jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sovjetunionens ordensvesen

Sovjetunionens ordensvesen gir en oversikt over heltetitler, ærestitler, ordener og dekorasjoner i det tidligere Sovjetunionen, utmerkelser som belønnet særlige bragder utført av privatpersoner, både militære og sivile. Alle titlene, ordenene og utmerkelsene opphørte 8. desember 1991 etter at Sovjetunionen kollapset. (Noen av disse tildelingene og andre kvasi-tildelinger fortsatte å bli uoffisielt utdelt av Sazi Zaindinova Umalatova i Det Russiske Freds- og Enhetspolitiske parti på vegne av det oppløste presidiet i Det øverste sovjet). Mange av utmerkelsene ble tatt opp i ny form i Den russiske føderasjon, slik som Helt av Sovjetunionen, som ble gjort om til Helt av Den russiske føderasjon. Et vidt spekter av sovjetiske tildelinger og dekorasjoner ble til i perioden 1917 til 1991.
Merk: Oversikten er ikke komplett og de fleste sivile ordener mangler.


== Heltetitler ==


== Ærestitler ==


== Ordener for militært personell ==
DDRs ordensvesen

Etter etableringen av DDR forbød det nye landet bæring av alle ordener tildelt før 1945 og skapte et nytt system med forskjellige dekorasjoner inspirert av Sovjetunionens ordensvesen.


== Titler ==


=== Helt av DDR ===

Helt av Den tyske demokratiske republikk (Held der DDR) var den høyeste oppnåelige tittel i DDR. Den ble opprettet i 1975 og var tenkt både for soldater og sivile. De som mottok ordenen fikk også flere andre fordeler med den, slik som gratis offentlig transport.  
Mottagere av Helt av DDR ble også automatisk tildelt Karl Marx-ordenen. Dekorasjonen var ment å bli gitt tilbake etter mottagerens død. Til sammen ble 9 ordener tildelt 7 personer:

Heinz Hoffmann – 28. november 1975 & 28. november 1980.
Friedrich Dickel – 1. desember 1975.
Erich Mielke – 1. desember 1975 & 28. desember 1983.
Leonid Bresjnev – 13. desember 1976.
Sigmund Jähn – 21. september 1978.
Valery Bykovsky – 21. september 1978.
Willi Stoph – 9. juli 1984.
Erich Honecker – 25. august 1987


=== Held der Arbeit ===

Held der Arbeit ble gitt for særlig fremragende, innovativ aktivitet, særlig i feltet industri og jordbruk. I tillegg fikk mottageren 10 000 DDR-Mark.


== Ordener og medaljer ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Hanul kjernekraftverk

Hanul kjernekraftverk (tidligere Uljin kjernekraftverk) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Sør-Korea. Det ligger på østkysten av landet i provinsen Nord-Gyeongsang, og ble bygget og klargjort for idriftsetting i perioden 1975 og satt drift i 1988. Installert maksimal effekt er 6 175 MW, og det er dermed verdens tredje største atomkraftverk. Årsproduksjonen av elektrisk kraft er betydelig, og det er seks reaktorer ved anlegget. Anlegget har en partneravtale med Philippsburg kjernekraftverk i Tyskland.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over verdens største kjernekraftverk


== Eksterne lenker ==
(en) Hanul Nuclear Power Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gori kjernekraftverk

Gori kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Sør-Korea. Det ligger på sørøstkysten av landet ved millionbyen Busan, og ble bygget og klargjort for idriftsetting i perioden 1968 og satt igang drift i 1978. Installert maksimal effekt er 3 288 MW. Årsproduksjonen av elektrisk kraft er betydelig, og det er fire reaktorer ved anlegget. Det finnes planer om å utvide verket med ytterligere to reaktorer.


