jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Lise Haavik

Lise Haavik (født 23. februar 1962) er en norsk-dansk sanger, best kjent for å representere Danmark i Bergen i Eurovision Song Contest 1986. Hun er også kjent i Danmark for sitt arbeid i duoen Trax sammen med sin mann, John Hatting.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Lise Haavik ble født i Narvik 23. februar 1962. Hun flyttet til Danmark i 1982 for å studere økonomi ved Odense Universitet og Copenhagen Business School. Haavik samarbeidet med John Hatting sent i 1983, og de giftet seg like etter. På den tiden jobbet hun med musikk på fulltid og sluttet å studere.


=== Musikalsk karrière ===
Ett år etter hun flyttet til Danmark, ble Haavik med i Se & Hørs amatørsangkonkurranse, der hun kom på andreplass. Like etter dette møtte hun John Hatting, som sent i 1983 søkte etter en kvinnelig sanger for å starte en duo. Plateselskapet sendte Haavik, og sammen dannet de duoen Trax.Hun representerte Danmark i Eurovision Song Contest 1986 med sangen «Du er fuld af løgn». Mens begge var til stede på scenen i Grieghallen, var det bare Haavik som sang, og som ble kreditert under fremførelsen (Hatting ble senere kreditert som komponist). Sangen endte på sjetteplass av totalt 20 deltakere. Det er eneste gang Haavik har deltatt i konkurransen, etter flere mislykkede forsøk på å representere Danmark i 1984 og 1985. Hun prøvde seg også for Norge i Melodi Grand Prix 1988, uten å nå finalen.
Haavik fortsetter å jobbe med musikk, med hennes siste verk, på engelsk «Cry Me a River», utgitt i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lise Haavik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lise Haavik på Internet Movie Database 
(da) Lise Haavik på danskefilm.dk 
(en) Lise Haavik på Discogs 
(en) Lise Haavik på MusicBrainz
King Diamond & Black Rose 20 Years Ago

King Diamond & Black Rose 20 Years Ago (A Night of Rehearsal) er et musikkalbum fra King Diamond utgitt i 2001.
Albumet ble innspilt 30. september 1980 da Kim Bendix Petersen (King Diamond) var med i et band med navn Black Rose. Albumet ble innspilt under en bandøvelse i et lagerrom under en bar i utkanten av København. Det var aldri meningen at det skulle utgis.


== Sporliste ==
«Locked up in the Snow» – 3:33
«Holy Mountain Lights» – 5:45
«Crazy Tonight» – 4:53
«Virgin» – 5:43
«Kill for Fun» – 5:14
«The End» – 6:48
«Road Life» – 4:25
«Soul Overture» – 5:12
«Doctor Cranium» – 3:31
«Disgrace» – 5:40
«I Need Blood» – 5:59
«Radar Love» – 6:55 (Coverlåt Golden Earring)


== Personell ==
King Diamond – Vokal
Jørn Bittcher – Gitar
Ib Enemark – Orgel
Jesper Weber – Bassgitar
Kurt Jürgens – Slagverk, bakgrunnsvokal


== Eksterne lenker ==
(en) King Diamond & Black Rose 20 Years Ago på Discogs 
(en) King Diamond & Black Rose 20 Years Ago på MusicBrainz 
(en) King Diamond & Black Rose 20 Years Ago på AllMusic
Fylkesvei 4777

Fylkesvei 4777 går mellom Ospeskardtjørna – Fagerheim i Tysvær kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 779.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværFalkeidvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4777
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 779 (andre betydninger)

I Norge finnes fylkesvei 779 i de følgende fylkene:

Fylkesvei 779 (Rogaland)
Kommunal vei 1113 (Tysvær)

Kommunal vei 1113 (Kv1113) i Tysvær går mellom Liarvåg og Toftøysund i Tysvær kommune. Veien er 2,4 km lang.Før veien ble omklassifisert til kommunal veg hadde den veinummeret fylkesvei 785.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværToftøysundvegen 

Endepunkt Toftøysund


== Referanser ==
Fylkesvei 785 (andre betydninger)

I Norge finnes fylkesvei 785 i de følgende fylkene:

Fylkesvei 785 (Rogaland)
Fylkesvei 4792

Fylkesvei 4792 går mellom Øvrabø og Nedstrand i Tysvær kommune. Veien er 3,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 791.


