jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maren

For artikkelen om innsjøen i Sverige, se Maren (innsjø).Maren er en opprinnelig dansk kortform av kvinnenavnet Marina, som har flere mulige opphav.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Maren  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Maren var et populært navn på jentebarn i Norge på 1700- og 1800-tallet. Det hadde igjen en popularitetstopp på 1990-tallet.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Maren Juell Kristensen (f 1976), norsk videokunstner
Maren Haugli (f 1985), norsk skøyteløper
Maren Lundby (f 1994), norsk skihopper
Maren Bakken (f 2001), norsk skiskytter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Maren
(en) Think Baby Names: Maren
Srđan Urošević

Srđan Urošević (født 30. april 1984 i Beograd) er en serbisk fotballspiller som spiller for den slovakiske klubben MSK Zilina. Han debuterte for Obilić i 2001 før han gikk videre til FK Bežanija i 2005 og FK Zemun i 2007. Urošević har også tidligere spilt for Hamarkameratene.


== Hamarkameratene ==
Urošević var regnet som en av de mest lovende talentene i Serbia og ble hentet til Hamarklubben av sportssjef Lars Tjærnås fra den iranske klubben Esteghlal foran 2008–sesongen. Han regnes for å være en duellspiller med en utpreget fysisk spillestil, men i HamKam slet han med å få spilletid av trener Arne Erlandsen. 
Srđan Urošević og hans daværende albanske lagkamerat Sebino Plaku fikk for øvrig kritikk av talentspeider Tor-Kristian Karlsen i september 2008, hvor de samtidig ble stemplet som verstingsigneringer i Tippeligaen 2008. Urošević ble løslatt fra kontrakten sammen med flere andre spiller etter at klubben rykket ned til andredivisjon høsten 2009.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Srđan Urošević – Transfermarkt 
(en) Srđan Urošević – Soccerway 
(en) Srđan Urošević – FBref 
HamKam.no – Spillerens profil hos Hamarkameratene
Xiao Gong

Keiserinne Gong Ren, 孝恭仁皇后烏雅氏; Hiyoošungga Gungnecuke Gosin Hūwanghu (født 1660 i Kina, død 1723) var Kangxi-keiserens fjerde hustru/keiserinne og datter av oberstløytnant Wei-wu 威武. Hun er best kjent som Xiao Gong.


== Litteratur ==
Hummel, Arthur William, ed. Eminent Chinese of the Ch'ing period (1644-1912). 2 vols. Washington: United States Government Printing Office, 1943.
Kinas kvinneuniversitet

Kinas kvinneuniversitet,  (中华女子学院, Zhōnghuá Nǚzǐ Xuéyuàn, China Women's University) er et universitet for kvinner. Det ligger i Chaoyang-distriktet i Beijing i Folkerepublikken Kina.
Det ble grunnlagt i 1949 som en skole for kadre fra Den allkinesiske kvinneføderasjon. Det nåværende navnet ble tatt i bruk i 1995, og året etter ble utdannelsesinstitusjonen gjort til universitet. Det har (2007) omkring 160 lærere og 3.300 studenter. 
Universitetet har også en avdeling i Jinan i provinsen Shandong.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) China Women's University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shandonguniversitetet

Shandonguniversitetet (kinesisk: 山东大学, pinyin:  Shāndōng Dàxué) er et statlig universitet i Kina grunnlagt i 1901. Det har hovedsete i Jinan, hovedstaden i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. 
Shandonguniversitetet hadde i 2005 rundt 95 000 studenter (hvorav rundt 41 000 fulltidsstudenter).  