== Eksterne lenker ==
30-Year-Old Gori Reactor to Work 10 More Years (The Korea Times)
Hanbit kjernekraftverk

Hanbit kjernekraftverk (tidligere Yeonggwang kjernekraftverk) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Sør-Korea. Det ligger på vestkysten av landet ved Gulehavet, i provinsen Sør-Jeolla. Atomkraftverket ble bygget og klargjort for idriftsetting i perioden 1979, og satt i drift i 1986. Installert maksimal effekt er 5 900 MW, og det er dermed teoretisk sett verdens fjerde største atomkraftverk, men det utnyttes trolig bare ca. 5 500 MW kapasitet. Årsproduksjonen av elektrisk kraft er betydelig, og det er seks reaktorer ved anlegget. 


== Se også ==
Liste over verdens største kjernekraftverk


== Eksterne lenker ==
ICJT Jožef Stefan Institute Nuclear training Centre, Slovenia: - «South Korea, Yonggwang». Besøkt 27. august 2009
Blücher-ordenen

Blücher-ordenen (tysk: Blücher-Orden) var en militær dekorasjon i DDR. Den var oppkalt etter den prøyssiske generalfeltmarskalk Gebhard Leberecht von Blücher (1742–1819), som var betraktet som en helt i DDR fordi han hadde beseiret Napoleons styrker i Preussen.
Dekorasjonen ble til 13. oktober 1965 etter ordre av Walter Ulbricht og var tenkt å bli tildelt soldater i NVA i krigstid.
Dekorasjonen ble aldri tildelt i og med at DDR aldri var i krig; et par hundre av disse dekorasjonene ble laget og var klar til å bli delt ut hvis DDR skulle komme i krig. Disse ble lagret i all hemmelighet av VEB Präwema i Markneukirchen, hvor også prototypene befant seg. Ordenens eksistens ble ikke kjent før etter murens fall. Eksemplarer av ordenen er i dag stilt ut i det militærhistoriske museet i Dresden.


== Klasser ==
Dekorasjonen kom i seks klasser: medaljegraden, som var delt i tre klasser (bronse, sølv og gull), og korsgraden, som var delt opp på samme måte.


== Se også ==
DDRs ordensvesen
Stine Renate Håheim

Stine Renate Håheim (født 13. mai 1984) er en norsk politiker (Ap) fra Valdres i Innlandet. 
Håheim var kommunestyremedlem i Nord-Aurdal 2003–2007, og medlem av Oppland fylkesting 2007–2009. Hun var sentralstyremedlem i Arbeidernes ungdomsfylking (AUF) fra 2006 til 2010. Ved stortingsvalget 2009 var hun Arbeiderpartiets 4. kandidat fra Oppland, og møtte fra oktober 2009 fast for Rigmor Aasrud. Ved stortingsvalget i 2013 ble hun valgt inn på eget mandat, som nummer tre på Arbeiderpartiets liste i Oppland.
Håheim studerer ved Lektorstudiet på Universitetet i Oslo.
23. juli 2011 uttalte hun for første gang til CNN aforismen fra Helle Hoås Gannestad som skulle støtte det norske folk i sorgen i dagene etter terrorangrepene i Oslo og på Utøya, der Håheim selv var til stede: 
Om én mann kan vise så mye hat, tenk hvor mye kjærlighet vi alle kan vise sammen!


== Stortingskomiteer ==
2009–11 medlem i Justiskomiteen
2011–13 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
2013–17 medlem i Kommunal- og forvaltningskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Stine Renate Håheim hos Stortinget 
(no) Stine Renate Håheim hos Norsk senter for forskningsdata
Henrik Placht

Henrik Placht (født 29. mai 1973 i Oslo) er en norsk kunstmaler. Han er utdannet ved Vestlandets Kunstakademi i Bergen 1997-1999. Deretter studerte han ved Kunstakademiet i Berlin, før han igjen studerte i Bergen fra 2001 til 2001. Han er innkjøpt av Astrup Fearnley Museet, Nasjonalmuseet, Christen Sveaas kunstsamlinger ( Kistefos), og av Det internasjonale Fredssenteret (International Peace Institute IPI) i New York og har hatt en rekke utstillinger i Norge og utlandet. Han var inititativtager til etableringen av Kunstakaemiet i Ramalah og har vært Prosjektleder ved Kunsthøgskolen i Oslo for etableringen av Kunstakademiet i Ramallah (International Academy of Art Palestine IAAP). Placht var lobbyist i Utenriksdepartementet og sikret finansieringen til etableringen av IAAP gjennom UD.Placht har vært gjesteprofesor ved en rekke nasjonale og internasjonale universiteter, bl.a. Columbia University i New York og Master programmet ved Bezalel i Tel Aviv.
Placht har utgitt monografi på det Tyske forlaget Kerber som kom ut høsten 2019.


== Ramallah-prosjektet ==
I 2002 fikk Placht en ide om å etablere et eget palestinsk kunstakademi i Ramallah. Akademiet kom i drift i 2006 og har Kunsthøgskolen i Oslo som samarbeidspartner. Utenriksdepartementet har støttet prosjektet, Goetheinstituttet betaler tyske kunstprofessorer som skal forelese på akademiet. Belgia gir kunststipendier og en arabisk interessent betaler en del av de løpende utgifter. Palestinerne selv bidrar med 25% i driftsstøtte til akademiet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Henrik Plachts hjemmeside
Thorleif Andreassen: Ny kunstgiv i Ramallah
Placht Goes New York - med foto av to av hans bilder i senteret
Jenny Klinge

Jenny Elisabeth Klinge (født 28. november 1975 i Surnadal i Møre og Romsdal) er en norsk politiker for Senterpartiet. Hun har vært stortingsrepresentant for Møre og Romsdal siden 2008, først som fast møtende vara og fra 2009 på fast plass. Hun var medlem av Stortingets justiskomité og justispolitisk talsperson for Senterpartiet fra 2009 til 2021. Fra 2021 er Klinge medlem av Stortingets næringskomité. 
I Surnadal var Klinge kommunestyre- og formannskapsmedlem 1999–2007, samt varaordfører 2003–2007. Medlem i kulturstyret 1999–2003, og leder i ungdomsrådet 1999–2003. Medlem av Møre og Romsdal fylkesting 2003–2007, og i kraft av dette medlem av fylkeskulturutvalget og fylkesrådet for funksjonshemmede. Leder i Surnadal Senterparti 2002–2004.
Klinge møtte fast på Stortinget som vararepresentant for Eli Sollied Øveraas fra november 2006 til juli 2007, og fra april 2008 til september 2009. Klinge var da medlem i Stortingets transport- og kommunikasjonskomité, og var en av saksordførerne for Nasjonal transportplan. 


== Stortingskomiteer ==
2021–2025: medlem av Næringskomiteen
2017–2021: medlem av Justiskomiteen
2013–2017: medlem av Justiskomiteen
2009–2013: medlem av Justiskomiteen
2007–2009: medlem av Transport- og kommunikasjonskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jenny Klinge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Jenny Klinge hos Stortinget 
(no) Jenny Klinge hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Jenny Klinge hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(no) Jenny Klinges stemmegivning på Stortinget (arkivert) siden 2009 systematisert av organisasjonen Holder de ord
Jenny Klinge hos NRK
Jegerregisteret

Jegerregisteret, som ble etablert i 1982 og er en del av Brønnøysundregistrene, er et register over personer som har kvalifisert seg til å drive jakt i Norge. Registeret har også oversikt over hvilke av de registrerte jegerne som har innbetalt jegeravgift til Staten. Jegerregisteret inneholder dessuten opplysninger om personer som er fradømt jaktrett for kortere eller lengre tid.
Oppgavene som utføres ved Jegerregisteret i Brønnøysund er først og fremst registrering av jegere som har bestått jegerprøven, og utsending av jegeravgiftskort. Jegerregisteret har internettløsninger for betaling av jegeravgift og lisensfelling. Disse løsningene kan benyttes av norske og utenlandske jegere som er registrert i registeret. Jegerinformasjon om vilt, jakttider, våpen og ammunisjon blir ivaretatt av Direktoratet for naturforvaltning. 


