jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brudeferden i Hardanger (film)

Brudeferden i Hardanger er en norsk film fra 1926, etter fortellingen «Marit Skjølte» av Kristofer Janson. Filmen er restaurert og bevart.
Filmen var regissert og produsert av Rasmus Breistein, og ble fotografert og klippet av Gunnar Nilsen-Vig.
Filmen forteller historien om Marit Skjølte, som av kjærlighet til Anders blir igjen i Norge når hennes foreldre emigrerer til Amerika. Anders og Marit forlover seg, før han reiser vekk for å jobbe noen år. Når han kommer igjen har han forlovet seg med den rike Kari Bjørve, noe Marit først får vite på deres bryllupsdag, og hennes store drøm om lykken blir knust.
Det går så mange år, og vi møter igjen Marit som en velstående enke som bor sammen med sine to barn, Eli og Vigleik. Anders har mistet sin kone, og motgang og ulykke har gjort ham til en fattig mann, som bor på en husmannsplass sammen med sin eneste sønn Bård.
Marit elsker fortsatt Anders, men er for stolt til å vise det, men til slutt skjer det noe som bryter ned skillet mellom de to, da det oppstår kjærlighet mellom Eli og Bård.
Filmen ble i 1999 lansert i en nyrestaurert versjon, med ny musikk basert på de originale spillelistene, skrevet av Halldor Krogh.
I 2007 ble enda en ny versjon lansert, denne gangen på DVD, og enda et par hundre meter lenger.


== Rolleliste ==
Aase Bye som  Marit Skjølte som ung
Gunhild Schytte-Jacobsen som  Marit Skjølte som gammel
Henry Gleditsch som Anders Bjåland som ung
Alfred Maurstad som Vigleik, Marits sønn
Annik Saxegaard som Eli, Marits datter
Oscar Larsen som Anders Bjåland som gammel
Martin Fiksen som Bård, Anders Bjålands sønn
Dagmar Myhrvold som Kari Bjørve
Vilhelm Lund som Tore Skjølte
Henny Skjønberg som Tores mor
Gustav Berg-Jæger som presten
Edel Johansen som fremmed i skrivergården
Emma Juel som sorenskriverkona
Ole Leikvang som husmannen
Rasmus Rasmussen som sorenskriveren
Ernst Sem-Johansen som fremmed i skrivergården


== Eksterne lenker ==
(en) Brudeferden i Hardanger på Internet Movie Database 
(no) Brudeferden i Hardanger i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Brudeferden i Hardanger hos Filmfront 
(sv) Brudeferden i Hardanger i Svensk Filmdatabas 
(da) Brudeferden i Hardanger i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Brudeferden i Hardanger på MovieMeter 
(en) Brudeferden i Hardanger på AllMovie 
(en) Brudeferden i Hardanger på Rotten Tomatoes
Madame besøker Oslo

Madame besøker Oslo er en norsk stumfilm fra 1927.
Originalmanuset var av Alf Rød, men filmen ble produsert etter en bearbeidet utgave skrevet av Harry Ivarson og Gurly Drangsholt. Ivarson regisserte også filmen, mens Drangsholt var produksjonsleder og regiassistent.


== Handling ==
På ekspressen Berlin-København møter madame Vera Wadjevska og hennes venn Baron Felix de Video den rike bankier Wagelsten fra Sydney, som etter mange års fravær er på vei hjem til Norge for å overta et gods. Wagelsten faller imidlertid plutselig død om, og baronen, som har en forbløffende likhet med Wagelsten, overtar hans identitet.
På godset bor den unge Helge i den sikre tro at den vakre eiendommen tilhører ham, men får plutselig høre at den virkelige eieren, en onkel, er på vei. Svindlerparet kommer og overtar godset. Da de averterer at yachten "Mayfair" er til salgs, blir den kjøpt av den rike grossereren Heegaard fra Oslo, som kommer til godset sammen med sin datter Edith. Helge får seg jobb som gast ombord på "Mayfair" uten at noen vet hvem han egentlig er. Han forstår snart at det er noe muffens med onkelen, og får støtte av Edith, som han er blitt venner med etter at han redder livet hennes. Madame Vera har på sin side mistanke til Helge, som hun forstår at ikke er noen alminnelig gast, og prøver å få ham ut av veien, men det går ikke etter planen. Helge får tvert imot anledning til å redde Edith ut av klørne til baronen, som har lokket henne ut til godset for å kompromittere henne. Politiet er nå kommet på sporet etter svindlerparet, som stikker av i rasende fart og kjører utfor et stup. Helge arver nå godset, og blir gift med søte Edith.


== I rollene ==
Naima Wifstrand ...  madam Vera
Joachim Holst-Jensen ...  baron Felix de Video
Erling Drangsholt ...  Helge Wagelsten
Lars Johannessen ...  Heegaard, fabrikkeier
Sonja Mjøen ...  Edith
Per Kvist ...  båtsmann på 'Mayfair'
August Mowinckel-Nilsen ...  Freddie Juul
Einar Vaage ...  Wagelsteen, bankier
Eugen Skjønberg ...  Albert
Hilda Fredriksen ...  kjerringa til Albert
Oscar Leffmann ...  1. hovedmester
Johs. Jensen ...  2. hovedmester
Erling Krogh ...  trubaduren
Ellen Isefiær ...  en gjest


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Madame besøker Oslo på Internet Movie Database 
(no) Madame besøker Oslo i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Madame besøker Oslo hos Filmfront 
(sv) Madame besøker Oslo i Svensk Filmdatabas 
Filmen kan sees gratis på nb.no
Syv dage for Elisabeth

Syv dage for Elisabeth er en norsk stumfilmkomedie fra 1927 i regi av Leif Sinding. Manuset ble skrevet av Sinding og Arvid Skappel. Det var basert på Skappels novelle Påskeflirt
Sonja Henie medvirker i en birolle.
I sensuren ble et nærbilde av en danserinne, teksten «Jeg vil, men først vi je ha dig sel» og en slagsmålscene klipt bort.


== Handling ==
Den unge friserdamen Elisabeth Borg vinner hovedgevinsten i pengelotteriet og beslutter å tilbringe påsken på et sanatorium på fjellet. Her har hun og venninnen Lucie noen flotte dager. Slyngelen Franz Markel forsøker seg på en del skøyerstreker mot Elisabeth, men han blir avslørt av millionærsønnen Rolf Heller, som gir skurken sin velfortjente straff. Rolf og Elisabeth blir forlovet, og attpåtil finner Elisabeth sin far, konsul Heie, som hun ikke har hatt kjennskap til tidligere.


== Rolleliste ==
Magda Holm ...  Elisabeth Borg
Haakon Hjelde ...  Rolf Heller
Ellen Sinding ...  Lucie Breien
Hilda Fredriksen ...  Henriette Kaspar
Ragnvald Wingar ...  Joachim Jensen, kolportør
Emmy Worm-Müller ...  Josefine Hansen, pleiemor
Ulf Selmer ...  Frantz Markel
Per Kvist ...  Gunnar Erlind, lektor
Rolf Knudssøn ...  Jan Drescher von Crongreen
David Knudsen ...  Thomas Heie, konsul
Henry Gleditsch ...  Morten Gribb, journalist
Harriet Paulsen ...  Kathleen Wilson
Arne Svendsen ...  Vaaler, direktør
Bergljot Vedène ...  Madam Carena, russisk ballerina
Sverre Arnesen ...  En pokerspiller
Lizzie Florelius ...  Anna Palme
Arthur Barking ...  Portieren på hotellet
Kaare Knudsen ...  Knut, en fjellfører
Sonja Henie ...  En ung skøyteløperske


== Eksterne lenker ==
(en) Syv dage for Elisabeth på Internet Movie Database 
(no) Syv dage for Elisabeth i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Syv dage for Elisabeth hos Filmfront 
(sv) Syv dage for Elisabeth i Svensk Filmdatabas
Phoenicopteriformes

Phoenicopteriformes (flamingofugler) er en orden med fugler som er nært tilknyttet vann. Ordenen inkluderer kun en familie med seks nålevende arter; flamingofamilien (Phoenicopteridae). I tillegg inkluderer den én familie med flamingoenes nærmeste utdødde slektninger – Palaelodidae.


== Biologi ==
Phoenicopteriformes er rikelig representert i fossile funn og godt dokumentert. Det eldste fossile beviset man har for flamingofugler, er den utdødde slekten Elornis, som levde under eocen. Likeledes kjenner man til en utdødd familie med svømmende flamingoer; Palaelodidae. Disse tror man var de nålevende flamingoenes nærmeste slektninger. Evolusjonært og økologisk sto trolig den utdødde familien mellom flamingoer og lappedykkere (Podicipedidae) i utvikling. Palaelodidae inkluderer tre kjente slekter; Adelalopus, Palaelodus, og Megapaloelodus.


== Inndeling ==

Mirandornithes
Podicipediformes, dykkerfugler
Podicipedidae, dykkerfamilien
Phoenicopteriformes, flamingofugler
Phoenicopteridae, flamingofamilien
Palaelodidae, prehistoriske flamingofugler (†)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) flamingoer – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) flamingoer i Encyclopedia of Life 
(en) flamingoer i Global Biodiversity Information Facility 
(no) flamingoer hos Artsdatabanken 
(sv) flamingoer hos Dyntaxa 
(en) flamingoer hos Fossilworks 
(en) flamingoer hos ITIS 
(en) flamingoer hos NCBI 
(en) Kategori:Phoenicopteriformes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Phoenicopteriformes – detaljert informasjon på Wikispecies
Robert Michael Aconcha-Kohn

Robert Michael Aconcha-Kohn (født 1960, død 8. oktober 2004) var en 44 år gammel svensk statsborger som 8. oktober 2004 ble bragt til Oslo legevakt etter å ha blitt pågrepet på hospitset Ansgar hotell i Oslo. Han ble før arrestasjonen beskrevet som  rabiat, psykotisk og vanskelig å håndtere. Han hadde imidlertid roet seg ned og ba politiet om unnskyldning for sin oppførsel. Politiet valgte da å tre på mannen en anorakkhette for å hindre han i å spytte, før de bar han ned fra rom 401 i fjerde etasje på hospitset og ut i en ventende bil, for så 16 minutter senere å ankomme legevakten. Rettsmedisinsk institutt har senere testet hetta og det viste seg at en hårføner som ble holdt mot innsiden av anorakkhetta ikke klarte å blåse luft gjennom anorakkstoffet.Sakens natur ble kjent etter at politiet ble bøtelagt for forholdet, og flere stilte spørsmål ved om saken ble forsøkt hemmeligholdt på grunn av oppmerksomheten rundt de andre dødsfallene som ble debattert. Saken ble kjent som det tredje tilfellet av fire hvor en arrestant mistet livet som følge av kvelning i perioden 1990-2007. Hos Riksadvokaten påpekes det at informasjon om denne saken ble lagt ut på deres intranett, slik at alle i politiet og påtalemyndigheten kunne trekke lærdom av saken.Høyesterettsadvokat Tor Erling Staff hevdet at det ikke var tilstrekkelig å vise til at saken var omtalt i 2004, og uttalte at «Når påtalemyndigheten kan unnlate å informere om en slik sak, spør jeg meg selv om hvilke andre lik som kan ligge rundt». Operasjonslederen ble i 2004 referert i Aftenposten Aften på uttalelsen «Politiet rykket ut og fikk kontroll over personen. Da han skulle fraktes til legevakt, mistet han bevisstheten. Han ble senere erklært død ved Ullevål universitetssykehus.»Saken ble en av flere hvor det ble reist spørsmål ved Riksadvokatens autoritet i saker hvor det ble startet etterforskning av politiets arbeid.


== Se også ==
Politivold


== Referanser ==
Cafe X

Cafe X er en norsk kriminalfilm fra 1928.
Filmen er regissert av Walter Fyrst, som også skrev manus og ledet produksjonen gjennom sitt selskap Fürst-film.
Filmen forteller om hvordan journalisten Karl Kraft oppklarer en sak med storstilt våpen- og ammunisjonssmugling i Oslo. Underveis i etterforskningen treffer han serveringspiken Lilly, som er involvert i affæren. Kraft får Lilly på bedre tanker, og etter at smuglerbanden er avslørt ender de to opp som et par.
En lengre slagsmålscene ble klippet bort fra filmen.


== Rolleliste ==
Tove Tellback ...  Lilly
Bengt Djurberg ...  Karl Kraft, journalist
Ellen Isefiær ...  Journalist i 'Dagsavisen'
Harald Steen ...  Pålsen, kafevert
Egil Hjorth-Jenssen ...  Enok Sørensen, kelner
Nicolai Johannsen ...  Slakteren, smuglerkaptein
Kaare Bertrand ...  Spikern
Signe Heide Steen ...  Fru Hansen
Hans Erichsen ...  En dekksgutt og trekkspiller
Reidar Roy ...  En smugler


== Eksterne lenker ==
(en) Cafe X på Internet Movie Database 
(no) Cafe X hos Filmfront
Viddenes folk

Viddenes folk er en norsk romantisk dramafilm fra 1928, regissert av Ragnar Westfelt. Han skrev også manus og var produksjonsleder. Manuset bygde på en fortelling av Bertil Lindquister. 
Innendørsscenene ble spilt inn i Spisesalen i Fossheim Sæter og utendørsscenene i Fossheim Sæter, Nystuen, Filefjell og Nordland.Filmen hadde premiere på kinoen Admiral-Palads i Oslo 28. november 1928.


== Handling ==
Filmen forteller om et samisk par som forelsker seg i hverandre mot hennes fars vilje. Kvinnen i paret, Nina, fortrolles til å tro at hennes utkårede, Lapp-Nils, er en drapsmann, og hun går motvillig med på å skulle gifte seg med farens utvalgte, Mats. Når bryllupsdagen kommer drikker Mats seg fra sans og samling, og fyrer på teltet de bor i. Mens dette pågår klarer Lapp-Nils å få sagt til Nina at han vil møte henne ved Storevaren senere. Mats tror at Lapp-Nils er død, og blir så skremt når han ser ham at han tilstår å ha gjort reintyverier som Lapp-Nils var beskyldt for, og sjangler så ut i natten og utfor et stup hvor han faller og slår seg ihjel. Lapp-Nils og Nina møtes, og sammen med en flokk på 100 rein drar de til andre trakter.
I sensuren ble en del blodige scener klipt vekk.


== Rolleliste ==
Mona Mårtenson – Nina
Einar Tveito – Lapp-Nils
Tryggve Larssen – Borka, Ninas far
Tore Lindwall – Mats
Sigurd Eldegard - Dommeren
Snefrid Aukland – Trollkjerring


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Viddenes folk på Internet Movie Database 
(no) Viddenes folk i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Viddenes folk hos Filmfront 
(sv) Viddenes folk i Svensk Filmdatabas
Se Norge

Se Norge (engelskspråklig tittel: Norway Today) er en stum norsk dokumentarfilm fra 1924 i regi av Gustav Lund.Filmen er en turistreklame for Norge og viser en lang rekke turistattraksjoner fra det ganske land. Premieren fant sted i New York City nyttårsaften 1924. Allerede i november 1924 hadde det imidlertid vært en pressevisning av filmen hjemme i Norge. I 1929 ble Se Norge vist på norske kinoer til stor begeistring blant det norske publikum; den stod på plakaten i Oslo i hele ti uker.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Se Norge på Internet Movie Database 
(no) Se Norge i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Se Norge hos Filmfront
Tonny Askevolds død