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shandong University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Giacomo Antonio Morigia

Giacomo Antonio Morigia (født 23. februar 1633 i Milano i Italia, død 8. oktober 1708 i Pavia) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av San Miniato fra 1681, deretter erkebiskop av Firenze fra 1683. Morigia tilhørte Barnabittene.
Han ble kreert til kardinal in pectore i desember 1695 av pave Innocens XII, utnevnelsen ble publisert i desember 1698, med Santa Cecilia som tittelkirke.
Han hadde flere verv i den romerske kurie, ble løst fra sitt erkebispedømme Firenze og i 1701 overført til Pavia med personlig tittel som erkebiskop. Han deltok ved konklavet i 1700 som valgte pave Klemens XII.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) *1670
Kardinal Giacomo Antonio Morigia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Sebastiano Antonio Tanara

Sebastiano Antonio Tanara (født 10. april 1650 i Roma i Italia, død 5. mai 1724 i Pavia) var en av den katolske kirkes kardinaler, tilknyttet det pavelige diplomati.
Han ble kalt til kurien av sin onkel, kardinal Gaspare Carpegna, og tjenestegjorde i Frankrike som internuntius og ble sendt på hemmelig oppdrag til kong Jakob II av England, som hadde konvertert til katolisismen.
Han ble utnevnt til titularerkebiskop i 1687 uten å være ordinert, og gjort til nuntius  i Köln, og senere Portugal og Østerrike.
Han ble kreert til kardinal  i desember 1695 av pave Innocens XII, med Santi Quattro Coronati al Laterano som tittelkirke. Han hadde flere verv i den romerske kurie, og ble kardinalbiskop.
Han deltok ved konklavet 1700 som valgte pave Klemens XII, senere i 1721 og i første fase av konklavet i april 1724, som han måte forlate den 15. april av helsegrunner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Zhidan

Zhidan (kinesisk: 志丹县 ; pinyin: Zhìdān Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det er historisk bedre kjent som Bao'an (宝安, Wade-Giles: Pao An). Fylket er i den landlige nordlige sentralvestlige region. 
Fra juli 1936 til januar 1937 var dette hovedstad for det kommunistisk-kontrollerte Kina under den kinesiske borgerkrig, hvorpå hovedkvarteret ble flyttet til Yan'an, som var ny hovedstad til 1947.
Bao'an fylke fikk senere navnet Zhidan fylke, etter den ledende kommunistiske general Liu Zhidan, som falt i kamp i 1935. 
Zhidan fylke hadde i 1999 117 531 innbyggere.


== Kulturminner ==
Revolusjonsminnesmerket i Bao'an (Bao'an geming jiuzhi, 保安革命旧址) fra 1936 og 1937 ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Administrative enheter ==
Fylket består av seks storkommuner og fem kommuner:

Storkommunen Bao'an 保安镇
Storkommunen Xinghe 杏河镇
Storkommunen Shunning 顺宁镇
Storkommunen Danba 旦八镇
Storkommunen Jinding 金丁镇
Storkommunen Yongning 永宁镇Kommunen Shuanghe 双河乡
Kommunen Zhifang 纸坊乡
Kommunen Yizheng 义正乡
Kommunen Wubao 吴堡乡
Kommunen Zhangqu 张渠乡


== Referanser ==
Evenkere

Evenkere er et tungusisk folk i Sibir i Russland, og i Kina og Mongolia. De består av totalt 56 etniske grupper, og det kan være rundt 70 000 av dem. De ble lenge kalt tungusere, særlig av russerne, men det navnet var egentlig fra det sakhaske tongus, som de benyttet om «tatarene».I Russland var det ved en folketelling i 2002 registrert 35 527 evenkere. De er imidlertid i dag tynt spredt ut over et meget stort område som spenner helt fra Tjumen oblast i Vest-Sibir til øya Sakhalin nord for Japan. Det største innslaget finner man i Sakha, og dernest i det selvstyrte distriktet Evenkia.Ifølge folketellingen i 2000 er det 30 505 av dem i Kina, for det meste i Hulunbuir i Indre Mongolia (89 % av dem), der de har et eget forvaltningsdistrikt Evenkia autonome banner. Det bor også evenkere i naboprovinsen Heilongjiang. De er regnet med i Folkerepublikken Kina som en offentlig anerkjent nasjonal minoritet.
I 1763 flyttet Qing-regjeringen 500 solon-evenkiske familier (sammen med  500 dauriske familier) til områdene Tacheng og Kuldja i Xinjiang, for å styrke rikets vestgrenser. Året etter fulgte 1020 xibefamilier (ca. 4000 personer). Siden da er imidlertid solonevenkerne i Xinjiang blitt så assimilert at myndighetene ikke identifiserer dem som evenkere lenger.


