jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kottayam (distrikt)

Kottayam (malayalam: കോട്ടയം) er et distrikt i den indiske delstaten Kerala. Distriktets hovedstad er Kottayam. 


== Demografi ==
Ved folketellingen i 2011 var det 1 979 384 innbyggere i distriktet, mot 1 953 646 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 28,58 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 8,52 % i 2011 mot 10,88 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 957 i 2011 mot 962 i 2001. 


== Inndelinger ==


=== Taluker ===
I Kerala er taluk det tredje administrative nivået, under staten og distriktene. Kottayam distrikt har fem taluker.
Changancherry
Kanjirappally
Kottayam
Meenachil
Vaikom


== Byer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kottayam district – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ippočohkka

Ippočohkka er et fjell sør i Narvik kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 727 meter over havet.


== Se også ==
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Aravind Adiga

Aravind Adiga (født 1974 i Madras) er en indisk journalist og forfatter. For debutromanen Hvit tiger vant han Bookerprisen for 2008.
Aravind Adiga ble født i Chennai. Han vokste opp i Mangalore og studerte ved Canara High School og senere St. Aloysius' College, der han ble uteksaminert i 1990. Etter at han flyttet til Sydney i Australia sammen med familien, studerte han ved James Ruse Agricultural High School. Han studerte engelsk litteratur ved Columbia University, New York og Magdalen College ved University of Oxford.


== Karriere ==
Adiga startet journalistkarrieren som finansjournalist, han fikk blant annet publisert artikler i Financial Times, Money og The Wall Street Journal.
Senere arbeidet han i tre år som korrespondent for Time Magazine, før han ble frilansjournalist. I denne perioden skrev han The White Tiger. I dag er han bosatt i Mumbai.


== Bibliografi ==
Hvit tiger (Cappelen Damm, 2008)
Mellom attentatene (Cappelen Damm, 2010)
Siste mann i tårnet (Cappelen Damm, 2012)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Omtale på Cappelen Damms nettsider
Anmeldelse av The White Tiger Arkivert 20130708200304 hos WebCite av The Telegraph
Drivandefossen

Drivandefossen er en foss i Åsetelvi, ei sideelv til Mørkrisdalselvi i Mørkrisdalen i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Litt lengre ned i samme elva ligger Krekafossen.


== Se også ==
Liste over norske fosser
Thalna

Thalna er i etruskisk mytologi gudinnene for barnefødsler og var en av hustruene til himmelguden Tinia. Hun ble i etruskisk kunst avbildet som en ungdommelig kvinne. Hennes navn Thalna (Thalana) kan ha hatt betydningen «å vokse, å blomste, å gro».Tidlig romersk mytologi fokuserte på komplekse og faste innbyrdes forhold mellom guder og mennesker. I dette opprettholdt romerne et stort utvalg av guddommer med uvanlig spesialiserte autoritetsområder. En undergruppe av guddommer dekket den alminnelig verden ved spedbarnsalder og barndom. Innenfor dette området ble Thalna tilkalt eller påkalt som en generell vokterske og beskyttende verge for barnefødsler. Hennes andre funksjoner synes å være vennskap og profetier.
Ettersom Thalnas navn ikke opptrer på Piacenzas lever eller i noen andre dedikasjonsobjekter er det vanskelig å si om Thalna var en virkelig gudinne med en kult i Etruria. Derimot opptrer hun på en rekke etruskiske bronsespeil (rundt 18) i et mangfold av scener og emner. I en av disse (ES 4) opptrer hun sammen med ung mann navngitt på speilet som Anchas, sittende kanskje på en seng og med ansiktene mot hverandre, i en kjærlig positur. I andre bronsespeil er hun tilstede i scener med fødsler og barndom. I annen kunst opptrer hun i selskap med Turan, Tinia, og Menrva.Et særtrekk med Thalna er at hun kan være framstilt som enten kvinne eller mann. Det er mulig at hun i scener med flere figurer kan bli identifisert som en mannlig figur grunnet plasseringen av navn rundt en scene. Denne framstillingen som mann/kvinne kan også ha sin årsak at hun ble oppfattet mer som en ånd enn som en gudinne, og at kunstnerne og deres patroner ikke hadde en sterk oppfatning om guddommens fysiske framtoning. Man kan minnes den romersk bønnen til guddommen,  si deo si deae, «om enn gud eller gudinne».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Grummond, Nancy Thomson de (2006): Etruscan Myth, Sacred History, and Legend, University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, ISBN 9781931707862
Cylindera germanica

Cylindera germanica er en av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere (Cicindelinae) i familiegruppen løpebiller.


== Utbredelse ==
Cylindera germanica finnes lengre sør i Europa der klimaet er varmere, den finnes ikke i Norge.


== Utseende ==
Den er omtrent  10-13 millimeter lang.  Den har en matallisk grønn farge med noen diffuse rustrøde flekker på oversiden. Munnskjoldet (clypus) og kjevene er lyse.


== Levevis ==
Cylindera germanica finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.


== Eksterne lenker ==
(en) Cylindera germanica i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Cylindera germanica hos Artsdatabanken 
(sv) Cylindera germanica hos Dyntaxa 
(en) Cylindera germanica hos Fauna Europaea 
(en) Cylindera germanica hos NCBI 
(en) Kategori:Cylindera germanica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cylindera germanica – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cylindera germanica – detaljert informasjon på Wikispecies 
Fauna Europaea - Cylindera germanica
Tree of Life – Sandjegere (Cicindelinae, Carabidae) engelskspråklig
Cicindela online
Norsk entomologisk forening
Turms

Turms (gjengitt som 𐌕𐌖𐌓𐌑𐌌, Turmś i etruskisk alfabet) var i henhold til etruskisk mytologi likestilt med den greske guden Hermes og den romerske guden Merkur, budbringer mellom mennesker og gudene, og gud for handel og musikk. Han var avbildet skjeggløs med samme særskilte attributter som Hermes og Merkur: caduceus (merkurstav), petasos (solhatt), og sandaler (både hatten og sandalene var tidvis framstilt med vinger). Han er forstått som gudenes sendebud, særskilt Tinia]] (Jupiter/Zevs), skjønt også andre guder kunne benytte seg av hans tjenester.Turms er også en figur i en bok av den finske forfatteren Mika Waltari, mest kjent for hans roman fra 1947, Egypteren Sinuhe, i hans Turms the Immortal (Turms den udødelige) som har handling fra de siste tider i den etruskiske sivilisasjon.


== I kunsten ==
Etruskisk kunst framstilte Turms ofte i hans rolle som psykopomp, den som ledet sjelen til etterlivet. I denne rollen er han tidvis vist på etruskiske sarkofager, i et tilfelle sammen med Charun og Kerberos (underverdens skremmende beist med tre hoder).I et tilfelle er hans framstilt i posituren til en profet eller sannsiger, hans venstre fot løftet og hans høyre arm løftet med en finger rettet ut for å gi instruksjon. På en amfora fra rundt 550-540 f.Kr. med svartfigurer, nå i Antikksamlingen i München, eskorterer Turms, ledet av en eldre mann med hvitt skjegg, tre gudinner, Uni, Menrva og Turan til Elcsntre. Sistnevnte tilsvarer Paris fra Troja, og den kjente greske myten om Paris' dom, som etruskerne adopterte i sin mytologi.I en annen framstilling er han navngitt med inskripsjonen 𐌕𐌖𐌓𐌌𐌑 𐌀𐌉𐌕𐌀𐌑, Turmś Aitaś («Turms av Hades»), han bringer skyggen til Tiresias for å rådføre seg med Odyssevs i underverden. Han opptrer også i scener med Hercle (Herakles) eller Persevs.Turms er mer kjent fra dekorasjoner på hverdagsobjekter, slik som speil, enn fra kultbilder, skjønt en dedikasjon synes å indikere eksistensen av et tempel for ham ved Cortona.


== Navn ==
Navnet Turms er av særskilt etruskisk opprinnelse, som det til Fufluns, og i kontrast til etruskiske guddommer som Hercle (Herakles) og Aplu (Apollon) som er navn importert fra gresk mytologi. Den franske forskeren Bernard Combet-Farnoux tolker kommentarer fra Servius og Macrobius som indikasjon på at «Hermes-Turms» hadde epitetet Camillus i betydningen «tjener» (det vil si av andre guddommer). En skolia (kommentar) på Kallimakhos føyde til at «Cadmilos er Hermes i Tyrrhenia»; Combet-Farnoux betrakter Camillus og Cadmilos som varianer av det samme navnet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Combet-Farnoux, Bernard (1980): «Turms étrusque et la fonction de 'minister' de l'Hermès italique» i: Mercure romain : Le culte public de Mercure et la fonction mercantile à Rome de la République archaïque à l'époque augustéenne. École française de Rome. s. 171–217.
Grummond, Nancy Thomson de (2006): Etruscan Myth, Sacred History, and Legend, UPenn Museum of Archaeology
Ban Chiang

Ban Chiang (thai: บ้านเชียง) er et fornminneområde i distriktet Nong Han i provinsen Udon Thani i Thailand. Siden 1992 har den vært en del av UNESCOs liste over verdensarven.
Ved oppdagelsen i 1957 fikk Ban Chiang stor oppmerksomhet på grunn av de vakkert rødmalte keramikkgjenstandene. Den første vitenskaplige utgravningen ble gjort i 1967, og det ble funnet flere skjeletter sammen gravgaver av bronse. Spor etter ris har også blitt funnet, hvilket indikerer at innbyggerne i bronsealderen var jordbrukere. I de eldste gravene har det ikke blitt funnet bronse, og tilhører derfor en neolittisk kultur. De yngste gravene er fra jernalderen.
De første dateringene ble utført med Termoluminiscensdatering og resulterte i en datering mellom 4420 f.Kr. og 3400 f.Kr., hvilket gjorde Ban Chiang til den eldste bronsealderkulturen i verden. Ved en senere utgravning, i 1974–1975, fant man tilstrekkelig med materiale til å kunne gjennomføre karbondatering, hvilket resulterte i en mye yngre datering. Den eldste gruppen fra bronsealderen dateres fra rundt 2100 f.Kr. til mellom 1320 f.Kr. og 1000 f.Kr..
I likhet med Norden ser det ut som om teknikken har kommet til landet ferdig utviklet, ettersom det ble brukt lite rent kobber. I den tidligste perioden (til og med ca. 900 f.Kr.) ble det brukt en legering med tinn, som ikke gir en bedre hardhet enn rent kobber, muligens fordi de store tinnforekomstene i fjellet gjorde dette relativt billig å bruke.
I den yngste perioden, 300 f.Kr. til 300 e.Kr. hadde legeringene en svært stor andel tinn, formodelig for å få det til å ligne gull, men som også gjør legeringene svært sprø.


== Litteratur ==
Charles Higham, Prehistoric Thailand, ISBN 974-8225-30-5, pp 84-88


== Eksterne lenker ==
(en) Ban Chiang culture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
The Ban Chiang project ved the University of Pennsylvania
Ban Chiang gallery ved the University of Hawai'i
Balåifossen

Balåifossen er en foss i elva Balåi i Ulvik kommune i Hordaland, på sørøstsiden av Osafjorden. Den har tre fall, og det lengste av disse er 452 meter. Fossen får hovedsakelig vann fra snøsmelting på Kyrelvfjellet over fossen, og den kan derfor bli helt tørr om sommeren og høsten. Fossen ses best fra veien på andre siden av fjorden. 
Balåifossen har en total fallhøyde på 850 meter, og er i henhold til World Waterfall Database dermed den nest høyeste fossen i Norge og Europa, og den sjuende høyeste fossen i verden.


== Se også ==
Liste over norske fosser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gammelt bilde av Ulvik med Balåifossen i bakgrunnen
Abdallah

Abdallah (arabisk: عبد الله) er et mannsnavn som betyr «Guds tjener». Navnet transkriberes også Abdullah og ʿAbd Allah.
Abdullah er den tyrkiske formen, og Abdulah den bosniske formen av navnet.