== Kommuner og knutepunkter ==

 TysværDalvavegen 

Endepunkt Øvrabø


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4792
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Georges van de Poele

Georges van de Poele var en belgisk rytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Van de Poele kom på andreplass i sprangridning med hesten «Windsor Squire», et sekund  bak sin landsmann Aimé Haegeman på «Benton II», under OL 1900 i Paris. De brukte 2 minutter og 17 sekunder på den 850 meter lange banen med 22 hinder. I høydesprangkonkurransen kom han på tredjeplass med hesten «Ludlow», de hoppet 1,70 meter. 
Franske Dominique Gardères på «Canéla» og Giovanni Giorgio Trissino på «Oreste» fra Italia ble olympiske mestere med 1,85.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i hestesport, sprangridning  Belgia
1900  Paris -  Bronse i hestesport, høydesprang  Belgia


== Eksterne lenker ==
(en) Georges van de Poele – Olympedia 
(en) Georges van de Poele – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Vekttallsalo

Vekttallsalo er et samlealbum (split-album) fra 1999 med studentband fra Tromsø. Det ble utgitt på Alo Records.
De fleste sporene ble spilt inn i mai/juni 1999 på Det lille kulturhus i Tromsø.
Sporene ble mikset i Aurora Filmlyd i juni samme år.
Albumets navn er satt sammen av «vekttall», en referanse til studentlivet, og «alo» som betyr «spetakkel».
Alle låtene er skrevet av bandene som spiller dem, unntatt albumets eneste instrumental, en jazz-standardversjon av «Some Day My Prince Will Come» som er skrevet av den amerikanske filmkomponisten Frank Churchill.


== Sporliste ==
Grål - «L=Ø»
Hangface – «Lifeline»
Julio Lindex orkester – «Min svenska kjärlek»
Sister Sinister – «Gazer»
Prentice Wood – «Little Jester»
Appendicks – «Øl, damer og sånn»
Hindsight – «City Fly»
Lause strenga – «Bedre enn porno»
Jerkstore – «Nothing to Lose»
Medium Swing – «Some Day My Prince Will Come»
Taunus – «Bastards of the Squirrel Valley»
eyegonblank – «Unaddicted»
Microgroove – «Microdot»
Manta Loders – «Dæven Kroa e bra!»
Mind the Gap – «Standing Outside»
Marleybone Coach – «Jellybelly»
Cockpit Orchestra – «Possessed»
Morpeheus – «The Sweet Hereafter»
Badger – «I Feel»
Limpet

Limpet betegner en type sprengladning som festes til målet ved hjelp av magneter – typisk under vannlinjen på et skip. 
Navnet er hentet fra det engelske ordet for albuskjell. Limpets ble brukt til flere skipssenkninger gjennomført av motstandsbevegelsen i Norge under annen verdenskrig. Mest kjent er Operasjon Mardonius, samt sabotasjeaksjonene mot de tyske skipene MS «Monte Rosa» og DS «Donau», gjennomført av Oslogjengen med Max Manus i spissen.
Vanligvis settes en limpet av med en tidsinnstilt mekanisme. Typen som ble brukt i Norge hadde en mekanisme som ble utløst ved operatøren knuste en glassampull med syre. Syren etset seg så gjennom en kork som holdt igjen en utløserfjær. En limpet har også gjerne en mekanisme som gjør at den utløses hvis den forsøkes fjernet fra målet av dykkere eller løsner som følge av eksplosjoner.
Limpet er opprinnelig et engelsk ord, men det er gått inn i norsk språk etter andre verdenskrig og finnes som oppslagsord bl.a. i Caplex og Norsk Riksmålsordbok.
Portør havn