== Se også ==
Jakt


== Eksterne lenker ==
Jegerregisteret
Direktoratet for naturforvaltning
Statskog
Norges Jeger- og Fiskerforbund
Norges Fjellstyresamband
Aase Botnmark

Aase Botnmark (født Øvrebotn; 25. mai 1927 i Botnane i Bremanger, død 12. februar 2012) var en norsk billedhugger og håndkolorist. Hun studerte ved Statens håndverks- og kunstindustriskole under Per Ung, og hadde en rekke utstillinger, blant annet sammen med Skule Waksvik. Hun er kjent for sine menneskeskulpturer, særlig av kvinner. Per Ung skal ha uttalt «Dine skulpturer lever, Aase!»Etter en oppvekst på en gård i Botnane, giftet Aase seg med fotografen Kåre Botnmark (1923–2010) i 1948 og de fikk to barn. I 20 år drev paret fotoforretningen Vest Foto i Florø sammen, der Aase spesialiserte seg på håndkolorering. Da forretningen ble solgt i 1969 flyttet de til Ullensaker i Akershus. 
Gjennom opphold på Modum Bads Nervesanatorium stiftet Aase bekjentskap med keramikk som uttryksform, og søkte seg etterhvert til Statens håndverks- og kunstindustriskole, der hun var elev i 1974 til 1978.Etter hennes død i 2012 ble det i 2016 satt opp en retrospektiv utstilling på Galleri Dorthea i Kulturhuset Heimen i Bremanger.


== Referanser ==
Francisco Rodríguez Adrados

Francisco Rodríguez Adrados (født 29. mars 1922 i Salamanca, død 21. juli 2020) var en spansk filolog, hellenist og medlem av Real Academia Española.
Adrados ble utnevnt til professor ved Universitetet i Barcelona i 1951 og var 1952–1988 professor ved Complutense-universitetet i Madrid. Han har beskjeftiget seg med gresk og latinsk litteratur og var ekspert i indoeuropeisk språkvitenskap.


== Referanser ==
Halvor Christensen

Halvor Olaus Christensen (født 18. februar 1800 i Hemnes, død 10. juni 1891 i Stavanger) var en norsk jurist, embetsmann og politiker.


== Familie ==
Han var sønn av Eidsvoldmannen Christian Christensen Kollerud og Mette Marie Colstad.I 1831 ble han gift med Inger Severine Holth. Det hadde tre barn en ugift datter, datteren Agnes som var gift med kaptein og skolestyrer Fredrik Storm og Thorvald Christian Christensen.


== Juristen ==
Halvor Christensen ble i 1820 kopist i Kirkedepartementet. Han avla juridisk embetseksamen i 1822 med beste karakter, og med tilføyelsen at han «utmerket seg ved grundighet og omfattende kunnskapene".I 1824 ble han utnevnt til fullmektig i Kirkedepartementet, og i 1828 utnevnt til byråsjef.Han ble byfogd i Stavanger i 1832. Han var foruten byfogd, magistrat, skifteforvalter, auksjonsforvalter og politimester. Alle byens sivile embetsforretninger var under ham. Han hadde denne stillingen til 1889, da han tok avskjed.


== Politiker ==
Han representerte Stavanger på alle Storting mellom 1833 og 1873 med unntak av sesjonene 1851, 1857 og 1859. Han var lagtingspresident 1845, 1854 og 1862–69, og stortingspresident 1848, og medlem av de viktigste komitéene, ofte som formann. 
Han var et av Stortingets mest fremtredende og innflytelsesrike medlemmer. Blant de saker han særlig arbeidet for, var innførelsen av årlige Storting og stattholderpostens opphevelse. Ved behandlingen av unionsspørsmålene kjempet han for Norges fulle likestilling i unionen.


== Heder og ære ==
Christensen ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1863 og forfremmet til kommandør av 1. klasse i 1873 «for statsborgerlig og Embedsfortjeneste».Kongen sendte telegramer da Christensens feiret 50 års jubileum som embetsmann i 1874 og 50 års jubileum som byfogd 15. februar 1882. Da ble han også sterkt hyllet, og om kvelden arrangerte kommunen en middag for ham i Festivitetslokalet.Byfoged Christensens gate ligger på Våland i Stavanger.


== Referanser ==


== Kilder ==
Karl Vilhelm Hammer: «Christensen, Halvor Olaus», i Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind IV, s. 881. København: J. H. Schultz, 1916.
Berhard Lunde: Byfogd Halvor Olaus Christensen ble en institusjon i Stavangershistorie, Stavanger Aftenblad, 27.1.1968.
Stavanger Amtstidende: Byfoged Christensen, 17.2.1900.
Biografisk informasjon om    Halvor Christensen   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Halvor Olaus Christensen hos Norsk senter for forskningsdata
Kåre Botnmark

Kåre Halvdan Botnmark (født 13. mai 1923 i Botnmark i Evenes, død 13. januar 2010) var en norsk fotograf, fotofaglærer og lærebokforfatter. Han var gift med billedhugger Aase Botnmark. 
Botnmark var elev av den danske portrettfotografen Aage Remfeldt. Han drev Vest Foto i Florø 1948 – 1970 og flyttet deretter til Jessheim og ble fotofaglærer ved Romerike Yrkesskole/Strømmen videregående skole  1969 – 1990.
Han var også innehaver av opphavsrettighetene til «Vest Foto, Florø (1948 – 1970)» sin fotosamling, deriblant  Norges største fotosamling av fiskefartøy, som er oppbevart ved fylkesarkivet på Sandane.


== Bibliografi ==
Utga læreboka «Kjemi og optikk» for fotografer i sammen med kjemiker Else W. Ramstad i 1980
Oversatt boka Photokollegium und photographische Bildgestaltung 1 av Jost J. Marchesi  til norsk og korrigerte feil som var i den sammen med sivilingeniør i kjemi Odd Botnmark. Boka fikk navnet «Fotolære : yrkeslære for fotografer» og utkom i 1984.


== Referanser ==
James Collett

James Collett er navnet til flere personer:

James Collett (1655–1727), stamfar for slekten Collett i Norge
James Collett (1687–1724), sønn av ovennevnte
James Collett (1717–1738), sønn av ovennevnte
James Collett (1728–1794), kjøpmann i Christiania
James Collett (1787–1795)
James Collett (1655–1727)

James Collett (født 16. august 1655 i London, død 29. mai 1727 i Christiania) var en engelsk kjøpmann som slo seg ned i Christiania og ble stamfar for slekten Collett i Norge.


== Slekt ==
Man kjenner ikke James Colletts foreldre, og det har heller ikke vært mulig å finne forbindelser til den engelske Collett-familien. Men i signetet sitt benyttet han samme våpen som en gren av den engelske slekten. I alle fall ble James Collett stamfar til den norske Collett-slekten, med grener i Sverige og Danmark. I 1686 ble han gift med Karen Leuch (1666–1745), datter av rådmann Peder Nielsen Leuch, eier av Bogstad gård. 


== Liv ==
James Collett var født i London og drev som handelsmann import av trelast fra Norge. I 1683 besøkte han sin forretningsforbindelse Peder Nielsen Leuck i Christiania og ble en venn av sønnen Morten Lauck og dennes søster Karen. Han giftet seg med henne i 1686, men betraktet lenge oppholdet i Norge som midlertidig. Han virket i Christiania som faktor for engelske kjøpmenn som drev trelasthandel på Østlandet, men drev også handel på England for egen regning. Først i 1703 tok han borgerskap i Christiania, avla troskapsed til kongen og kjøpte den store bygården som ble i slektens eie til 1828. Collett var allerede omkring 1700 en av byens rikeste menn og fikk tittelen kommerseråd. Det første tiåret på 1700-tallet var en gunstig tid for handelen i Christiania, men i 1709 kom Danmark-Norge med i den store nordiske krig, som påførte Collett store tap, spesielt ved Carl XIIs besettelse av Christiania i 1716. Collettgården ble påført store skader, og taket mistet ved reparasjonen sin høye gavl og ble omgjort til valmtak. Likevel var han trolig Christianias rikeste mann ved sin død i 1727.James Colletts giftermål med Karen Leuch var innledningen til en tett forbindelse mellom slektene Collett og Leuch gjennom hele 1700-tallet. Hans sønn Peter Collett gikk i kompaniskap med Peder Leuch og dannet firmaet Collett & Leuch, som ble fortsatt av begge disses sønner. Hans sønnesønn var kjøpmann i Christiania James Collett (1728–1794), som ble gift med Karen Leuch (1733–1794) og oppførte Collettgårdens fløy mot Kirkegata. Deres sønn John Collett (1758–1810) overtok Collettgården og gården Ullevål i Aker. Professor Jonas Collett (1815–1851), gift med forfatteren Camilla Collett, var også etterkommer av den første James Collett.

James Collett kjøpte i 1703 bygården på hjørnet av Kirke- og Tollbugaten, Collettgården. Den ble eid av hans etterkommere i 125 år, til sønnens sønnesønn Otto Collett (1784–1833), den siste eieren av handelshuset Collett & Søn, måtte selge den i 1828. Gården var fredet, men ble revet i 1939 og flyttet til Norsk Folkemuseum, hvor den ble gjenreist fra 1963 til 1982.


== Referanser ==


== Kilder ==
Collett, Alf: En gammel Christiania-Slægt. Optegnelser om Familien Collett og Christianias Fortid. Christiania: Cammermeyer, 1883.
Collett, Alf: Familien Collett og Kristianialiv i gamle dage. Kristiania: Cappelen, 1915.
Huitfeldt-Kaas, H. J.: «Collett, James», i Dansk biografisk Lexikon, IV. bind, s. 50–51. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1890.
Jaktutstyr

Jaktutstyr er utstyr jegeren bruker for å fremme jakten, herunder gjøre jakten sikrere, mer komfortabel eller suksessrik. 
I tillegg til ulike typer våpen og ammunisjon, omfattes jaktutstyr av lokkeutstyr, kamuflasjebekledning, fottøy, kommunikasjonsutstyr, GPS eller kart og kompass, sikkerhetsutstyr og annet nyttig verktøy jegeren kan ha behov for. Slikt utstyr omfatter også utstyr som kan være nyttig for eventuelle jakthunder, som for eksempel hundepeiler, jaktdekken, jakthalsbånd, sporliner og ulikt seleutstyr, potesokker eller hundesko.


== Se også ==
Jakt
Svømming under VM i svømmesport 2009 – 100 meter brystsvømming menn

Forsøksheatene for 100 meter brystsvømming herrer ved VM i svømming 2009 fant sted om morgenen den 26. juli, semifinalene om kvelden samme dag og finalen om kvelden den 27. juli i Foro Italico i Roma.
Alexander Dale Oen representerte Norge og fikk 13. beste tid i semifinalene.


== Rekorder ==
Mesterskapsrekord og verdensrekord før mesterskapet:

Mesterskapsrekorder og verdensrekord satt under mesterskapet:


== Resultater ==


=== Finale ===


=== Semifinaler ===


=== Innledende heat ===


== Eksterne lenker ==
Resultater innledende heat
Resultater semifinaler
Finaleresulter
Kaiga kjernekraftverk

Kaiga kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i India. Det ligger ved Kaiga i Uttara Kannada i den indiske delstaten Karnataka. Kjernekraftverket har vært i drift siden mars 2000, men utbygging startet allerede i 1989. Det har tre aktive reaktorer. I tillegg er en fjerde reaktor under utbygging. Hver reaktor har en effekt på om lag 220 MW, og det betyr at den maksimale effekten vil være på rundt 880 MW når den fjerde reaktoren står ferdig og er operativ. 


== Eksterne lenker ==
Nuclear power Corporation of India Ltd
Karwar eNews
Mariukirkjan

Mariukirkjan (Mariakirken) er den eneste katolske kirken på Færøyene. Til kirken hører også et nonnekloster. Kirken og klosteret ligger i sørenden av Tórshavns bypark, Viðarlundin. Den nåværende kirkebygningen ble innviet i 1987. I 2004 hadde menigheten rundt 120 fastboende medlemmer, hvorav 70 i Tórshavn, med opphav fra 23 forskjellige land. Menigheten er underordnet København katolske bispedømme.Færøyene var katolsk før reformasjonen i 1537, men etter reformasjonen ble det ikke forsøkt å forkynne den katolske læren på nytt før religionsfriheten ble innført med Danmarks grunnlov av 1849. I 1857 dro den bayerske presten Georg Bauer til øyene. Han bygde en kirke på Rættará i Tórshavn, men fikk liten tilslutning. Da han forlot øyene i 1880, hadde han ingen etterfølger, og kirkebygningen forfalt.I 1931 tok to unge prester, E.G. Boekenogen og Thomas King, på seg oppgaven med å gjenreise den katolske kirken på Færøyene. Det året kom også fransiskanersøstrene til øyene. De innviet en kirke i et leid hus i Bringsnagøta i Tórshavn. Blant de første til å besøke kirken, var noen eldre mennesker som hadde vært i Georg Bauers kirke i sin ungdom. Menigheten ble snart for stor for den lille kirken i Bringsnagøta, og sammen med den nye Sankt Frans-skolen som søstrene hadde bygd, ble en ny kirke innviet i Varðagøta i 1933. Inntektene fra søstrenes arbeid gikk til skoledriften og humanitære formål. Noen elever ved skolen ble tatt inn som fosterbarn. Søstrene var utlendinger, så færøyske lærere underviste i færøysk, men søstrene lærte seg språket og snakket det med en såkalt nonneaksent. De underviste også sine elever i den lutherske lære, selv om de var katolikker. De drev også barnehage. Sankt Frans-skolen fikk et godt renommé. I 1985 ble ansvaret for skolen overlatt til Tórshavnar kommuna, fordi fransiskanersøstrene var blitt for gamle til å drive den. I 1987 ble en ny skolebygning innviet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) St. Mary's Catholic Church (Tórshavn) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Togstadvegen

Togstadvegen er en vei som går mellom Ingeborgrud i Nes i Akershus og Sandnes i Sør-Odal i Hedmark.
Veiens trasé:

Fv482 i Nes mellom Ingeborgrud og fylkesgrensen, via Togstad, veien utgjør en del av fylkesveien
Fv286 i Sør-Odal mellom fylkesgrensen og Sandnes, veien er her identisk med fylkesveien
Cederroth

Cederroth er et svensk foretak som produserer og markedsfører hygiene-, helse- og førstehjelpsprodukter. 
Foretaket ble grunnlagt i 1895 i Gävle av Christian Cederroth. Siden 1991 har det vært en del av det amerikanske Alberto-Culver-konsernet. Cederroth har produksjon i Sverige, Danmark og Polen. Det norske hovedkontoret ligger på Revetal i Vestfold. Kjente varemerker er Samarin, Salvequick-plaster og Seltin. Cederroth ble kjøpt opp av Orkla i januar 2015.


== Eksterne lenker ==
Cederroth