Tonny Askevold var en 18 år gammel mann som døde da han ble kvalt av en politioverkonstabel 1. april 1990. Han ble pågrepet av en politimann i en av garasjene under en boligblokk på Gullhaugfeltet i Bærums Verk. Politimannen kom hjem fra fest sammen med sin kone. Han hadde ifølge eget utsagn drukket alkohol, og det ble påvist 0,89 promille et par timer etter hendelsen. Legen som foretok klinisk undersøkelse konkluderte med at han ikke var sterkt beruset på det tidspunktet. Politimannen festet et grep rundt halsen på Askevold, og holdt det i rundt ti minutter i henhold til hans egen forklaring. Senere ble det klart under henleggelsen av saken at politimannen holdt halsgrepet i 20–25 minutter.Saken var den første siden 1945 hvor en politimann ble siktet for forsettlig drap. I tidligere saker hadde siktelsen vært uaktsomt drap. Saken mot politimannen ble henlagt etter Riksadvokatens gjennomgang av saken. Etterlatte etter Tonny Askvold reiste deretter sivil sak mot politimannen, som også i den saken ble frifunnet.Etter saken vedtok Justisdepartementet at politiet ikke lengre skulle ha lov til å ta halsgrep.


== Se også ==
Politivold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dagsavisen: Overgrepene må granskes
Fra Chr. Michelsen til kronprins Olav og prinsesse Märtha

Fra Chr. Michelsen til kronprins Olav og prinsesse Märtha (også omtalt som Fra Christian Michelsen til kronprinsparret) er en norsk film fra 1929.
Filmen er en jubileumsrevy som gjennomgår Norges da 25-årige filmhistorie.
Filmen inneholder en nyinnspilt versjon av Fiskerlivets farer, under tittelen Et drama på havet. Ellers vises en rekke historiske klipp, helt fra kongefamilien ankom landet i 1905, via naturbilder, militærøvelser, opptak avBjørnstjerne Bjørnson og av Roald Amundsen, klipp fra ulike norske filmer – deriblant Himmeluret, og filmklipp fra bryllupet mellom kronprins Olav og prinsesse Märtha.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fra Chr. Michelsen til kronprins Olav og prinsesse Märtha på Internet Movie Database 
(no) Fra Chr. Michelsen til kronprins Olav og prinsesse Märtha i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Fra Chr. Michelsen til kronprins Olav og prinsesse Märtha hos Filmfront
Tom Sietas

Tom Sietas (født 12. januar, 1977 i Hamburg i Tyskland) er en tysk fridykker som har spesialisert seg på «statisk apnea» grenen (holde pusten under vann) og «dynamisk apnea» grenen (svømme lengst mulig distanse under vann horisontalt uten å puste). Sietas startet med å fridykke 23 år gammel, etter å ha gått på dykkekurs. Pr. 2007 innehar Sietas verdensrekorden i Static Apnea på: 9 minutter og 8 sekunder.
9. august 2007 satte Sietas ny verdensrekord i å holde pusten under vann på 15.02 (15 minutter og 2 sekunder). Rekorden ble satt i det amerikanske tv-programmet Live With Regis and Kelly. Han forberedte seg til rekordforsøket med å inhalere ren oksygen i 20 minutter.


