jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Paweł Brożek

Paweł Łukasz Brożek (født 21. april 1983 i Kielce i Helligkorsvoivodskapet) er en polsk tidligere fotballspiller.
Han hadde tidligere kontrakt med Trabzonspor, men er fra 30. januar 2012 lånt ut til Scottish Premier League-klubben Celtic for resten av 2011-2012-sesongen.
Han begynte sin karriere i 1998/99-sesongen i Polonia Kielce, sammen med sin tvillingsbror Piotr. Han fortsatte å spille for GKS Katowice, og debuterte for Wisła Kraków i april 2001. 
Han har spilt 7 kamper for Polens landslag, og scoret en gang. Han var med i VM i fotball 2006 i Tyskland, hvor han nesten scoret et mål mot Ecuador, med et imponerende skudd som gikk i tverrliggeren, etter at hans lagkamerat Ireneusz hadde gjort det samme. Hans debut for det polske landslaget var mot Mexico i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paweł Brożek – FIFA 
(en) Paweł Brożek – UEFA 
(en) Paweł Brożek – Transfermarkt 
(en) Paweł Brożek – national-football-teams.com 
(en) Paweł Brożek – WorldFootball.net 
(en) Paweł Brożek – Soccerbase.com 
(en) Paweł Brożek – FootballDatabase.eu 
(en) Paweł Brożek – Soccerway 
(en) Paweł Brożek – EU-Football.info 
(en) Paweł Brożek – Tyrkias fotballforbund 
Profil på SoccerNet.ESPN.go.com
Profil på 90minut.pl
Profil på FootballDatabase.eu
Profil på WorldFootball.net
Ambohimanga

Kongehøyden Ambohimanga, 21 km nord for hovedstaden Antananarivo på Madagaskar regnes av mange gassere som nasjonens vugge og et hellig sted, en status området har hatt i 500 år. 
Området, som er på 59 hektar, med en buffersone på 425 hektar rundt, ligger på 1 468 moh, mens landskapet rundt ligger på ca. 1300 moh. På 1500-tallet, da Ambohimanga først ble bebygd var øya delt inn i småkongedømmer, og slike befestede høyder var lokale maktbaser.  På 1700-tallet var stedet landets hovedstad, og etter at Antananarivo ble hovedstad i 1794 vedble Ambohimanga å være kongelig gravplass og helligdom. Dronning Ranovalona I lot oppføre to nye porter ca. 1830. Palasset Fandriampahalemana og glasspaviljongen Tranofitaratra kom 1871. I 1897 ble de kongelige levningene flyttet fra stedet og til Antananarivo av de franske konlonimyndighetene. Hensikten var å svekke Ambohimangas betydning som nasjonalt symbol, og okkupantene fulgte opp ved å rasere bygninger og oppføre en militærleir på samme sted. Dette virket, rimelig nok, mot sin hensikt, og Ambohimanga ble et valfartssted for gasserne gjennom 1900-tallet og er fremdeles en nasjonalhelligdom. 
Området inneholder 10 ulike anlegg av betydning: høyden og skogen; murer som omkranset et 2,5 km² stort område og med opptil 12 tonn tunge porter; den befestede kongebyen hvor gravkammerne var inntil 1897; kongelige trær; dommersetet; en hellig kilde; den hellige sjøen Amparihy (kunstig); en hellig skog; dyrkningsterrasser i skråningene nedenfor; og diverse andre hellige steder.  
Området ble vedtatt av UNESCO som verdensarvminne i 2001. Begrunnelsen er at stedet er det tydeligste symbolet for det gassiske folkets identitet, og at stedet inneholder kulturhistoriske anlegg fra flere århundrer.
Gambia (elv)

Gambia (engelsk: Gambia River) er ei 1 120 km lang meanderelv i Vest-Afrika som løper fra Fouta Djallon-platået nord i Guinea til Atlanterhavet ved Banjul. Halve elva er seilbar.
Fra Fouta Djallon renner elva nordvest inn i den senegalesiske provinsen Tambacounda, gjennom Niokolo-Koba nasjonalpark, flyter sammen med Niéri Ko og Koulountou før den går inn i Gambia ved Fatoto. Her renner elva for det meste vestover, men med et meandrerende løp. Ca 100 km fra munningen utvider den seg gradvis til en bredde på 10 km. 
James Island, som ligger ytterst i elva nær Juffure, ble brukt under slavehandelen fra Afrika til USA. Øya står nå på UNESCOs verdensarvliste.


== Elevøyer ==
Flere steder deler elva seg og samler seg igjen. Dette skaper såkalte elveøyer. Det største eleveøyene i Gambiaelva er fra øst mot vest; Janjanbureh, som også er navnet på byen på øya, Kajakat Island, Baboon Island, Deer Island, Pasri Island, Poppa Island, Elephant Island, og den mindre øya Kunta Kinteh Island med St. James Fort. Ved elvemunningen ligger hovedstaden, Banjul på et avskåret elvedelta, Banjul Island.


== Fergesamband over elva ==
Elva har rundt 8 fergekrysninger:

Ferjesambandet Bamba Tenda–Yeli Tenda, ble erstattet av brua Senegambia Bridge i 2019.
Ferjesambandet Banjul–Barra
Ferjesambandet Janjanbureh–Lamin Koto
Ferjesambandet Bansang-Dobo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gambia River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anisozygoptera

Anisozygoptera er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata).  Anisozygoptera regnes blant de mest primitive delgruppene blant insektene.  Det er finnes en rekke fossile arter, og to nålevende arter i verden, begge i plassert samme slekt. Epiophlebia laidlawi og Epiophlebia superstes. 


== Systematisk inndeling ==
Nyere forskning viser at de «moderne» artene (Anisoptera) er en søstergruppe til de «antikke» (Anisozygoptera) og at begge disse er nå plassert i en ny felles delgruppe eller underorden, Epiprocta, som igjen er søstergruppe til vannymfene (Zygenoptera). Skrevet på hierarkisk skrivemåte blir slektskapet mellom delgruppene slik: (Du kan lese mer om dette her : System (biologi) og Gruppe (biologi).)

«vannymfene» Zygoptera – Vannymfer
«alle øyenstikkere og libeller» Epiprocta
«moderne øyenstikkere» Anisoptera – Øyenstikkere og libeller
«antikke øyenstikkere» Anisozygoptera
[ukjent navn] – fossile, utdødde arter
Epiophlebioptera – de to nålevende artene


=== Tradisjonell inndeling ===
I den tradisjonelle måten å systematisere delgruppene, var de «moderne øyenstikkerne» (Anisoptera), plassert som en søstergruppe til både de «antikke øyenstikkerne» (Anisozygoptera) og vannymfene (Zygenoptera). Nomenklaturen følger Askew (1988), gjengir bare aktuelle delgrupper for Norge.

ordenen øyenstikkere, (Odonata)
delgruppe Anisozygoptera
Epiophlebioptera
overfamilie  Epiophlebioidea 
familie Epiophlebiidae – to nålevende arter.
slekt Epiophlebia
Epiophlebia laidlawi – finnes i  Himalaya
Epiophlebia superstes  – finnes i Japan


== Kilder og referanser ==
Askew, R. 1988. The Dragonflies of Europa. Harley Books, Colchester, 291 sider.
Lohmann, H. 1996. Das phylogenetische System der Anisoptera (Odonata). Deutsche Entomologische Zeitschrift 106(9): side 209-266.
Anisozygoptera - http://www.taxonomy.nl


=== Referanser ===


== Eksterne lenker ==
(en) Anisozygoptera i Encyclopedia of Life 
(en) Anisozygoptera hos Fossilworks 
(en) Kategori:Epiophlebioptera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epiophlebioptera – detaljert informasjon på Wikispecies 
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
www.nhm.uio.no/norodo/  – Et norskspråklig nettsted om norske øyenstikkere.
Karl Trasti

Karl Trasti (født 19. februar 1917, død 4. oktober 1976) var en norsk jurist og politiker for Arbeiderpartiet. Han var statsråd i Einar Gerhardsens tredje regjering og Einar Gerhardsens fjerde regjering etter stortingsvalget i 1961.
Trasti tok juridisk embetseksamen i 1942 og ble sekretær i Finansdepartementet året etter, i 1943. I 1953 ble han ansatt som sekretær i Arbeiderpartiets stortingsgruppe, og ble utnevnt til statssekretær i Finansdepartementet i 1955.
Han gikk tilbake til embetsverket som tolldirektør i 1957, en stilling han hadde med avbrudd helt til sin tidlige død i 1976.
Karl Trasti hadde følgende statsrådposter i to av Einar Gerhardsens regjeringer:

1962–1963: Lønns- og prisminister
1963–1964: Lønns- og prisminister
1964–1965: Industriminister


== Kilder ==
Einar Lie: Ambisjon og tradisjon – Finansdepartementet 1945-1965. Universitetsforlaget 1995.