== Utbredelse ==
Abdallah er listet blant de ti mest utbredte arabiske mannsnavnene i Dictionary of Arab Names.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Abdallah og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

ʿAbd Allah Ḫalil (1892?-1970), sudanesisk politiker og tidligere statsminister
Abdullah Ibrahim (f. 1934), sørafrikansk pianist og komponist
Ali Abdullah Saleh (f. 1942), jemenittisk militær og politiker og tidligere president i Jemen
Abdullah II av Jordan, (f. 1962), konge av Jordan
Abdullah Alsabeehg (f. 1986), norsk politiker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Behind the Name: Abdallah
(en) Think Baby Names: Abdallah
Kyrfossen (Vik)

Kyrfossen er en foss i Kyrelvi, 0,5 km nordøst for Viksøyri i Vik kommune i Vestland. 


== Se også ==
Liste over norske fosser


== Eksterne lenker ==
Bilde av fossen
Kyrfossen på World Waterfall Database
Vikøyri

Vikøyri (også brukt Viksøyri, lokalt kalt Øyri) er et tettsted og administrasjonssenteret i Vik kommune i Sogn og Fjordane. Tettstedet har 1 190 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger på sørsiden av Sognefjorden. Riksvei 13 går gjennom Vikøyri.
Middelalderkirkene Hove kirke og Hopperstad stavkirke samt Vik kirke fra 1877 ligger her.


== Referanser ==
Sørfjorden (Ullsfjord)

Sørfjorden (nordsamisk: Moskavuotna, kvensk: Moskivuono, begge brukt om hele Ullsfjorden) er den innerste delen av Ullsfjorden i Tromsø kommune i Troms.
Fjorden er 28 kilometer lang, og begynner ved Storstraumen, mellom bygda Skarmunken i vest og Straumsnes i øst. På østsiden av fjorden ligger bygda Olderbakken, og på vestsiden ligger Sjursnes, som var kommunesenter i den tidligere Ullsfjord kommune. På Sjursnes ligger også Ullsfjord kirke. Fjorden er her rundt 4 kilometer bred. Ved Skognes svinger Sørfjorden mot sørvest, og blir smalere. Rundt 10 kilometer fra fjordbotnen går Lakselvbukta inn på østsiden av fjorden. Innerst i bukta ligger bygda Lakselvbukt, som i dag er den største bygda i fjorden. Sørfjorden slutter i en liten poll kalt Sjøvassbotn, som har innløp via et smalt sund kalt Sørstraumen. Fra Sjøvassbotn er det bare 3 kilometer over til Balsfjorden.Foruten bygdene som er nevnt ligger det langs hele Sørfjorden mange mindre bygder og bosetninger langs begge sider av fjorden. Fv51 og Fv52 går langs vestsiden av fjorden, mens Fv293 går langs østsiden. 


== Referanser ==
Kattfjorden

Kattfjorden er en fjord på nordvestsida av Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fjorden er seks kilometer lang, fra Tussøya og sørøstover til Lauklinesøya der Nordfjorden går videre østover.Fjorden har innløp mellom Angstaursundet på østsida av Tussøya i nord og Sandvika på sørsida av Tussøya i vest. Bygda Vasstrand ligger på østsida øst for Tussøya. Øvrige bygder ved fjorden er Sandneshamn på sørvestsida og Tulleng litt sør for Vasstrand. Ved Lauklinesøya deler fjorden seg i to; Nordfjorden går østover, mens Sørfjorden går sørover. 
Fylkesvei 862 går langs sørsida av fjorden. 


== Referanser ==
Nordfjorden (Kattfjord)

Nordfjorden er en fjord på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fjorden er 4,5 kilometer lang, og er en nordøstlig fortsettelse av Kattfjorden. Fjorden begynner mellom Lauklinesøya i nord og Skilneset i sør, hvor Kattfjorden deler seg i Nordfjorden og Sørfjorden.Fylkesvei 862 går langs sørsida av fjorden, og på nordsida går en kommunal vei ut fjorden. Det ligger spedt bebyggelse på begge sider av fjorden. I fjordbotnen munner Storelva ut.


== Referanser ==
Sørfjorden (Kattfjord)

Sørfjorden er en fjord på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Den er 2,5 kilometer lang, og er en sørlig arm av Kattfjorden.Fjorden begynner mellom Skilneset på østsida av fjorden og Svartberget ved gården Løvland i vest. Den går nesten rett sørover til fjordbotnen, hvor den korte Storelva munner ut. Ved innløpet er fjorden rundt 1 kilometer bred, men den smalner raskt inn og er over mesteparten av sin lengde mellom 200 og 500 meter bred. Fjorden ligger mellom bratte fjellsider, med Finnkollen (687 moh) i øst og Raudfjellet (542 moh) i vest. 
Det er bare en smal stripe mellom fjorden og fjellet hvor bosetning er mulig. Tross dette er det stort sett sammenhengende bebyggelse på begge sider av fjorden, med bygdesenteret Sjøtun på vestsida av fjorden. 
Fylkesvei 862 går langs fjorden på begge sider. 


== Referanser ==
Langfoss (Aurskog-Høland)

Langfoss er en skihytte ved Langfossjøen utenfor tettstedet Momoen i Aurskog-Høland.  
Skihytten eies av Stangeskovene A/S 
Skigruppa i Høland Idretts- og Ungdomslag (HIUL) er leietager og opprettholder de tradisjonelle aktivitetene i vinterhalvåret. 


== Historie ==
Gjennom mesteparten av 1800-tallet var Langfossjøen og området rundt et levende bygdesamfunn med fastboende på Lognsetra, Måstad, Holmestrand, Tangerud og Langfoss. Christian Christiansen står som eier i 1865. Da han døde i 1914, hadde han for lengst tatt navnet Langfoss selv om familien ikke bodde der den tiden. Stangeskovene A/S som gjennom Stangs oppkjøp ble eier av skogen vest for sjøen, overtok etter hvert plassen Langfoss.
Etter at Tunsjø jeger- og fiskeforening i mange år leide Langfoss, overtok Momoen Idretts- og Ungdomslag (MIUL) leieforholdet i 1978. Dette ble da den første skihytte i Aurskog- Høland kommune med faste åpiningstider i helgene i tillegg til den årlige Langfossdagen, hver første søndag i mars. Besøkende på Langfossdagen registreres og gjentakende besøk over et visst antall år premieres med forskjellige Langfoss-statuetter og æresmedlemskap. Den har frem til 2017 blitt holdt i gang av Langfossgruppa i MIUL. Fra og med 2017 etter at MIUL ble slått sammen med Høland Idrettslag til Høland Idretts- og Ungdomslag (HIUL) er det nå Langfossgruppa (Skigruppa)  i HIUL som drifter hytta. 


=== Historieheftet "Langfoss - fra et hjem i skogen til skihytte" ===
I anledning markeringen av at det i 2018 var 40 år siden første Langfossdag så ble det utgitt et eget hefte "Langfoss - fra et hjem i skogen til skihytte"  med historien til Langfoss og Langfossdagen. Se også omtale i  Indre Akershus Blad.


== Veibeskrivelse ==


== Referanser ==


== Eksterne kilder ==
Høland Idretts- og Ungdomslag
Stangeskovene A/S
Tonghe

Tonghe (kinesisk: 通河县; pinyin:  Tōnghé Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i den subprovinsielle by Harbin.
Befolkningen var på 234 662 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Lianping

Lianping (kinesisk: 连平县; pinyin:  Liánpíng Xiàn) er et fylke i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Heyuan.
Befolkningen var på 359 471 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Longchuan (Dehong)

Longchuan (kinesisk: 陇川县; pinyin:  Lǒngchuān Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Dehong.
Befolkningen var på 162 755 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommunene Zhangfeng 章凤镇, Longba 陇把镇, Jinghan 景罕镇, Chengzi 城子镇
Kommunene 
Husa (for achangfolket) 户撒阿昌族乡, Huguo 护国乡, Qingping 清平乡, Wangzishu 王子树乡, Mengyue 勐约乡


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside Arkivert 27. februar 2009 hos Wayback Machine.
Longchuan

Longchuan kan være:

Fylket Longchuan (龙川) i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina;
Fylket Longchuan (陇川) i provinsen Yunnan i Kina.
Yilan

Yilan kan være:

Fylket Yilan (依兰) i den subprovinsielle by Harbin i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina ;
Fylket Yilan (宜蘭) i Taiwan.
Fuyuan

Fuyuan kan være:

Fylket Fuyuan (抚远) i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina ;
Fylket Fuyuan (富源) i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.
Yilan (Harbin)

Yilan (kinesisk: 依兰县; pinyin:  Yīlán Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i den subprovinsielle by Harbin. Det ble tidligere kalt Sanxing.
Befolkningen var på 370 122 innbyggere i 1999.Fylkessetet, som også heter Yilan (Yilan by, Yilan zhen), ligger nær der elven Mudanjiang (tidligere kjent som Hurka) tømmer seg i elven Songhua (Sungari).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 221 løper gjennom området. Den begynner i Harbin og løper til Tongjiang, begge i Heilongjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Huilai

Huilai (kinesisk: 惠来县; pinyin:  Huìlái Xiàn) er et fylke i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jieyang.
Befolkningen var på 1 043 700 innbyggere i 1999.Språket teochew, et minnanspråk, har hjemstavn i denne delen av Kina.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Jiexi

Jiexi (kinesisk: 揭西县; pinyin:  Jiēxī Xiàn) er et fylke i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jieyang.
Befolkningen var på 894 236 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Nan (Yiyang)

Nan (kinesisk: 南县; pinyin:  Nán Xiàn) er et fylke i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yiyang.
Befolkningen var på 728 698 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Infoside
Tahe

Tahe (kinesisk: 塔河县; pinyin:  Tǎhé Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i prefekturet Daxing'anling.
Befolkningen var på 106 732 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Mohe

Mohe (kinesisk: 漠河县; pinyin:  Mòhé Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i prefekturet Daxing'anling.
Mohe er Folkerepublikkens nordligste fylke.
Befolkningen var på 85 534 innbyggere i 1999.Mohe Gulian lufthavn i Mohe er Kinas nordligste flyplass og den første kinesiske flyplass bygd på permafrost.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside Arkivert 3. mai 2012 hos Wayback Machine.
Pingjiang (Yueyang)

Pingjiang (kinesisk: 平江县; pinyin:  Píngjiāng Xiàn) er et fylke i provinsen Hunan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Yueyang, inntil Dongtingsjøen.
Befolkningen var på 975 980 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Stedet for Pingjiangoppstanden (平江起义旧址, Pingjiang qiyi jiuzhi), et kommunistisk opprør i 1928, ble i 1988 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Former Site of Pingjiang Uprising
Pingjiang qiyi (Pingjiang Uprising)
Fuyuan (Jiamusi)

Fuyuan (kinesisk: 抚远县; pinyin:  Fǔyuǎn Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Jiamusi.
Befolkningen var på ca 110 000 innbyggere i 2010, opp fra 70 497 innbyggere i 1999.Øst i fylket, der elven Heilongjiang og Ussuri møtes, ligger øya Heixiazi Dao. Den vestlige delen av denne øya ble i oktober 2008 tilerkjent Kina og gitt tilbake av Russland.


== Kulturminner ==
Mangjitazhans gamle by (Mangjitazhan gucheng, 莽吉塔站故城) fra Mingdynastiets tid ble i 2006 tilføyd Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. 


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Fuyuan (抚远镇); Hanconggou (寒葱沟镇); Nongqiao (浓桥镇); Zhuaji (抓吉镇);Kommuner:

Tongjiang (通江乡); Nongjiang (浓江乡); Haiqing (海青乡); Bielahong (别拉洪乡); Yanan (鸭南乡).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Fuyuan County, Heilongjiang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Xunke

Xunke (kinesisk: 逊克县; pinyin:  Xùnkè Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Heihe.
Befolkningen var på 99 740 innbyggere i 1999.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
Sunwu

Sunwu (kinesisk: 孙吴县; pinyin:  Sūnwú Xiàn) er et fylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Heihe.
Befolkningen var på 89 024 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 202 løper gjennom området. Den begynner i Heihe i provinsen Heilongjiang, passerer gjennom Harbin og Shenyang, og ender i Dalian ved Gulehavet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside