Røds brug) er ballastplass på Kråkerøy fra seilskutetida. 
Ballast er stein og jord som seilskutene fylte i lasterommet. Med i ballasten fulgte frø fra planter i andre land, og ballastplassene har derfor vært interessante områder for botanikere. De øvrige av landets gamle ballastplasser er etterhvert utbygget. 
Ballastplassen på Røds Bruk er enestående i landet. Her finnes flere rødlistede planter og noen rødlistede insekter. Området er vernet.
Leinier Domínguez

Leinier Domínguez Pérez (født 23. september 1983 i Havanna) er en cubanskfødt amerikansk stormester i sjakk.
Han vant det cubanske mesterskapet i sjakk i 2002, 2003 og igjen i 2006. I 2004 nådde han kvartfinalen i FIDEs verdensmesterskap, der han tapte for Teymur Rəcəbov. Et av sine beste turneringsresultat oppnådde han i Barcelona i 2006, hvor han fikk 8/9 og vant turneringen foran blant andre Vasyl Ivantsjuk
Leinier vant i november 2008 VM i lynsjakk med tallene 11,5/15 og havnet med dette et halvt poeng foran den tidligere lynsjakkverdensmesteren Ivantsjuk. Pjotr Svidler og Aleksandr Morozevitsj fulgte på plassene bak med 10 poeng.


== Eksterne lenker ==
(en) Leinier Domínguez – FIDE 
(en) Leinier Domínguez – US Chess Federation 
(en) Leinier Domínguez – chessgames.com 
(en) Leinier Domínguez – OlimpBase 
(en) Leinier Domínguez – Chess.com 
(en) Leinier Domínguez – 365Chess.com
Eduard Kokojty

Eduard Dzjabejevitsj Kokojty (russisk: Эдуа́рд Джабе́евич Коко́йты; ossetisk: Кокойты Джабейы фырт Эдуард, Kokojty Dzjabejy fyrt Eduard) (født 31. oktober 1964 i Tskhinvali, Georgia) var president i utbryterrepublikken Sør-Ossetia i perioden 2001 − 2011.
Kokojty har vært sovjetisk mester i bryting og deltok på det sovjetiske brytelandslaget.
I sovjettiden var han blant annet sekretær i Tskhinvali-avdelingen av Komsomol, ungdomsavdelingen til Sovjetunionens kommunistiske parti. I 1992 flyttet Kokojty til Moskva, der han arbeidet som forretningsmann, før han i 2001 flyttet tilbake til Sør-Ossetia.
Samme år ble Kokojty overraskende valgt til president i republikken med finansiell støtte fra en annen gammel mesterbryter, Dzambulat Tedejev og hans mektige klan.I første valgomgang 18. november 2001 fikk Kokojty 45% av stemmene. I andre valgomgang 6. desember 2001 beseiret han sin fremste konkurrent Stanislav Kotjijev med 53 % mot 40%.
Kokojty ble gjenvalgt i 2006 med 95% av stemmene i presidentvalget som utbryterregjeringen arrangerte. I en samtidig folkeavstemning ble det 99% oppslutning for at den Sør-Ossetiske republikken skulle erklære selvstendighet.Politisk posisjonerte han seg som eurasianist og argumenterte for at Sør-Ossetia aldri hadde forlatt Det russiske keiserdømmet.
Etter grunnloven kunne ikke Kokojty stille som kandidat for en tredje mandatperiode ved Sør-Ossetias presidentvalg 2011. Han ble etterfulgt av Vadim Brovtsev som utbryterrepublikkens fungerende president etter at det ordinære presidentvalget i 2011 ble underkjent av landet høyesterett. Brovtsev var også landets statsminister. Ved nytt presidentvalg i mars 2012 ble Leonid Tibilov valgt.


== Referanser ==