Portør havn er en havn ytterst på halvøya Portør i Kragerø kommune i Telemark.
Portør har tjent som nødhavn siden de tidligste tider, og det er gjort flere oldtidsfunn i området. Navnet forekommer i Heimskringla (Sigurd Slembes opphold på stedet) som «Portyrja». Navnet kommer av portus (latin for havn) eller porta (dør, åpning) og gammelnorsk aurr (grus). Ifølge Olaf Rygh kan «port» ha blitt bragt til Norge av vikinger som hadde kontakt med anglesakser som brukte port i betydningen havn. Rygh tror at navnet Port-Yrja kan vært i motsetning til Yrja der det ikke var havn eller hele halvøyen sør for Stølefjorden kan ha vært kalt Yrja (det nærliggende Jomfruland ble kalt Aur på gammelnorsk) og Port-Yrja var stedets havn. Navnet kan på grunn av siste ledd bety en havn full av stein. Ifølge andre kilder kommer siste leddet ør av yr (tåkeregn).I Snorres kongesagaer er det nevnt at Sigurd Slembe benyttet havna.
I innseilingsleden fra syd er det sprengskader i svaberget på sydsiden som indikerer anslaget til en mine som under annen verdenskrig traff land og forårsaket en kraftig detonasjon. Eksplosjonen blåste visstnok ut vinduer i vid omkrets. Forlagsredaktør Harald Grieg hadde sitt landsted der, arealet foran dette mot sjøen er idag lagt ut til friareal. 
I 1981 ble det funnet en gammel båt i mudderet som hadde ligget der siden 1500-tallet. Det sjeldne vrakfunnet ble kalt Portørbåten.
Vei til Portør ble bygget i 1956. Havna var inntil midten av 1960-tallet losstasjon og tolloppsynstasjon. 
På Vakthusheia over havna er det reist en rekonstruksjon av den optiske telegrafen som sto der i 1808.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om innseilingen, med foto
Labretknott

Labretknott er et type piercingsmykke som vanligvis brukes i små labret-piercinger, men som også kan brukes i andre piercinger som for eksempel i indre konkyliepiercing.

Smykket består av et skaft, som på den ene enden har en plate, og på den andre enden et smykke, som er en kule eller en «pilspiss».
Labretknotter kan være laget av blant annet titan, bioplast, rustfritt stål, zircon gull eller gull.


== Eksterne lenker ==
Labretknott hos Encyclopedia BMEzine
Faith Gabrielle Guss

Faith Gabrielle Guss (født 4. desember 1943) er en norsk teaterinstruktør, forsker og førsteamanuensis ved Høgskolen i Oslo, avdeling for lærerutdanning.Guss er født i Canada og flyttet til Norge i 1972. Hun er utdannet Bachelor of Fine Arts ved Boston University, School of Fine Arts, 1965. Hun ble dr. art. i teatervitenskap ved NTNU med avhandlingen Drama Performance in Children's Play-culture: The Possibilities and Significance of Form.Hun har skapt teater for barn og utgitt bøker og mangfoldige artikler om forholdet mellom teaterkunsten og leken.
Guss var tidligere gift med Peter Butenschøn. De er foreldre til Daniel og Nikolai Butenschøn. Hun var gift med den danske barnekulturforsker Flemming Mouritsen (1942-2015).


== Bøker ==
1978: Fra tekst til forestilling    ISBN 82-09-03114-7
se eksterne lenker for oppdaterte utgivelser


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Faith Gabrielle Guss i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Faith Gabrielle Guss i BIBSYS
L·l (bokstav)

L·l og l·l (to l-er med en prikk mellom, katalansk: ela geminada) er en bokstavkombinasjon som brukes på katalansk. Man bruker en prikk (punt volat [flyvende prikk]) for å skille den fra bokstavkombinasjonen ll. Mens ll representerer en palatal lateral (/ʎ/), representerer l·l en «lang l» (/l:/). 
I Unicode finnes det en egen utgave av bokstaven l for å skrive nettopp ela geminada: Den ser ut som en l etterfulgt av en flyvende prikk, og så må den andre l-en skrives inn separat etterpå. Denne l-en har kodene: U+013F (Ŀ) og U+0140 (ŀ). Disse tegnene brukes sjelden, i stedet kodes den som tre separate elementer: to l-er med en prikk mellom – U+00B7 (·). På et spansk tastatur finner man denne prikken i posisjonen shift + 3.
Akkarfjord

For tettstedet på Kvaløya se: Akkarfjord (Kvaløya)Akkarfjord (nordsamisk: Áhkárvuotna) er et lite fiskevær på nordøstenden av Sørøya.Akkarfjord har havneanløp av rutebåt fra Hammerfest, postkontor skole (se Akkarfjord Oppvekstsenter), barnehage og butikk, men det er fiskebruket, Johan Kvalsvik AS, som er hovednæringen i bygda. Sauehold og fisketurisme har tilført bygda mye aktivitet. 
I tillegg til fiske har også turgåere og turister satt bygda på kartet.
Det bor 77 personer i grunnkretsen Akkarfjord per 1. januar 2017. Skolen har åtte elever.
Tidligere stortingspolitiker Reidar Johansen vokste opp i Akkarfjord.


== Referanser ==
Kristianstadsbladet

Kristianstadsbladet, tidigere Nyaste Kristianstadsbladet, er en svensk dagsavis, grunnlagt i 1856 og med hovedkontor i Kristianstad i Skåne. 
Avisen inngår SkåneMedia AB, som eies av Bonnierkoncernen (73 %) og stiftelsen Kristianstadspress (27 %), en liberalt forankret stiftelse med Bengt Harding Olson som leder. Kristianstadsbladets sjefredaktør og ansvarlige utgiver er Lars Bernfalk, og den politiske redaktøren er Jonas Duveborn. 


== Eksterne lenker ==
Kristianstadsbladet – offisiell nettside
Om Kristianstadsbladet
Ḏ

Ḏ og ḏ (D med strek under) er en bokstav som brukes, bl.a. til å transkribere bibelsk hebraisk (ISO 259); den representerer lyden /ð/ (representert ved bokstavene ד׳ og ט׳) som på bibelsk hebraisk kun forekommer i lånord.
I Unicode kodes ḏ som U+1E0E (Ḏ) og U+1E0F (ḏ).
Potosí

Potosí er en by i Bolivia og hovedstaden i departementet Potosí. Byen hadde i 2001 en befolkning på 145 057 innbyggere. Byen ligger på altiplano i 4 090 meter over havet og det hevdes at dette er verdens høyeste beliggende by. Byen ligger ved foten av fjellet Cerro de Potosí, ofte kalt Cerro Rico («rikt fjell») hvor det i århundrer har sølvgruvedrift. Floraen rundt byen er preget av puna.
Blant turistattraksjoner i byen er det mulig å ferdes gjennom de mange gruvegangene i Cerro Rico, og byen ligger også i nærheten av verdens største saltslette, Salar de Uyuni.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Potosí – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Potosí – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hjalmar Haalke

Hjalmar Christian Haalke, født Hansen (født 1894 på Bakklandet i Trondheim, død 1964) var en norsk kunstmaler. Han er kjent for sine landskapsbilder og bymotiver.
I 1919 tok han navnet Haalke for å unngå navneforveksling. Han vokste opp i Trondheim og i Vadsø, men fra han var 12 år gammel bodde han i Trondheim. Hans far, Hartvig Julius Hansen, jobbet på Hurtigruten, moren het Therese Nilsdatter. Haalke hadde tre søsken, Trygve, Therese og Eva, og familiesamholdet mellom dem var svært sterkt. 
Hjalmar Haalke ble tidlig interessert i maling og etablerte vennskap med Ørnulf Ørstad og Roar Matheson Bye. Da disse flyttet fra Trondheim til Kristiania, fulgte Haalke etter i 1915 og kom i lære hos Eivind Nielsen og gikk også Statens håndverks- og kunstindustriskole. I 1921 ble han og Roar Matheson Bye elever hos fransk-brasilianeren Pedro Araujo i Paris. Han ble Haalkes viktigste lærer.
Hjalmar Haalke ble gift med sin tremenning Magnhild Camilla Kvaale fra Vikna i Nord-Trøndelag i 1923. Hun var lærer i Sør-Odal og ble senere forfatter. De bodde atskilt i lange perioder, han malte i Oslo, hun var lærer i Odalen.
I 1926 hadde han sin første separatutstilling i Oslo. Han deltok senere på Statens Kunstutstilling, Høstutstillingen og den norske utstillingen i Paris. På 1930-tallet var han blitt en etablert kunstner og kunne reise til Sør-Europa. Mange av hans bilder er fra områder ved Middelhavet. I 1939 kjøpte de hennes familiegård Vikestad i Vikna, men senere mistet de den i en odelsrettssak. De siste årene av Hjalmar Haalkes liv bodde familien på Lillehammer. Han var medlem av Norsk Kvinnesaksforening.


== Ettermæle ==
På Nardo i Trondheim er en gate oppkalt etter ham. Hjalmar Haalkes veg går fra Bjarne Ness' veg til Einar Øfstis veg. 


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Hjalmar Haalke i BIBSYS
Leif Østby: Hjalmar Haalke 1954
Svein Olav Hoff: Hjalmar Haalke – en naturdyrker i moll 2003 ISBN 82-7393-140-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ingrid J. Brissach: Den nesten glemte maleren Artikkel i Adresseavisen 6. august 2008
Bilder av Hjalmar Haalke på haalke.no
Éverton Santos da Costa

Éverton Santos da Costa (født 6. januar 1986 i Ponta Grossa) er en brasiliansk fotballspiller som spilte for Fredrikstad fotballklubb i 2008 og 2009 på lån fra Grêmio. Everton kom inn som erstatning for Tarik Elyounoussi som dro til Heerenveen. Han scoret sitt første mål for FFK  mot Lillestrøm sportsklubb på Åråsen i 2008. Han har skåret seks ligamål for FFK i løpet av de to sesongene han var i klubben.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Éverton Santos da Costa – Transfermarkt 
(en) Éverton Santos da Costa – Soccerway 
Évertons spillerprofil på ffksupporter.net
Ɯ

Ɯ og ɯ er en bokstav i det latinske alfabetet, som består av en minuskel m, typesatt opp-ned. Bokstaven ble brukt i zhuang-språket fra 1957 til 1986, da den ble erstattet med bokstaven w. Den representerte en trang, bakre, urundet vokal. Minuskelen brukes med samme verdi i det internasjonale fonetiske alfabetet. 
I Unicode kodes ɯ som U+019C (Ɯ) og U+026F (ɯ).
Ǵ

Ǵ og ǵ (G med akutt aksent) er en bokstav som brukes i ISO 9-systemet for å transkribere slaviske skriftspråk. Den tilsvarer da den makedonske bokstaven ѓ, som representerer lyden /ɟ/ – en stemt palatal plosiv. 
I Unicode kodes den som U+01F4 (Ǵ) og U+01F5 (ǵ).
Ɋ

Ɋ og ɋ (Q med kroket-hale) er en bokstav som tidligere ble brukt for å skrive Numanggang-språket fra Papua Ny-Guinea frem til 2002. 
I Unicode kodes som ɋ som U+024A (Ɋ) og U+024B (ɋ).
Ḇ

Ḇ og ḇ (B med strek under) er en bokstav i det latinske alfabetet. Den brukes helst i transkripsjon av forskjellige skriftspråk, bl.a. bibelsk hebraisk (ISO 259), der den representerer en stemt bilabial frikativ - /β/ - som vanligvis skrives med bokstaven ב.
I Unicode kodes den som U+1E06 (Ḇ) og U+1E07 (ḇ).
Dong Wenlong

Dong Wenlong （kinesisk: 董文隆, pinyin: Dǒng Wénlóng, født 1902, død 1978）var katolsk biskop av erkebispedømmet Jinan i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina fra 1958 til 1963.


== Biskop uten pavelig mandat ==
Han var i annen pulje av biskoper som ble bispeviet uten pavelig mandat i Folkerepublikken Kina. De i Romas øyne illegitime, men gyldige, bispevielsene, ble foretatt 1. juni 1958 i Jinan i Shandong  med erkebiskop Ignatius Pi Shushi som hovedkonsekrator. 


== Episkopalgenealogi ==
Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Erkebiskop Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Dong Wenlong (1902-1978) *1958


== Referanser ==
Nikolai Butenschøn

Nikolai «Nikki» Butenschøn (født 10. august 1974) er en norsk arkitekt og møbeldesigner.  Han er partner og medeier i arkitektkontoret Haptic Architects. 
Nikki Butenschøn studerte interiørarkitektur ved Chelsea College of Art & Design i London, arkitektur ved Kunstakademiets arkitektskole i København og University of Sydney og møbeldesign hovedfag ved Kunst- og håndverksskolen i Oslo.
Han ble kjent for TV-seere da han var interiørarkitekt i TV-serien Lyst: Bolig, som ble vist på TVNorge i 2003, 2004 og 2006.


== Familie ==
Nikolai Butenschøn er sønn av teaterviteren og -instruktøren Faith Gabrielle Guss og arkitekten Peter Butenschøn. Han er barnebarn av forleggeren og forfatteren Barthold A. Butenschøn og billedhuggeren Ragnhild Butenschøn, samt nevø av statsviteren Nils Butenschøn.


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Aftenposten om Nikki Butenschøn
Tone Lindheim

Tone Lindheim  (født 22. mai 1954) er norsk landskapsarkitekt og professor.