== Eksterne lenker ==
(no) Karl Trasti hos Stortinget 
(no) Karl Trasti hos Norsk senter for forskningsdata
Santa Catarina (San Luis Potosí)

Santa Catarina er et tettsted og en kommune i den meksikanske delstaten San Luis Potosí. Kommunen grenser til kommunene Rayón og Tamasopo mot nord, og til Lagunillas mot vest. Den grenser mot delstaten Querétaro i syd og øst.
Tettstedet hadde 195 innbyggere i 2000, mens det totale innbyggertallet for kommunen var 10 910 i 2005.
Paul Thalheimer

Paul Thalheimer (født 1884 i Heilbronn, død 1948) var en tysk maler og grafiker som fremstilte hovedsakelig kristelige motiver.

Han studerte kunst ved akademiene i Stuttgart og München, og slo seg ned i München (1908) for det meste av livet. Deltok i Münchener Sezession og ble en ledende skikkelse foruten å delta i utstillinger.
Etter første verdenskrig fikk han mange oppdrag med kirkeutsmykninger, foruten at han laget fargesterke tresnitt med gammeltestamentlige emner. Han ble oppnevnt til professor i 1928 – og erklært entartet i 1937. To av hans verk ble beslaglagt.Hans kanskje største oppdrag var å dekorere veggene rundt høyalteret i St. Karls kirke i Nürnberg. Der brukte han tynn maling løst opp i kasein for å beholde steinstrukturen i veggene og samtidig få fram figurene han fremstilte.


== Referanser ==
Kommunar (Leningrad oblast)

Kommunar (russisk: Коммуна́р) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger 35 km sør for St. Petersburg. Innbyggertall: 17 164 (folketelling 2002), 17 791 (folketelling 1989).Bosetningen ble grunnlagt på 1840-tallet av landeiergrevinnen Julija Samojlova som Grafskaja Slavjanka (russisk: Гра́фская Славя́нка). I 1846 ble den kjøpt av regjeringen og omdøpt til Tsarskaja Slavjanka (russisk: Ца́рская Славя́нка). Den fikk status som bymessig bosetning i 1953 og bystatus i 1993. 
Byens hovedvirksomhet er papirfabrikken Kommunar.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kommunar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Bøe

Gunnar Bøe (født 20. januar 1917 i Bergen, død 9. desember 1989) var en norsk sosialøkonom og politiker for Arbeiderpartiet. Han satt i Einar Gerhardsens regjering som statsråd i Lønns- og prisdepartementet, men er i dag mest kjent for mistanken om at han var agent for KGB og solgt norske graderte opplysninger til Sovjetunionen.


== Politisk karriere ==
Han tok økonomisk embetseksamen i 1940, og fikk straks ansettelse i Prisdirektoratet. Etter krigen ble han sekretær hos statsminister Einar Gerhardsen, og fikk samme stilling hos finansminister Erik Brofoss i 1946. 
I 1947 ble Bøe utnevnt til statssekretær i Finansdepartementet, men gikk tilbake til Sosialøkonomisk institutt ved Universitetet året etter og ble der i fem år.
Bøe var statsråd i Lønns- og prisdepartementet fra 1959 til 1962, og ble deretter rektor ved NTH. Han gikk av som statsråd i 1962 etter å ha tatt dissens i regjeringen på spørsmålet om Norge skulle ta opp medlemsforhandlinger med Fellesmarkedet.


== Mistanke om spionasje mot Norge ==
Politiets sikkerhetstjeneste (den gang Politiets overvåkningstjeneste, POT) mistenkte Gunnar Bøe for å være spion for Sovjetunionen. Sovjetiske dokumenter som ble frigitt på 1990-tallet viste at han kunne være svært frittalende i møter med sovjetiske embetsfolk. Han hadde dekknavnet «George» og hadde en rekke møter med KGB-residenten Alexander Startsev. POT avlyttet Bøe og vurderte å sikte ham i 1967. Imidlertid fant de ikke bevisene tilstrekkelige nok.I 1984 forsøkte POT å få til en samtale med ham om hans sovjetkontakter, men dette førte ikke frem. Nye opplysninger som styrker mistanken er kommet i offentlighetens søkelys via offentliggjøring av KGB-avhopperen Mitrokhins dokumenter i 2014. Der kom det frem at Bøe ifølge et sovjetisk KGB-arkiv solgte norske graderte opplysninger til den fiendtlige makten Sovjetunionen under den kalde krigen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Gunnar Bøe hos Stortinget 
(no) Gunnar Bøe hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Gunnar Bøe i Norsk biografisk leksikon
Eivind Erichsen

Eivind Erichsen (født 28. januar 1917, død 21. januar 2005) var en norsk sosialøkonom og embetsmann.Han var en av Norges mektigste  embetsmenn i etterkrigstiden, som departementsråd i Finansdepartementet (finansråd) i 28 år, fra 1958 til han i 1986 overlot denne mektige stillingen til Tormod Hermansen.


== Liv og virke ==
Erichsen tok økonomisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1943, og var ut krigen funksjonær i Statistisk sentralbyrå. Det første etterkrigsåret jobbet han ved Nortraship i New York, og fikk så Rockefeller-stipend fram til han i 1947 ble konsulent i det mektige Finansdepartementet hjemme i Norge.
Allerede 1948 etterfulgte han den senere nobelprisvinner Trygve Haavelmo som byråsjef, i Handelsdepartementet, og flyttet deretter tilbake til Finansdepartementet som ekspedisjonssjef i Økonomiavdelingen 1952–1956. Fra 1956 til 1957 var han direktør for OECD i Paris. Han ble utnevnt til finansråd i Finansdepartementet i 1958, og satt i denne stillingen helt til 1986. Han var imidlertid utviklingsrådgiver i Pakistan i perioden 1967–1968. 
Som finansråd var Erichsen i 28 år øverste leder for Finansdepartementets embetsverk, i hele den vekstperioden som fulgte etter nedgangskonjunkturen 1957-58. Han tjente hele fjorten finansministre fra ulike partier, også gjennom den vanskelige EF-striden i 1972 som engasjerte mange embetsmenn i departementet. Erichsen mente at Erik Brofoss, Trygve Bratteli, Per Kleppe og Rolf Presthus var de beste finansministrene.I alle år var han en ivrig friluftsmann. Han nedla gjennom en årrekke et stort arbeid for Statens friluftsråd (formann 1965–82) og var en pådriver bak opprettelsen av Miljøverndepartementet i 1972.


== Utgivelser ==
Eivind Erichsen: Økonomiske problemer i dag og i tiden fremover. Oslo, 1945.
Diverse artikler i Statsøkonomisk Tidsskrift 1948-1964.
Hva kan de unge bli?. [Bergen]: Grieg. 1949. 
Glimt fra et langt liv i Finansdepartementet. [Oslo]: Finans- og tolldepartementet. 1999. 


== Referanser ==
El Chichón

El Chichón er en vulkan nordvest i den meksikanske delstaten Chiapas. Vulkanen hadde et større utbrudd som varte fra den 28. mars til den 4. april 1982.
Hans Jürgen Kallmann

Hans Jürgen Kallmann (født 20. mai 1908 i Wollstein, Provinsen Posen, død 6. mars 1991 i Pullach im Isartal) var en tysk maler.
Kallmann vokste opp i Halle an der Saale, men bodde som kunstner i Berlin fra 1930 til 1944. Han ble erklært som entartet av naziregimet med maleforbud i 1937. To av hans bilder er listet opp som beslaglagt.
I 1949 fikk han tilbud om ansettelse ved universitetet i Caracas, Venezuela som professor i akt- og portrettmaleri. Han ble der i 3 år.
I 1952 kom han tilbake til Tyskland, og slo seg ned i Pullach nær München hvor han ble livet ut.
I midten av 1950-tallet slo han gjennom som portrettmaler, med flere kjente personligheter innen vitenskap, kultur og politikk på kundelisten. (Eksempelvis: Konrad Adenauer og Bertolt Brecht).
Hans foretrukne malemetoder var oljemaleri – og en spesiell blanding av tempera og pastell. Oppskriften var og forble hans hemmelighet. I tegning brukte han tegnekull, pastellkritt og fra 1950-årene en spesiell lysekte filtpenn.
Hans inspirasjonskilder var de tyske impresjonistene Max Slevogt og Max Liebermann, men med trekk også fra ekspresjonismen. Etterhvert utviklet han sin egen stil, som var nær til naturens former, men med ekspresjonistiske trekk. (Man kan si at han malte det han så, etter at det var bearbeidet kunstnerisk.
I 1992 åpnet en stiftelse Kallmann-Museum i  Ismaning nær München, der hans livsverk nå befinner seg.
Han ble også tildelt den bayerske fortjenestemedalje.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Hans Jürgen Kallmann i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Slantsy