== Litteratur ==
F. Georg Heyne: The Social Significance of the Shaman among the Chinese Reindeer-Evenki. In: Asian Folklore Studies. Vol. 58, No. 2, 1999, S. 377–395
F. Georg Heyne: Frauen, die Geister beherrschen: Geister und Schamaninnen bei den Rentier-Ewenken in den Großen Hinggan Bergen (Nordostchina). In: Anthropos. Band 98, Heft 2, 2003, S. 319–340
Xichang satellittutskytningssenter

Xichang satellittutskytningssenter (kinesisk: 西昌卫星发射中心, pinyin: Xīchāng wèixīng fāshè zhōngxìn), også kjent som Base 27 (27基地), ligger i Folkerepublikken Kina, ca. 64 km nordvest for sentrum av bydistriktet Xichang i prefekturet Liangshan i provinsen Sichuan. Den stod ferdig i 1984, og benyttes særlig for utskytning av kommunikasjonssatellitter. 
Fra 1984 ble flere utgaver av raketten Den lange marsjen skutt ut i verdensrommet.
I 1996 fant det sted en alvorlig ulykke på stedet da en rakett med satellitten Intelsat 708 styrtet.
Andre kinesiske rakettutskytningssteder er:

Jiuquan satellittutskytningssenter
Taiyuan satellittutskytningssenter
Wenchang satellittutskytningssenter


== Eksterne lenker ==
Pressekontoret til Folkerepublikken Kinas statsembede: Chinas Raumfahrt 2006, Beijing, Oktober 2006. Kinesisk versjon: 《2006年中国的航天》 Arkivert 5. mars 2008 hos Wayback Machine.
Xichang – Chinese Space Facilities (globalsecurity.org)
Hongkong–Zhuhai–Macao-broen

Hongkong–Zhuhai–Macao-broen (tradisjonell kinesisk: 港珠澳大橋, forenklet kinesisk: 港珠澳大桥, pinyin: Gǎngzhūào Dàqiáo) er et 55 kilometer langt bro- og tunnelsystem som knytter sammen Hongkong med Macao og nabobyen Zhuhai vest i Perleflodens delta. Den er verdens lengste veiforbindelse over havet. Den sto ferdig 6. februar 2018, og åpnet for trafikk 24. oktober 2018. Den hadde en total byggekostnad på 126,9 milliarder yuan.Strekningen består av tre hoveddeler: en 29,6 km lang hovedbro, en 12 km lang vei mellom den og Hongkong, og en 13,4 km lang vei mellom hovedbroa og Zhuhai.
Prosjektet ble først presentert i 1983 av forretningsmannen Gordon Ying Sheung Wu i Hongkong. I 2002 tilkjennega Folkerepublikken Kinas statsminister Zhu Rongji støtte for prosjektet, og året etter ble det satt i gang en koordineringsgruppe for planleggingen.


== Referanser ==
TurboJET

TurboJET (kinesisk: 噴射飛航) er varemerke for Hongkong-rederiet Shun Tak-China Travel Ship Management Limited 信德中旅船務管理有限公司, som driver fergetrafikk med hurtigbåter i Sør-Kina. 
TurboJET har rutetrafikk mellom Hongkong, Macao, Shenzhen og Guangzhou. Ruten mellom Hongkong og Macao er travlest, og drives døgnet rundt, av og til med bare fem minutters intervaller. Det tar rundt 60 minutter for de raske båtene å tilbakelegge strekningen på 60 km.  
TurboJETs flåte består av seks båttyper: 

FoilCat: 560 bruttotonn, 400 passasjerers katamaran, bygd av Kvaerner Fjellstrand i Norge.
FlyingCat: 480 bruttotonn, 300 passasjerers katamaran, også bygd av Kvaerner Fjellstrand.
TriCat : 602 bruttotonn, 300 passasjerers katamaran. Bygd av britiske FBM Marine.
JetFoil:  260 bruttotonn, 260 passasjerers hydrofoil, bygd av  Boeing.
PS-30: 300 bruttotonn, 270 passasjerer, enkeltskrogs hydrofoil. Bygd av Shanghai Simno marine Limited på lisens fra Boeing.
Austal 48: 610 bruttotonn, 418 passasjerer. Bygd av Austal Shipyard of Australia.TurboJET er verdens største bruker av Boeings Jetfoils.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) TurboJET – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) OMC TurboJet engine Community & Forum Arkivert 16. juni 2019 hos Wayback Machine.
Hongkong-Macao-fergepiren i Hongkong

For Macaopiren se Fergepiren i MacaoHongkong-Macao-ferjepiren i Hongkong (Hong Kong-Macau Ferry Terminal eller Hong Kong-Macau Ferry Pier 港澳碼頭) ligger i Sheung Wan på Hongkongøya i Hongkong.  Sammen med Hong Kong China Ferry Terminal tilbyr den ferjeruter til Macao og andre byer sør i Kina.
Piren består av to terminalblokker som står ved siden av hverandre i vannet med en bru inn til Shun Tak Centre på stranden. 
Anlegget har dessuten en heliport.
Baimaguan

Baimaguan er et fort i byen Fanzipai nord for Beijing og nær Den kinesiske mur. Den ble bygd under Yongle-keiseren (1402–1424) på Ming-dynastiets tid.
Fortet med sine utsynstårn hadde en garnison på 500 mann og utgjorde sammen med  Qiangzilu og Gubeikou militære befestelser på Kinas nordflanke.
Bare ruiner av fortet gjenstår.


== Kilder ==
Baimaguan Fort
Sisi Chen

Sisi Chen (kinesisk: 陈思思; pinyin: Chén Sīsī, født Chen Limei 陈丽梅, født ca. 1938 i Shanghai i Kina, død 7. oktober 2007 samme sted) var en kinesisk film- og teaterskuespillerinne. Hun er best kjent for sin rolle som Qiu Xiang i San Xiao («Tre smil»), en komedie fra 1964. 


== Filmografi ==
Mi sha ling (1980) – The Warrant of Assassination
Yi jian gou han (1971) – The Ghost's Revenge
Wo bu yao li hun (1970) – I Don't Want to Divorce
Bing gu mo nu (1970) – The Filial Girl at the Icy Valley
Ba bu zhui hun (1969) – Redress
Qilin zhai (1968) – Unicorn Fortress
Ba ba de qing ren (1968) – The Love Tide
Shuang nu qing ge (1968) – Love Song of Twins
Zhen zhu feng yun (1968) – Stormy Pearls
Chun lei (1967) – Spring Thunder
Shuang qiang huang ying gu (1967)  – Ying Gu – Ying Ku
Yun hai yu gong yuan (1966)  – Li Shengnan – The Jade Bow
Yan yu (1965)
Fen hong se de meng (1965) – Pink Dream
Huang jin wan liang (1965) – Gold Diggers
San xiao (1964)  – Qiuxiang – Three Charming Smiles
Wu hu jiang (1964)
Hong bian fu gong yu (1962)  – Liang Liqin – Red Bat Apartment
Mei ren ji (1961)  – Zhao Cui – The Lady Racketeer
Mi hun jing (1961)  – Zhang Peiwen – A Dazzling Trap
Fei yan ying chun (1960)  – Xiao Feiyan – Come on, Everybody!
Xin wen ren wu (1960)  – Qin Xiaoqin – Girl on the Front Page
Wang lao wu zhi lian (1959)  – Fang Lan – Love Affairs of a Confirmed Bachelor
Ji ling gui yu xiao lai mao (1959)  – Li Xiaoxiang – Wonderful Thoughts
Jin mei ren (1959)  – Jin Lulu – The Golden Beauty
Shaonian you (1958)  – Alice – The Outsider
Xiao mi qu shi (1958)  – Xiao Ping – Affairs of Kitty
You nu huai chun (1958)  – Bei Li – The Nature of Spring
Xiang xiang pen xiao jie (1958)  – Cen Xiaolan – Miss Fragrance
Mo ying (1957)  – Ma Ling – The Shadow
Ming Feng (1957)  – Wan'er – Ming Phoon
Hong deng long (1957)  – Huang Qimei – The Brigands
Xue zhong lian (1957) – The Lone Woman
Zhuo gui ji (1957)  – Huang Xiaoping – Suspicion
Hong yan jie (1956)  – Huang Miao-chang – She Swallowed Her Sorrows


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sisi Chen på Internet Movie Database 
(en) Sisi Chen hos The Movie Database
Tusen Buddha-fjellet

Tusen Buddha-fjellet (千佛山, pinyin: Qiān Fó Shān) er en høyde 2,5 km sørøst for sentrum i Jinan, hovedstaden i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Den er kjent for sine mange figurer av Buddha som er blitt hugd ut av den lille høydens steinflater eller satt opp som frittstående. De eldste går helt tilbake til  Sui-dynastiets tid og dets Xingguochan-tempel.
Macao bispedømme

Macao bispedømme er et katolsk bispedømme som ble opprettet 23. januar 1576 av pave Gregor XIII. Det dekket opprinnelig Kina (med Korea, Mongolia og Taiwan), Japan, Indokina, Thailand og Øst-Timor (totalt ca. 13 000 000 km²). Det dekker nå bare byen Macao og de jure noen områder utenfor Den spesielle administrative sone Macao inne i Folkerepublikken Kinas «fastland» (totalt 19 km²). Sistnevnte områder betjenes imidlertid de facto fra bispeseter som ligger på fastlandet.  
Ut fra Macao er det fra 1588 til 2010 blitt fraskilt 232 kirkelige jurisdiksjoner (dvs. bispedømmer og lignende strukturer) i elleve land:

16 i Japan
3 i Kambodsja
142 i Folkerepublikken Kina
7 i Republikken Kina
4 i Nord-Korea
16 i Sør-Korea
4 i Laos
1 i Mongolia
10 i Thailand
26 i Vietnam
3 i Øst-Timor


== Historie ==
Macao bispedømme tilhørte opprinnelig det portugisiske patronatssystemet. Det var suffraganbispedømme under Goa erkebispedømme i India, og ble skilt ut fra Malakka bispedømme i 1576. Macaos ansvarsområde var hele Øst-Asia samt Øst-Timor.
Japan ble fradelt i 1588 som Funai bispedømme. 1659 ble tre apostoliske vikariater skilt ut:

Cochin, som omfattet dagens Kambodsja, Taiwan, Thailand og Vietnam samt deler av det sørlige Kina;
Tonking, som omfattet dagens Laos og Vietnam.
Nanjing ble i 1690 ble delt i to deler, som samtidig ble opphøyet til bispedømmer i Goas kirkeprovins:
Nanjing bispedømme, som omfattet deler av den kinesiske østkysten;
Beijing bispedømme, som omfattet de sentrale, vestlige og nordlige delene av Kina samt dagens Mongolia, Nord-Korea og Sør-Korea.De neste territorielle endringene skjedde i 1841, da det apostoliske prefekturet Hongkong ble opprettet, og i 1848, da det apostoliske vikariatet Guangdong-Guangxi ble skilt ut, som omfattet dagens provinser/regioner Guangdong, Guangxi og Hainan. Øst-Timor var en del av Macao bispedømme helt frem til 1940, da Dili bispedømme ble opprettet.
Etter å ha vært Goas suffraganbispedømme i 400 år, ble Macao bispedømme eksemptert i 1975, dvs. løst fra sin forhenværende metropolitt og direkte underlagt paven.
Alle erkebiskoper av Macao frem til 1988 var europeere (nesten utelukkende portugisere). Bare de to siste biskopene, Domingos Lam Ka-tseung (1988–2003) og José Lai Hung-seng (2003–d.d.), var født i Øst-Asia.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Macau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bogotol

Bogotol (russisk: Богото́л) er en by i Krasnojarsk kraj i Russland. Den ligger ved elva Bogotol, rundt 250 km vest for Krasnojarsk. Innbyggertall: 23 200 (2005 est.), 24 369 (folketelling 2002).
Bogotol ble grunnlagt i 1893 i forbindelse med byggingen av den transsibirske jernbanen. Bynavnet er avledet av de ketiske ordene bogotu (en av ket-stammene i området) og ul (elv). Bogotol fikk innvilget bystatus i 1911.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bogotol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Agustín Magaldi

Agustín Magaldi (født 1. desember 1898 i Casilda nær Rosario i Argentina, død 8. september 1938 i Buenos Aires) var en tango- og milongasanger. Han fikk tilnavnet Buenods Aires' sentimentale stemme. Magaldi stod bare tilbake for tangosangeren Carlos Gardel i popularitet. 
Agustín Magaldi skildres i musicalen Evita av Andrew Lloyd Webber og Tim Rice. Ifølge musicalen bragte Magaldi Eva Duarte, den senere Eva Peron, til Buenos Aires, og omtales derfor som «the first man to be of use to Eva Duarte». 
Imidlertid er det uenighet om denne historien overhodet er sann. I biografien Evita: The Real Life of Eva Perón av forfatterne Marysa Navarro og Nicholas Fraser hevdes det at det ikke finnes noe belegg for at Magaldi opptrådte i Evas hjemby Junín det aktuelle året.  

Most accounts of Evita's life say that she fell in love with the spotlight image of Magaldi or that she decided to seduce him and use him; but that, in either event, she was introduced to him, asked him to take her to Buenos Aires, and when he wavered, forced her way into his train compartment and rode with him to the city, thus leaving her family and becoming a married man's mistress. Yet there is no record of the tango singer's having come to Junín that year. Magaldi, a mild man who was devoted to his mother, used to bring his wife on tour, and it is hard to understand what he would have seen in small, skinny Eva María. If he did help her leave Junín, it is likely that his assistance was of the most innocuous kind. Evita's sister insists that doña Juana, prodded by don Pepe, accompanied Evita to the city. According to her account, mother and daughter kept visiting the radio stations until they found a programme for which a young girl was needed.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Agustín Magaldi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Agustín Magaldi på Internet Movie Database 
(en) Agustín Magaldi på Discogs 
(en) Agustín Magaldi på MusicBrainz 
Agustín Magaldi Arkivert 8. februar 2008 hos Wayback Machine., av Pablo Taboada og Ricardo García Blaya.
Agustín Magaldi biografi og diskusjon om hans fødested (på spansk)
Mong Há

Mong Há  er en bydel i Macao. Her ble det bygd et fort på 1800-tallet, på en høyde med utsyn over store deler av den nordlige del av Macaohalvøya og over Macaoeidet der den portugisiske kolonien hadde sin eneste passeringspost til Kina. Det er nå (2007) et hotell, Mong Há Pousada og huser også mye av byens Institutt for turismestudier.
I 1844 ble Wanghiatraktaten («Mong Ha-traktaten») inngått her mellom Qing-dynastiet og Amerikas forente stater.
Lao She

Lao She  (kinesisk: 老舍, pinyin: Lǎo Shě; født 2. februar 1899 i Beijing i Kina, død 24. august 1966 samme sted) var en av de fremste diktere i Kina på 1900-tallet. Han var sønn av en fattig mandsjuisk bannermann som tilhørte keisergarden. Faren ble drept i 1900 under bokseropprøret, da bokserne beleiret de utenlandske legasjoner i Beijing. 
Lao She ble senere kinesisklærer ved Londonuniversitetets skole for orientalske og afrikanske studier, og utviklet sitt forfatterskap.
Som forfatter var han særlig knyttet til Beijing. Hans mest kjente verk, Luo tou xiang zi, oversatt til Rickshaw Boy) kom ut i 1936, og er om en rickshawløper i byen som gradvis blir utslitt og ender i fattigdommen. 
Av andre kjente verker kan nevnes Cha Guan (茶馆, «Tehuset»), 月芽儿 (Yuè Yár, «Månesigden»), 四世同堂 (Si Shi Tong Tang, «Fire generasjoner under samme tak»), (猫城记, «Kattelandet») og Lao Zhang de Zhexue (老张的哲学, «Gamle Zhangs filosofi»).
Flere av hans arbeider har selvbiografiske trekk og skildrer livet i det gamle Beijing i fascinerende detaljer. 
Han hadde flere høye stillinger innen kultursektoren. 
Under kulturrevolusjonen ble han  tvunget til å delta på «studiemøter» påført dumrianhatt. Kort etter ble han funnet død i en innsjø.
Hans hus i Beijing, i Fengfu hutong 19, er åpent for publikum (2007).


== Referanser ==
Katarina Vilioni

Katarina Vilioni var en italiensk kvinne fra en kjøpmannsfamilie i Yangzhou i  Kina på 1300-tallet. Hun er kjent på grunn av en gravstein som ble funnet blant Yangzhous befestninger i 1951 av Folkets frigjøringshær. Gravsteinen har en latinsk inskripsjon i gotisk skrift som forteller at hun døde i 1342 og var datter av Domenico Vilioni. Gravsteinen har også et bilde av  den hellige Katarina.
Gravsteinen vitner om at det var et blomstrende italiensk handelsnærvær i byen, dit også Marco Polo hadde vært noen år tidligere. Det kan tenkes at de var tilknyttet handelen med silke.Gravsteinens tekst:

In nomine Dñi amen hic jacet
Katerina filia q<u>ondam Domini
Dñici de Vilionis que obiit in
anno Domini mileximo CCC
XXXX II de mense Junii«I Herrens navn, amen. Her ligger Katerina datter av avdøde herr Domenico de Vilioni, død 1342, i juni måned.»
Middelalderhistorikeren Robert Lopez mener at faren må være den samme som en viss «Dominico Ilioni» hvis navn dukker opp i en nedtegnelse fra 1348 i byen Genovas register i forbindelse med en kjøpmann ved navn Jacopo de Oliverio, som ifølge dokumentet hadde bodd i «Kongedømmet Cathay» der hen femdoblet sin formue.En annen mindre plakett ble oppdaget i Yangzhou noen år etter, sammen med en kristen satuett og en kort inskripsjon som nevner dødsfallet til en annen av den samme Dominicos sønner, ved navn  Antonio, i november 1344.Dette italienske fellesskapet hadde etter alt å dømme kirkelig betjening. I 1322 besøkte fransiskaneren Odoric de Pordenone Yangzhou, og skrev at han bodde blant fransiskanerne der, og at det også var tre nestorianske kirker i byen.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Jean-Pierre Charbonnier: Christians in China, A.D. 600-2000, Ignatius Press, 2007, s. 108-110
Francis A. Rouleau: «The Yangchow Latin Tombstone as a Landmark of Medieval Christianity in China», i Harvard Journal of Asiatic Studies 17 (1954), s. 346-65
Richard C. Rudolph: «A Second Fourteenth-Century Italian Tombstone in Yangchou», i Journal of Oriental Studies 13 (1975), s. 133-36
Jonathan D. Spence: The Chan's Great Continent, kap 1, W. W. Norton & Company online
Frances Wood: The Silk Road, University of California Press, ISBN 0520243404