== Liv og virke ==
Hun er oppvokst på Nøtterøy. Om sitt yrkesvalg sier Tone at hun var inspirert av den danske arkitekten Jan Gehl (født 1936) og hans bok Livet mellom Husene. Tone Lindheim ble uteksaminert landskapsarkitekt fra Norges Landbrukshøgskole på Ås i 1981. Hun giftet seg i 1981 med arkitekt Peter Butenschøn (født 1944). Sammen utga de boka Det nye Oslo i 1987.
I årene 1981-84 var hun prosjektleder for byfornyelse i Boligetatens utbyggingsavdeling i Oslo kommune, og i årene 1984-86 var hun ansatt i Asplan-Prosjekt . I 1986 startet hun firmaet Bjørbekk & Lindheim AS  sammen med Jostein Bjørbekk. Firmaet har vunnet en rekke konkurranser og er et av Norges ledende landskapsarkitektfirmaer. Hun var leder av Bolig- og byplanforeningen Oslo, har sittet i flere redaksjoner og vært med i juryen i en rekke arkitektkonkurranser. Hun ledet bl.a juryen for den internasjonale arkitektkonkurransen 'Byrommene i Bjørvika', 2004.


== Prosjekter ==
I Bjørbekk & Lindheim har Tone Lindheim vært daglig leder og prosjektleder for en rekke store transformasjonsprosjekter, blant annet det byøkologiske pilotprosjektet Pilestredet park, Nansenparken, Hundsund grendesenter og Rolfsbukta boligområde på Fornebu, samt utvikling av Ensjø fra bruktbilby til grønn boligby, med gjenåpning av Hovinbekken som sentralt motiv. Lindheim har utformet mange skolegårder og byrom. Hun var også ansvarlig landskapsarkitekt for utviklingen og utformingen av Ekebergparken. 


== Akademisk karriere ==
I 1996 ble hun tilknyttet Norges miljø- og biovitenskapelige universitet på Ås som Professor II med undervisning ved Institutt for Landskapsplanlegging. Fra 2011 ble dette gjort om til en fast professorstilling. I årene 2015-2020 var hun ansatt som direktør ved Naturhistorisk museum, UiO i Oslo. Her arbeidet hun særlig med fornyelse av museets bygninger og utstillinger, samt finansiering, planlegging og bygging av det nye Klimahuset. 


== Utgivelser ==
Ola Bettum, Tone Lindheim (1981). Gode gårdsrom - håndbok i gårdsromsforbedring. Oslo: Bymiljøkampanjen. 
Peter Butenschøn og Tone Lindheim (1987). Det nye Oslo: idéer og prosjekter for bykjernen. Oslo: Dreyer. ISBN 8209104586. 
Lindheim, Tone (1990). Gavlmaleri: et flerkulturelt prosjekt. ISBN 8242700400.  [Hefte på 15 sider]
Guro Mårdalen, Tone Lindheim (1999). Forbedring av skolegårder i Oslo (PDF). Oslo: Oslo kommune, Skoleetaten. 
Lindheim, Tone (2014): Folkeparken på Ekeberg. Arkitektur N, nr 1, side 50-57.
Lindheim, T. (2017). «Hagen i naturen - og i kunsten». Drømmen om en hage. Modum: Stiftelsen Modum Blåfarveværk. ISBN 9788290734539. 
Bjørbekk & Lindheim landskapsarkitekter (2016). SPOR. Oslo: Forlaget Press. ISBN 9788232800360. 
Lindheim, Tone (2021). "Oslos nye ansikt", om byrommene i Bjørvika. Arkitektur N, nr 6, side 80-89.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tone Lindheim i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Tone Lindheim i BIBSYS
jobbeside hos UMB
Bjørbekk & Lindheim landskapsarkitekter
Jobbside hos Naturhistorisk museum i Oslo
Henry Jia Fushan

Henry Jia Fushan (født 1922, død ca. 1966) var katolsk biskop av bispedømmet Yidu i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina.
Han var i annen pulje av biskoper som ble bispeviet uten pavelig mandat i Folkerepublikken Kina. De i Romas øyne illegitime, men gyldige, bispevielsene, ble foretatt 1. juni 1958 i Jinan i Shandong med erkebiskop Ignatius Pi Shushi som hovedkonsekrator. 


== Episkopalgeneaologi ==
Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Erkebiskop Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Henry Jia Fushan (1922-1966) *1958


== Referanser ==