jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alberto Ginastera

Alberto Evaristo Ginastera (1916–1983) var en argentinsk komponist.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Ginastera var født i Buenos Aires av en katalansk far og italiensk mor. Han studerte ved konservatoriet i Buenos Aires. Deretter grunnla og ledet han et konservatorium i La Plata. Fram til 1962 underviste han ved kunst- og musikkfakultetet ved det katolske universitetet i Buenos Aires, deretter ved Centro Latinoamericano de Altos Estudios Musicales (CLAEM). I 1971 slo han seg ned i Genève i Sveits.


=== Komponist, instruktør ===
Ginastera komponerte fire operaer, to balletter, tre motetter, sanger, scene- og filmmusikk, dessuten en symfoni, en overtyre, to strykekvartetter, en harpe- og en fiolinkonsert, to klaver- og to cellokonserter, tre klaversonater og annen instrumentalmusikk.
Ut over klassisk musikk ble hans «toccata» fra 4. sats av Piano Concerto No. 1 kjent i Emerson, Lake and Palmers versjon på albumet Brain Salad Surgery (1973).
Ginastera ble inspirert av tekstene i PopulVuh, boken med mayaenes skapelsesberetning, og begynte å skrive et åttesatsig orkesterverk med samme navn, men rakk ikke å fullføre verket før han døde.
Av hans studenter kan nevnes Astor Piazzolla, Waldo de los Ríos og Rafael Aponte-Ledée.


=== Musikkperioder ===
Ginastera grupperte musikken sin i tre perioder: «Objektiv nasjonalisme» (1934–1948), «Subjektiv nasjonalisme» (1948–1958), and "Neoekspresjonisme" (1958–1983). Blant andre fremtredende kjennetegn varierer disse periodene i bruk av tradisjonelle argentinske musikalske elementer. I objektivt nasjonalistiske verker integrerer han ofte argentinske folkemusikktemaer på en enkel og direkte måte, mens han i senere perioder bruker de tradisjonelle elementene på en mer og mer abstrakt form.
Kombinasjonen av tradisjonelle argentinske rytmer (ofte i 6/8-takt) med moderne harmonikk ga et resultat som kan minne litt om musikken til Béla Bartók.


== Verk i utvalg ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alberto Ginastera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alberto Ginastera på Internet Movie Database 
(sv) Alberto Ginastera i Svensk Filmdatabas 
(en) Alberto Ginastera på Apple Music 
(en) Alberto Ginastera på Discogs 
(en) Alberto Ginastera på MusicBrainz 
(en) Alberto Ginastera på Spotify 
(en) Alberto Ginastera på Songkick 
(en) Alberto Ginastera på Last.fm 
(en) Alberto Ginastera på AllMusic 
(de) Verk av og om Alberto Ginastera i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Informasjon fra forlaget Boosey & Hawkes
Elaiosom

Elaiosomer (navnet betyr «oljelegemer») er oljerike vedheng til frøene som mange planter produserer. Disse tiltrekker seg maur, som er svært glade i dem. Maurene bærer gjerne med seg hele frøet et stykke, før den gnager av elaiosomet og kaster fra seg frøet. På den måten får planten spredt frøene. Elaiosomene er næringsrike, men det er uklart om næringsverdien er tilstrekkelig til å gjøre innsamlingen av frø med elaiosomer energimessig lønnsom for maurene. Muligens inneholder de andre viktige stoffer i tillegg til oljer, det er også tenkelig at elaiosomene kan inneholde stoffer som virker som rusmidler. Eksempler på norske planter som har elaiosomer er hårfrytle, gullstjerne, lerkespore og mange fioler.  


== Kilder ==
Lengyel, S. m.fl. (2009). «Ants sow the seeds of global diversification in flowering plants». PLoS ONE. 4 (5): e5480. ISSN 1932-6203. PMC 2674952 . doi:10.1371/journal.pone.0005480. 
Lengyel, S. m.fl. (2010). «Convergent evolution of seed dispersal by ants, and phylogeny and biogeography in flowering plants: a global survey» (PDF). Perspectives in Plant Ecology, Evolution and Systematics. 12 (1). ISSN 1433-8319. doi:10.1016/j.ppees.2009.08.001. Arkivert fra originalen (PDF) 26. mai 2018. Besøkt 25. mai 2018. 
Mayer, V., S. Ölzant og R.C. Fischer (2005). «Myrmecochophorous seed dispersal in temperate regions».  I P.M. Forget m.fl. Seed Fate: Predation, Dispersal and Seedling Establishment. CABI Publishing. s. 175–196. ISBN 0-85199-806-2. doi:10.1079/9780851998060.0175. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
A. Bresinsky (1963). Bau, Entwicklungsgeschichte und Inhaltsstoffe der Elaiosomen: Studien zur myrmekochoren Verbreitung von Samen und Früchten. Bibliotheca Botanica. Heft 126. Stuttgart: Schweizerbart Verlag.
Liangguang

Liangguang (kinesisk: 两广; pinyin: Liǎngguǎng, «de begge Guang», også skrevet Liang-guang) er en betegnelse som dekker provinsene Guangdong og Hainan og den autonome region (tidligere provins) Guangxi helt sør i Kina. 
Frem til 1988 omfattet Guangdong det som i dag er utskilt som provinsen Hainan. 
Navnene til de to opprinnelige provinsene utgjør et par, idet de ordrett betyr «Guang-øst» og «Guang-vest». Ordet Guang kan man spore tilbake til dannelsen av prefekturet Guang i 226 e.Kr. Det dekket Guangzhou og omliggende strøk. 
Under Qing-dynastiet ble de to provinsene samstyrt av generalguvernøren av Liangguang, med sete i Guangzhou, fra 1735 til 1911.
Heteroponerinae

Heteroponerinae er en gruppe (underfamilie) av maur. Det er beskrevet 22 arter fordelt på tre slekter.


== Utseende ==
Små til middelsstore, gule eller brunlige maur, ikke påfallende hårete. Hodet er forholdsvis stort, hos slekten Acanthoponera firkantet, hos de andre slektene mer avrundet. Fasettøynene er ganske små og runde, festet langt bak på hodet. Kroppen er nokså høyt hvelvet. Petiolus er en-leddet, og har vanligvis en tagg på ryggsiden.


== Levevis ==


== Utbredelse ==
De fleste av artene finnes i Sør- og Mellom-Amerika, men slekten Heteroponera finnes også i Australia. Den merkelige arten Aulacopone relicta er beskrevet fra Aserbajdsjan.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser (veps, maur og bier) (Hymenoptera)
underordenen stilkvepser, (Apocrita)
gruppe broddvepser, (Aculeata)
familien maur (Formicidae)
underfamilie Heteroponerinae
slekten Acanthoponera Mayr, 1862 – 4 arter
Aulacopone relicta Arnoldi, 1930
slekten Heteroponera Mayr, 1887 – 17 arter


== Litteratur ==
Bolton, B. 1995. A New General catalogue of the Ants of the World. Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X.
Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. Journey to the Ants. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4


== Eksterne lenker ==
(en) Heteroponerinae hos NCBI 
(en) Kategori:Heteroponerinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Heteroponerinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree Of Life: Heteroponerinae Bilder
Antweb: Heteroponerinae
Generalguvernøren av Liangguang

Visekongen av Liangguang, eller Generalguvernøren av Liangguang; 两广总督, fullstendig tittel Generalguvernøren av Liangguang og omliggende områder, med tilsyn av militære anliggender, matproduksjon, vannveier og borgerlige anliggende (總督兩廣等處地方，提督軍務、糧餉、管理河道兼巡撫事), var en av de åtte visekongeembeder i Kina under Qing-dynastiet.
Liangguang tilsvarte dagens administrative enheter Guangdong, Guangxi og Hainan.


== Liste over generalguvernører av Liangguang ==
Fu Kangan (福康安): 1789 – 1793
Deng Tingzhen: 1836 – 1840
Lin Zexu: 1840
Qishan: 1840 – 1841
Qitian (祁填): 1841 – 1844
Qiying: 1844 – 1848
Xu Guangjin (徐廣縉): 1848 – 1852
Ye Mingchen (葉名琛): 1852 – 1858
Huang Zonghan (黃宗漢): 1858 – 1859
Wang Qingyun (王慶雲): mai 1859 – oktober 1859
Lao Chongguang (勞崇光): 1859 – 1862
Liu Changyou (劉長佑): 1862 – 1863
Yan Duanshu (晏端書): februar – juli 1863
Mao Hongbin (毛鴻賓): 1863 – 1865
Ruilin (瑞麟): 1865 – 1874
Yinghan (英翰): 1874 – 1875
Liu Kunyi: 1875 – 1879
Zhang Shusheng (張樹聲): 1879 – 1882
Zeng Guoquan (曾國荃): 1882 – 1883
Zhang Shusheng (張樹聲): 1883 – 1884
Zhang Zhidong: 1884 – 1889
Tan Zhonglin: 1895 – 1899
Li Hongzhang: 1899 – 1900
Tao Mo: 1902 – 1903
Cen Chunxuan: 1903 – 1906
Zhou Fu: 1906 – 1907
Zhang Renjun: 1907 – 1909
Yuan Shuxun: 1909 – 1910
Zhang Mingqi: 1910 – 1911
Ospedale della Pietà

Ospedale della Pietà var et barnehjem og en av Venezias fire store musikkskoler. Institusjonen eksisterer fremdeles, i dag som en sosial hjelpeinstans for barn og ungdom.


== Historie ==
Ospedale della Pietà ble grunnlagt i 1346, og fungerte fra begynnelsen av som barnehjem for foreldreløse og hospits for enslige mødre med spedbarn. Guttene lærte et håndverk mens jentene fikk musikalsk opplæring. De mest talentfulle ble igjen som medlemmer av Ospedales anerkjente kor og orkester.
Av alle de betydelige musikere som har undervist ved Ospedale var Antonio Vivaldi den største. Han ble ansatt i 1703 og var først dirigent, fiolinist, huskomponist og musikklærer, i 1716 ble han Maestro di concerto. Vivaldi var ansvarlig for å komponere og oppføre musikk til de ukentlige konsert- og oratorieoppføringene, og musikkskolens orkester fikk i hans tid et legendarisk ry som trakk mange tilreisende til byen.
Den mest berømte av musikkskolens elever er Anna Maria dal Violin, for henne skrev Vivaldi 31 fiolinkonserter. Også maestra Candida dalla Viola (eller Candida della Pietà) var offentlig kjent, to bevarte verk skrev Vivaldi med sikkerhet for henne. Candida var dessuten personlig lærer for den senere komponisten Anna Bon di Venezia, som i 1743 – bare fire år gammel – ble tatt opp ved musikkskolen som figlia de spesi, dvs. betalende elev. Foreldrene var omreisende musikere som for at datteren skulle få en musikalsk utdanning overlot henne i Candidas varetekt.


== Betydelige lærere ved Ospedale della Pietà ==
Antonio Gualtieri, til 1649
Carlo Fedeli; 1662–1672  Maestro di strumenti
Johann Rosenmüller; mellom 1678 og1682, huskomponist
Francesco Gasparini; 1701–1713 Maestro di coro
Antonio Vivaldi; 1703–1738 (med avbrekk fra februar 1709 til september 1711) Maestro di concerto
Antonio Vandini; 1720–1721 Maestro di violoncello 
Carlo Luigi Pietragrua1719−1726, Maestro di coro
Giovanni Porta; 1726–1737 Maestro di coro
Nicola Porpora; 1742–1744 Maestro di coro


== Litteratur ==
Geyer, Helen Musik an den venezianischen Ospedali Konservatorien vom 17. bis zum frühen 19. Jahrhundert Edizioni di Storia e Letteratura, Roma 2004, ISBN 8884981611
Jane L. Baldauf-Berdes: Women Musicians of Venice. Musical Foundations, 1525-1855. Rev. ed. Oxford 1996. ISBN 0-19-816604-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted (italiensk)
Zhang Shusheng

Zhang Shusheng (kinesisk: 張樹聲, pinyin: Zhāng Shùshēng, født 1824 i Hefei i Anhui i Kina, død 1884) var en kinesisk mandarin og general under Qing-dynastiet. Han var en av lederne av Huai-hæren, en av regjeringens hærstyrker som kjempet for Qing-styret  under Taipingopprøret. 
Han var generalguvernør av Liangguang årene fra 1883 til sin død.
Martialinae

Martialinae er en gruppe (underfamilie) av maur som bare omfatter én nyoppdaget art, Martialis heureka.  Den ble beskrevet i 2008.  Navnet antyder at dette er en maur med et uvanlig utseende; slektsnavnet Martialis er et lat. adj. og betyr «fra Mars», mens heureka er gresk og betyr «jeg har funnet [det/den]». Navnet skal ha sin bakgrunn i en kommentar fra den kjente maureksperten E.O. Wilson om at denne mauren hadde et så merkelig utseende at den gjerne kunne ha kommet fra Mars. M. heureka representerer trolig søstergruppen til alle andre nålevende maur.


== Utseende ==
Martialinae er en liten (2 – 3 mm), spinkel, gul maur med lange kjever. Den mangler helt øyne. Mandiblene er omtrent en og en halv gang så lange som resten av hodet. De er pinsettlignende, en form som ikke er kjent fra andre maur. Thorax er svært spinkel, beina middels lange og nokså kraftige. Petiolus er énleddet og stikker opp som en kul. Bakkroppen er tønneformet.


== Levevis ==
Denne mauren lever underjordisk i tropisk regnskog. Kjevene tyder på at den er et rovdyr, trolig spesialisert på én type bytte. Siden kjevene er såpass spinkle, antar man at den lever av byttedyr med myk hud, for eksempel ormer, termitter eller larver. De forholdsvis lange beina tyder på at mauren ikke graver selv, men trolig benytter allerede eksisterende ganger og hulrom i bakken.


== En meget gammel linje ==
DNA-analyser av Martialis heureka tyder på at arten representerer søstergruppen til alle andre nålevende maur. Det ser ut til at gruppen den representerer, skilte lag med den linjen som leder til de øvrige nålevende maurene, så mye som 120 millioner år siden, kort tid etter den tiden da man regner med at maurene oppsto som gruppe.


== Utbredelse ==
Mauren ble oppdaget nær Manaus i amazonasregnskogen i Brasil.


== Systematisk inndeling ==

ordenen vepser (veps, maur og bier) (Hymenoptera)
underordenen stilkvepser, (Apocrita)
gruppe broddvepser, (Aculeata)
familien maur (Formicidae)
underfamilie Martialinae – bare én art kjent
Martialis heureka Rabeling & Verhaagh, 2008


== Litteratur ==
Rabeling, C., Brown, J.M. og Verhaagh, M., 2008. Newly discovered sister lineage sheds light on early ant evolution. Proceedings of the National Academy of Sciences 105: 14913. [1] Arkivert 29. april 2014 hos Wayback Machine.
"Ant from Mars" emerges from its 120 million-year anonymity. The Times online, 16. september 2008. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Martialinae hos NCBI 
(en) Kategori:Martialinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Martialinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Antweb: Martialiinae
GP-25

GP-25 er et granatrør, altså en granatkaster for montering på et gevær, utviklet av Sovjetunionen og fremdeles i produksjon i Russland.  Det fyrer av 40 mm hylseløse granater, og kan monteres på AK-74 automatgeværer.  De forskjellige generasjonene heter GP-30 Obuvka, GP-25 Kostyor og BG-15 Mukha.
Utviklingen av våpenet begynte i 1966 og i 1978 ble det tatt i tjeneste.  GP-30 kom i tjeneste i 1989, og er beregnet på bruk med AK-100-serien automatgeværer.


== Eksterne lenker ==
Modern Firearms (engelsk)
Vox Humana

Vox Humana er et kammerkor med base i Oslo. Koret ble stiftet i 1989 og består av 28 sangere i aldersgruppen 18-45. De fleste sangerne er nåværende eller tidligere studenter, bl.a. ved Institutt for musikkvitenskap.  Koret har ukentlige øvelser på OsloMet. Korets profil er korkunst i videste forstand, hvor ulike musikksjangere trives i skjønn forening. Koret har egne konsertprosjekter og opptrer ved ulike typer oppdrag. Koret har en meget bred repertoarprofil, fra renessansen og barokken (Claudio Monteverdi, Gesualdo da Venosa, Johann Sebastian Bach m.fl.) til vår egen samtid (Arvo Pärt, Jaakko Mäntyjärvi, Maurice Duruflé, Alfred Schnittke m.fl.), herunder pop, jazz og musikaler, (The Real Group, Beatles, ABBA, Queen m.fl.). Dirigent er Liv Astrid Dahl.
Navnet Vox Humana kommer fra latin og betyr «menneskestemme».


== Diskografi ==
"Yuletide" (oktober 2011) - med Oslo Gitarensemble. Juleplate med blant annet "A Ceremony of Carols" av Benjamin Britten.
"Ømhetens tre" (november 2012) - musikk av Magnar Åm og tekst basert på Gunvor Hofmos dikt.


== Eksterne lenker ==
Vox Humanas offisielle nettside
Vox Humana på UiOs studentforeningssider
40 mm hylseløs

40 mm hylseløs er et kaliber på granater avfyrt fra moderne granatkastere.  Det brukes på håndholdte våpen som AG 3,GP-15, -25 og -30.
Av kjente granattyper er VOG-15 fragmenteringsgranat, VOG-25P som hopper 0,5 til 1,5 meter over bakken før detonasjon og GRD-serien av røykgranater.
Onkel Vanja

Onkel Vanja er et skuespill skrevet av Anton Tsjekhov rundt 1886–1887 og publisert i 1889. Første store oppsetning var av Konstantin Stanislavskij og hans Moskva kunstnerteater i år 1900.


== Handling ==
På et gods i Russland får beboerne sine gamle rutiner og vaner snudd på hodet da professor Serebrjakov og hans andre hustru Jelena flytter inn. I alle år har Vanja og Sonja drevet godset og sendt store deler av inntekten til professoren som var gift med Vanjas søster. Alle har alltid sett opp til professoren, og de blir derfor svært skuffet da han viser seg å ikke være like berømt og begavet som de forventet. Med den vakre Jelena inne i bildet oppstår det sjalusi, konflikter og misunnelser. Alle på godset, unntatt professoren, er handlingslammet, fordi de, i motsetning til ham, angrer på at de aldri har begynt å leve.


== Tolkning ==
Tematisk dreier stykket seg om knuste håp og bortkastede liv, men som for alle stykker av Tsjekhov finnes det ingen entydig tolkning, stykket framstiller mer en melankolsk atmosfære enn et klart idéprogram. I likhet med Tolstojs ulykkelige familier, er Tsjekhovs familier ulykkelige på hver sin måte, og det er mange paralleller til andre Tsjekhovstykker, eksempelvis Kirsebærhagen.
Legen og filosofen Mikhail Astrovs taler om ødelagte skoger og utrydding av dyr og fugler er et av verdenslitteraturens tidligste eksempler på problematisering av økologiske forhold.


== Rolleliste ==


== Litteratur ==
Onkel Wanja, gutenberg.spiegel.de


== Eksterne lenker ==
(en) Uncle Vanya (Chekhov) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vergangene Zukunft | Entschwundene Schönheit die dramateure Zürich spielen Tschechows "Onkel Wanja", webside om en oppføring av Onkel Vanja
Dattatreya

Dattatreya (दत्तात्रेय)  er en gudeskikkelse i hinduismen.  Spesielt for Dattatreya er at han anses  som en inkarnasjon av Vishnu, men også dyrkes blant tilhengere av Shiva, og tilmed blant muslimske sufi-mystikere. Noen anser  ham som en  avatar   av alle de tre hovedgudene Shiva, Vishnu og Brahma.  Hans tilhengere  finnes i svært ulike grupper av hinduer, blant brahminer og lavkaster og ikke  minst blant sadhuer og tantrikere. 
Dattatreya avbildes med tre hoder og ledsages av fire hunder og ei ku. De tre ansiktene kan representere Shiva, Vishnu og Brahma. De kan også symbolisere fortid, nåtid og framtid eller  tre bevissthetstilstander. De fire hundene sies å representere de fire vedaene. Siden de følger Dattatreya innebærer dette at han anses som hevet over vedaene.  
Dattareya antas å ha vært en historisk skikkelse, en asket som har vandret rundt i Nordindia. Dattatreya omtales i  Ramayana og Mahabharata såvel som i en rekke puranaer  og i en sein upanishade; Dattatreya Upanishade. I denne omtales han som en inkarnasjon av Vishnu samtidig som upanishaden avsluttes med en påkallelse av Shiva, om nama shivaya.
Dattatreyas   søken etter moksha tok alle midler i bruk. Han  skal  ha spist kjøtt og nytt såvel alkohol som andre rusmidler. Han skal ha også ha omgitt seg med kvinner. Dattatreya knyttes til tantriske tradisjoner og dyrkes av asketer i den shivaittiske nath-tradisjonen.
Han dyrkes også som inkarnasjon av Vishnu blant lavkaster i Gujarat og Maharashtra.


== Litteratur ==
Dattatreya omtales på side XLVIII – L, i Rasmus Reinvangs innledning til antologien Shiva – Endeliktets gud (De Norske Bokklubbene, Oslo 2005).   I samme  bok  side 204 – 215 er gjengitt  Den fries sang, som tillegges Dattatreya
Earl Swisher

Frank Earl Swisher (født 22. juli 1902 i Lyons (Kansas i Kansas i USA, død 2. juni 1975 i Jamestown i Colorado) var en amerikansk sinolog. 
Han var professor på University of Colorado i Boulder.


== Liv og virke ==
I studieårene var han ved Canton Christian College i Guangzhou i 1924 (det fikk kort etter universitetsstatus og ble lalt Lingnanuniversitetet), og han rakk som ung journalist å få intervjuet dr. Sun Yat-sen (1866-1925). Han skulle også ble kjent med Chiang Kai-shek og Mao Zedong. 
Han tilbragte en rekke år med studier i Peiping og Academia Sinica på Taiwan, og underviste også på Lingnan. Han arbeidet med Asia Foundation of Taiwan i to år.
I 1935 fikk han i oppdrag å bygge opp et Asia Studies Program på University of Colorado. Hans doktordissertasjon fra 1938 (Harvard) ble publisert som China's Management of the American Barbarians, og gjorde tilgjengelig en rekke kinesiske dokumenter i engelsk oversettelse. 
Under andre verdenskrig var han med i U.S. Marines i Stillehavsområdet. 
Han satt på det førsste Advisory Editorial Board for fagtidsskriftet The Far Eastern Quarrterly, og var ved sine publikasjoiner, forelesninger og styrearbeid med på å influere flere generasjoner sinologer.


== Verker i utvalg ==
Chinese representation in the United States, Boulder, Colo.:University of Colorado Press, 1967
Early Sino-American relations, 1841-1912: The Collected Articles of Earl Swisher, redigert av Kenneth W. Rea, Boulder, Colo.: Westview Press, 1977.
Canton in Revolution: The Collected Papers of Earl Swisher, 1925-1928, red. av Kenneth W. Rea, Boulder, Colo.: Westview Press, 1977


== Referanser ==
William T. Rowe

William T. Rowe (født 1947) er en amerikansk sinolog. Han er professor i kinesisk historie ved Johns Hopkins University. 
Hans forskningstyngdepunkt er det moderne Kinas sosialhistorie, men han sprer seg også utover til kinesisk kulturell, intellektuell, økonomisk og politisk historie helt fra 1300-tallet og til 1900-tallet. Han har redigert tidsskriftet Late Imperial China.


== Verker i utvalg ==
Hankow: Commerce and Society in a Chinese City, 1796-1889, Stanford University Press, 1984
Hankow: Conflict and Community in a Chinese City, 1796-1895, Stanford University Press, 1989
Saving the World: Chen Hongmou and Elite Consciousness in Eighteenth-Century China, Stanford University Press, 2001. ISBN 0804737355
Crimson Rain: Seven Centuries of Violence in a Chinese County, Stanford University Press, 2007, ISBN 0804754969
China's Last Empire: The Great Qing, Belknap Press of Harvard University Press, 2009, ISBN 978-0674036123


== Referanser ==
Lloyd E. Eastman

Lloyd E. Eastman, (født i New Rockford i Eddy County i Nord-Dakota i USA) var en amerikansk sinolog.


== Verker i utvalg ==
Throne and Mandarins: China's Search for a Policy during the Sino-French Controversy 1880-1885, Harvard University Press, 1967, ASIN: B000OUBGCW
Seeds of Destruction: Nationalist China in War & Revolution, 1937-1949, Stanford University Press, 1984, ASIN: B0020TK1YY
Family Fields and Ancestors: Constancy and Change in Chinas Social and Economic History, Oxford University Press, 1988 ISBN 0195052706
The Abortive Revolution: China Under Nationalist Rule, 1927-1937, Harvard East Asian Monographs, Harvard University Asia Center, 1990, ISBN 0674001761
The Nationalist Era in China, 1927-1949 (med  Jerome Ch'en, Suzanne Pepper og Lyman P. Van Slyke), Cambridge University Press, 1991, ISBN 0521385911
Dai Li

Dai Li (kinesisk: 戴笠, Wade-Giles: Tai Li, født 28. mai 1897 i Baoan i fylket Jiangshan i provinsen Zhejiang i Kina, død 17. mars 1946 i Naning) var sjef for generalissimo Chiang Kai-sheks hemmelige politi.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Dai Li ble tidlig i livet opplært i de kinesiske klassikere, og gjorde det svært godt akademisk. Men i stedet for å begynne på universitet, gikk han inn i en studentbataljon i Zhejiang i den urolige perioden som fulgte Qing-dynastiets fall. Senere fortsatte han ved militærakademiet i Whampoa. Skolens rektor var Chiang Kai-shek, og han fikk Dai med seg på bestrebelsene med å forene Kina og slå ned kommunistene.


=== Politisjef ===
Han ble leder av Kuomintang-hærens hemmelige politi, og bidro til å utvikle Kinas byrå for etterforskning og statistikk. Byråets navn dekker over at dette dreide seg om det hemmelige politi. Dai ble en av Kinas mest fryktede menn, og fikk senere tilnavnet Kinas Himmler. Dai var også leder av Blåskjorteselskapet, en fascistisk organisasjon som utførte sikkerhets- og etterretningsarbeid for Chiang. Hans organisasjon var svært dyktig til å infiltrere både de kinesiske kommunistiske grupperinger og japanernes marionettorganisasjoner.
Dai samarbeidet med USA under den annen verdenskrig og ble lært nye metodikker innen spionasje. Hans geriljastyrke vokste til 70 000 mann. Som takk for assistansen forsynte han amerikanerne med kart over de sørkinesiske kystlandskaper, opplysninger om japanske troppebevegelser og skjulesteder for amerikanske piloter som måtte lande eller kaste seg ut i fallskjerm over Kina. Etter undertegnelsen av SACO-avtalen i 1942 ble Dai leder for det sinoamerikanske etterretningsarbeid.
Han holdt seg unna offentligheten, men det gikk rykter om utagerende festing med mye alkohol. 
Han døde i en flystyrt den 17. mars 1946. Sannsynligvis var flyet sabotert av Dais rivaler i Kuomintang. Rykter om at det var hans motstykke på kommunistisk side, Kang Sheng, som stod bak, anses som helt usannsynlige.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Wakeman, jr, Frederic (2003): Spymaster: Dai Li and the Chinese Secret Service. Berkeley: University of California Press.


== Eksterne lenker ==
(en) Dai Li – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 戴笠 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Taiwansk regjeringsnettside om Dai Li.