Slantsy (russisk: Сла́нцы) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger langs elva Pljussa, nær grensa til Estland, 192 km vest for St. Petersburg. Innbyggertall: 36 400 (estimat 2005), 37 371 (folketelling 2002); 43 087 (folketelling 1989).Byens grunnlegger var Sergej Kirov og han lot byggingen begynne 9. april 1930. Den ble offisielt grunnlagt i 1934. Bystatus ble innvilget i 1949.
Under andre verdenskrig var Slantsy okkupert av det tyske Wehrmacht fra juli 1941 til februar 1944, som ledd i beleiringen av Leningrad. Produksjonsanleggene for skifer ble da ødelagt, og det tok tid å kommer i gang igjen etterpå. Etter krigen ble det holdt tyske krigsfanger her (krigsfangeleir 322).Byens navn er det russiske ordet for oljeskifer. Byen var bygd opp på grunnlag av skifergruvene, noe som også gjenspeiles i byens våpenskjold. Det resulterende drivstoffet ble blant annet brukt til å lyse opp gatene i St. Petersburg på 1800-tallet. Gruvene er nå stort sett stengt, på grunn av minkende lokal etterspørsel og uenighet over kontrakter med Estland. Dette har medført svært høy lokal arbeidsløshet. I tillegg representerer de nedlagte gruvene en alvorlig økologisk trussel mot vannforsyningene i området.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Slantsy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ljuban

Ljuban (russisk: Любань) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved elva Tigoda, 85 km sørøst for St. Petersburg. Innbyggertall: 4 616 (folketelling 2002), 5 078 (folketelling 1989).Bosetningen har vært kjent siden 1400-tallet. Bystatus ble innvilget i 1912. Jernbanen Moskva–St. Petersburg (åpnet som Nikolajbanen i 1851) går gjennom byen. Den viktigste industrivirksomheten i byen er et sagbruk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lyuban (Russia) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dartmouth College

Dartmouth College er en privat læreinstitusjon i Hanover i delstaten New Hampshire i USA. Det ble grunnlagt i 1769 av presten Eleazar Wheelock, og er med i prestisje-sammenslutningen Ivy League. Skolepengene (2006) utgjør US$ 33 297, og det tildeles grader helt opp til doktorgrad (Ph.D).
Fra starten var lærestedet et av de få i USA som tilbød utdanning til indianere. Blant medgrunnleggerne var Moheganindianeren Samsom Occom, og William Legge – den andre jarlen av Dartmouth.

Tuck School of Business er business-skolen ved Dartmouth, grunnlagt i 1900. Det er ellers skoler innen allmenne fag, medisin (1797) og ingeniørvitenskap (1867).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Dartmouth College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dartmouth College – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Nikolskoje

Nikolskoje (russisk: Нико́льское) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved elva Tosna, 40 km sørøst for St. Petersburg. Innbyggertall: 17 306 (folketelling 2002), 17 215 (folketelling 1989).


== Historie ==
Nikolskoje ble bygd etter anvisning fra tsar Peter I i 1710 sammenheng med grunnleggelsen av St. Petersburgs, ettersom det i dette området var sand og stein som trengtes for dette større byggeprosjektet. Det ble bosatt mange steinhuggere her. De kom fra det sentrale Russland. Byen fikk sitt navn etter et ikon av Nikolaus av Myra, som nybyggerne bygde et trekapell 1712-1718.I 1877 fikk byen våpenindustri i form av en kruttfabrikk.
Under andre verdenskrig var Nikolskoje okkupert av tyskerne under beleiringen av Leningrad.
Bystatus ble innvilget i 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nikolskoye, Leningrad Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Påfuglkrondue

Påfuglkrondue (Goura victoria) er ei due som lever i nordlige deler av Ny-Guinea og omkringliggende øyer.
Fuglen er ei stor due, ca. 70 cm stor, noe som gjør den til en av de største duene. Påfuglkrondua har en blågrå fjærdrakt, rødbrunt bryst og en rød iris. Den har også en hodefjær som ligner påfuglens, noe som også har gitt arten dette navnet. Fuglen har lyse blå markinger på stjerten og vingen. Begge kjønn er like i utseende. 
Den lever hovedsakelig av nedfallsfrukt, men også frø og virvelløse dyr. Hunnen legger som regel ett hvitt egg.


== Eksterne lenker ==
(en) Påfuglkrondue i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Påfuglkrondue hos Artsdatabanken 
(en) Påfuglkrondue hos ITIS 
(en) Påfuglkrondue hos NCBI 
(en) Kategori:Goura victoria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Goura victoria – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Goura victoria – detaljert informasjon på Wikispecies
Luga (by)

Luga (russisk: Лу́га, finsk: Laukaa, votisk: Laugaz) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger ved elva Luga, 140 km sør for St. Petersburg. Innbyggertall: 40 000 (estimat 2005), 40 434 (folketelling 2002), 41 769 (folketelling 1989).Luga ble grunnlagt ved bredden av elva med samme navn etter ordre fra Katarina den store 3. august 1777. Byen spilte en avgjørende rolle under andre verdenskrig ved å forsinke tyskernes fremmarsj mot Leningrad med over en måned.
Byen er hovedsenteret for transport, industri, jordbruk og handel sør for St. Petersburg. Den har et universitet (KGU Kirilla og Mefodia) og tre institutter for teknisk utdanning.
Den revolusjobære Aleksandr Solovjov (1846-1879), som forsøkte å myrde tsar Aleksander II rett ved Vinterpalasset i 1879, kom fra Luga.


== Vennskapskommuner ==
 Ballangen, Norge


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Luga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Dieter Neuendorf

Dieter Neuendorf (født 7. juli 1940 i Ruhla) er en tidligere tysk skihopper, som representerte DDR.
Under VM 1966 i Oslo tok han sølvmedalje i normalbakkerennet. I tillegg har han en andreplass og to tredjeplasser sammenlagt i hoppuka.
Han la opp som aktiv hopper i 1971 og ble trener.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dieter Neuendorf – Olympedia 
(en) Dieter Neuendorf – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Dieter Neuendorf – FIS (skihopping) 
(en) Dieter Neuendorf – TheSports.org
Feist

Feist er et etternavn, og kan referere til:

Leslie Feist – kanadisk musiker
Margot Honecker (født Margot Feist) – minister i DDR fra 1963 til 1989
Raymond E. Feist – amerikansk forfatter
Benny Kohlberg

Benny Tord Kohlberg (født 17. april 1954 i Arvika) er en svensk tidligere langrennsløper som konkurrerte på 1980-tallet. Han var med på det svenske laget som vant gull på 4 x 10 km stafett under OL 1984 i Sarajevo.
Kohlbergs beste individuelle resultat var en tredjeplass i et verdenscuprenn i 1982 i Sveits.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Benny Kohlberg – Olympedia 
(en) Benny Kohlberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Benny Kohlberg – Sveriges olympiske komité 
(en) Benny Kohlberg – FIS (langrenn)
Polydor Records

Polydor (etablert 1924) er et internasjonalt, opprinnelig tysk plateselskap med hovedkvarter i London. Selskapet ble etablert av Deutsche Grammophon i 1924, og rettet seg inn mot pop-musikk etter den andre verdenskrig (1946).  Den britiske avdelingen ble etablert senere i 1956 og distribuerte The Beatles' tyske innspillinger med Bert Kaempfert som produsent.  I USA ble PolyGram et resultat av Polydors fusjon med Phonogram Records (i 1972), og tok senere  over Decca og andre merker.
Selskapet hadde også det samtidige merket Mercury Records for visse typer musikk. PolyGram inngikk under selskapet Universal Music Group fra 1998, og forsvant fra det amerikanske markedet. Merket benyttes fremdeles i England for britiske artister som Klaxons, Sophie Ellis-Bextor, Take That og Kaiser Chiefs, samt distribusjon av amerikanske Eminem og Gwen Stefani.
I Norge hadde Telefunken ansvaret for Polydor 1938-1941 (med blant annet Ivar Ruste som artist). Senere fulgte Proton. Polydor overtok varemerkene Nor-Disc og Karusell fra Arne Bendiksens plateselskap i 1964. En rekke norske artister har blitt utgitt på Polydor, blant annet; Wenche Myhre, Lille Eris, Sølvi Wang, Åse Kleveland, Per Asplin, The Pussycats, Terje Rypdal, Finn Kalvik, Lillebjørn Nilsen, Jon Arne Corell, Ole Paus, Benny Borg, Åge Aleksandersen, Ketil Bjørnstad, Birgitte Grimstad, Frode Alnæs, Oslo Harmonikvartett og Jan Werner Danielsen.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Polydor Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Polydor Records på Last.fm 
(en) Polydor Records på AllMusic