== Kilder ==
Gjeldende verdensrekorder, AIDA
Portrett av Tom Sietas


== Eksterne lenker ==
Tom Sietas
Norge, vårt Norge, i toner og billeder

Norge, vårt Norge, i toner og billeder, også kalt Selvigs Norgesfilm, er en norsk dokumentarfilm fra 1929. Filmen er restaurert og bevart.
Filmen var regissert av Lyder Selvig, og fotografert av Paul Berge.
De 111 minuttene består av følgende deler:

Norges beliggenhet og størrelse
Historie og forfatning
Turistlandet Norge
Det arbeidende Norge: akerbruk, skogsdrift, skipsfart, hvalfangst, fiskerier, hjemmeindustri, storindustri
Det kulturelle Norge
Sportslandet Norge


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Norge, vårt Norge, i toner og billeder på Internet Movie Database 
(en) Norge, vårt Norge, i toner og billeder på Internet Movie Database 
(no) Norge, vårt Norge, i toner og billeder i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Norge, vårt Norge, i toner og billeder hos Filmfront 
(no) Norge, vårt Norge, i toner og billeder hos Filmfront 
(sv) Norge, vårt Norge, i toner og billeder i Svensk Filmdatabas
Tómasz Wacko

Tómasz Wacko (født 17. november 1958 i Wroclaw i Polen, død 5. juni 2003) var menneskerettighetsaktivist i hjemlandet og i Norge. Han var aktiv i solidaritetsbevegelsen i Polen i 1980-årene. Tomek ble arrestert første gang for dette engasjementet 14. desember 1981. Han var da 23 år gammel og student ved historisk institutt i Wroclaw. Han flyktet til Norge med kone og barn i 1989 etter gjentatte arrester. 
Han døde av kvelning 5. juni 2003 i hagen utenfor sitt hus på Mysen etter at politiet tok halsgrep på ham etter påstått husbråk. Politimannen ble tiltalt for uaktsomt drap, men ble senere frikjent av tingretten på grunn av nødverge.
Wacko var seniorrådgiver i Den norske Helsingforskomité, og jobbet spesielt med de tidligere østblokklandene. Der hadde han spesielt god kontakt med, og engasjement for, de tsjetsjenske flyktningene. Hans bakgrunn som politisk flyktning var drivende i hans arbeid blant flyktninger. Mens han oppholdt seg i Polen var han blant annet med i Solidaritet, og som opposisjonell ble han flere ganger ble arrestert og fengslet. Til sammen satt han fengslet nærmere tre år.


== Se også ==
Politivold


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Dagsavisen: Overgrepene må granskes
Vologda

Vologda (russisk: Во́логда) er en by i den europeiske delen av Russland.
Byen er administrativt senter i Vologda oblast. Innbyggertallet var 301 755 ved folketellingen i 2010. Vologda har fått sitt navn, som trolig er av finsk-ugrisk opprinnelse, fra elva Vologda som renner gjennom byen. 
Vologda er en viktig industriby og jernbaneknutepunkt. I byen produseres blant annet jernbaneutstyr, jordbruksmaskiner, tekstiler, glass og sement. Vologda er også kjent for sine oster og smør, som mange anser som Russlands beste.


== Historie ==
Vologda ble først nevnt i Novgorods krøniker fra 1147, da Sankt Gerasim fant at det allerede var en kirke og en landsby på stedet, som var omgitt av ugjennomtrengelige skoger. Stedet var bosatt av novgorodere som dro skip fra en av Volgas sideelver over til en sideelv til Nordre Dvina, og derved gjorde det mulig å seile fra Kvitsjøen til Det kaspiske hav. I 1273 ble byen plyndret av et mongolsk raid.
Det var ikke før i 1412, da området ble avstått av Novgorod-republikken til Storfyrstedømmet Moskva, at byen oppnådde en grad av betydning. Moskva-fyrstene gjorde Vologda til sin utpost mot nord, og ved slutten av århundret hadde Vologda overskygget regionens gamle sentrum, Belozersk. Byens kommersielle betydning økte ytterligere da det engelske Muscovy Company startet sin virksomhet i Russland.
Det var på denne tid at Ivan den grusomme beordret at byens katedral skulle bygges på nytt i stein. Vologdas St. Sofia-katedral, innviet i 1570, var på den tid en av de største katedralene som hadde blitt bygget i Russland. Dens praktfulle freskoer ble malt i 1686–1688 av Dmitrij Plekhanov fra Jaroslavl. Et høyreist åttekantet klokketårn ble bygget i 1654–1659 og forhøyet på 1800-tallet.
Bare to kilometer fra Vologdas historiske sentrum står Spaso-Prilutskijklosteret, grunnlagt i 1371 av en av Sergij Radonezjskij's disipler. Med Dmitrij Donskoj som sin beskytter utviklet klosteret seg raskt til områdets største landeier. Klosterets femkuplede katedral ble reist i 1537–1542. I Sovjet-tiden ble munkene forvist og klosteret omgjort til et museum. Noen bemerkelsesverdige eksempler på tidlig trearkitektur ble fraktet hit fra fjerne landsbyer i Vologda-regionen.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Vologda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Вологда – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(ru) Vologda-portal
(ru) Om Spaso-Prilutskijklosteret
(no) Russland.no – Informasjon om blant annet økonomi, lovgivning, kultur og turisme
Vologda (elv)

Vologda (russisk: Вологда) er ei elv i Vologda oblast i Russland. Den er ei sideelv til Sukhona, og har sine kilder i skogsområdene sør for Kubenskojesjøen. Vologda er 155 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 3 030 km². Byen Vologda ligger ved elva, som den også er oppkalt etter. De nederste 40 km av elva, fra byen Vologda til samløpet med Sukhona, er farbar for båttrafikk.
Babajevo

Babajevo (russisk: Баба́ево) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved elva Kolp (en sideelv til Suda i Volgas tilsigsfelt), 246 km vest for Vologda.
Ifølge legenden ble landsbyen Babajevo grunnlagt i 1460 av en bonde ved navn Babaj (derav navnet på byen). I 1882 ble en metallurgisk fabrikk, som produserte telegrafledninger, spiker og kroker, bygget her. Bosetningen fikk bystatus i 1925.
Det er to meierier, en elektroteknisk fabrikk og en møbelfabrikk i byen, som ligger ved jernbanelinjen mellom Vologda og St. Petersburg.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Babayevo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sokol (by)

Sokol (russisk: Со́кол) er en by i Vologda oblast i Russland.
Landsbyen Sokolovo har eksistert i alle fall siden 1615 på stedet hvor byen nå ligger. I 1897 ble en papirfabrikk bygget ved landsbyen, og Sokolovo ble til tettstedet Sokol, det primære bostedet for de ansatte ved fabrikken. Tettstedet fikk offisielt bystatus i 1932. Byen er hjemsted for to store papirfabrikker.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sokol, Vologda Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bergen søvnsenter

Bergen søvnsenter er en søvnklinikk i Strandgaten i Bergen som utreder og behandler søvnforstyrrelser og -sykdommer hos barn og voksne. Senteret ble etablert i 1996 av fire medisinske spesialister.  To av dem, Holsten og Bjorvatn arbeider der fremdeles, og tre psykologer som er søvneksperter er kommet til.  Staben er nå:   

prof. dr. med. Bjørn Bjorvatn, søvnforsker, søvnspesialist;
prof. dr. med. Fred Holsten, spesialist i psykiatri, søvnspesialist;
Ane Wilhelmsen-Langeland, Ph.D.;
Elisabeth Flo, Ph.D.;
Øystein Vedaa, Ph.D..Blant annet behandles periodiske bein(fot)bevegelser (RLS), parasomnier, narkolepsi med og uten katapleksi, betydelig dagtidstretthet (hypersomni), insomni, vinterdepresjoner og kroniske døgnrytmelidelser så vel som skiftarbeid og jetlag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergen søvnsenter, uib
Bergen søvnsenter på Bryggen
Nikolsk (Vologda oblast)

Nikolsk (russisk: Нико́льск) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved elva Jug, rundt 440 km øst for Vologda. Stedet fikk bystatus i 1780. 


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolsk, Vologda Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons