jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sjuja (by)

Sjuja (russisk: Шу́я) er en by i Ivanovo oblast i Russland. Den ligger ved elva Teza, rundt 25 km sørøst for Ivanovo. Innbyggertall: 62 449 (folketelling 2002).


== Historie ==
Sjuja nevnes første gang i historiske dokumenter i 1393. Fra 1403 ble området holdt av en gren av huset Suzdal, som fikk sitt navn «Sjuiskij» etter byen. I 1539 ble byen plyndret av Safagäräy av Kazan. I 1566 ble den overtatt av Ivan den grusomme som hans personlige eiendom i opritsjnina. I 1722 ble byen besøkt av Peter den store, som startet tekstilfremstilling i byen. Innen 1800-tallet hadde Sjuja blitt en av de største sentrene for behandling av lin, selv om den siden er blitt overgått av nabobyen Ivanovo.
Nikolo-Sjartomskijklosteret, som ligger tolv kilometer fra Sjuja, er et av de største klostrene i Russland. Klosteret ble første gang nevnt i 1425. Det har en katedral fra 1652 og et refektorium fra 1678. Klokketårnet i Gjenoppstandelseskatedralen er det høyeste frittstående klokketårnet i verden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shuya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Nikolo-Sjartomskijklosteret (russisk)
Mikhail Frunze-museet (russisk)
Rodniki

Rodniki (russisk: Родники́, betyr «kilder») er en by i Ivanovo oblast i Russland. Innbyggertallet er på 26 310 (2010), noe som er svak nedgang siden 2002 (28 447) og 1989 (32 088). Rodniki er lokalisert rundt 600 km nordøst for Moskva og 54 km øst for det regionale senteret Ivanovo. Den ligger ved elva Volga. Den nærmeste byen er Vitsjuga som ligger 15 km i nordøst. Rodniki har flere naturlige mineralkilder, derav dets navn (Rodniki = «kilder»).
Bosetningen Rodniki har vært kjent siden 1606. Den fikk innvilget bystatus i 1918.


== Kjente personer fra Rodniki ==
Nikolaj Solovjov, bryter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted for Rodniki (russisk)
Latvias folkemuseum

Latvias folkemuseum eller Latvias etnografiske friluftsmuseum er et stort friluftsmuseum på en skogbevokst mo ved innsjøen Yugla i utkanten av Riga, hovedstaden i Latvia. Museet viser  bygninger og gjenstander fra tradisjonell bondekultur i de ulike regionene i Latvia.  
På latvisk  heter institusjonen Latvijas Etnografiskais Brivdabas Muzejs.

Museet er grunnlagt i 1924, etter inspirasjon fra liknende friluftsmuseer og folkemuseer i Skandinavia, og ikke spesielt Skansen i Stockholm. Det opprinnelige prosjektet gikk ut på å flytte en gård fra hver av de fire regionene, Kurzeme, Zemgale, Vidzeme og Latgale. I tillegg skulle det være noen bygninger, bl.a. fra ulike håndverkere, som var karakteristisk for Latvia som helhet.  I 1932 kunne museet åpne for publikum, og i 1939 var 40 bygninger på plass. 
I dag er 118 bygninger flyttet til museet og over 3000 gjenstander er utstilt. De fleste etniske grupper i Latvia er representert i museet. 
Samlingene er totalt på om lag 114000 gjenstander. 


== Galleri ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) The Ethnographic Open-Air Museum of Latvia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Museets hjemmesider
Johan Johannson

Johan Johannson (født 25. januar 1967) er en norsk forretningsmann, medeier og styreleder i NorgesGruppen og en av Norges rikeste personer.
Johannson eier over 70 prosent av NorgesGruppen sammen med faren Knut Hartvig Johannson og onkelen Torbjørn Johannson (1948-2022) som eide en mindre andel. Familiens engasjement i grossistvirksomheten startet i 1866 da firmaet Joh. Johannson ble etablert. Kaffeimportøren som hadde tilholdssted på Filipstad i Oslo med den kjente merkevaren Ali Kaffe, hadde samarbeid med en rekke kjøpmenn og grossister. Dette førte til etableringen av en frivillige kjede som ble lansert på 1960-tallet. Samarbeidet utviklet seg senere til Norgesgruppen, stiftet i 1994, og deretter til Norgesgruppen ASA i 2000. 
Familien holder en ganske lav profil, både Johan Johannson og hans far Knut Hartvig Johannson sitter i styret til NorgesGruppen. Ut over det er det lite informasjon media har fått om familien.
Ifølge tidsskriftet Kapital var han i 2020 god for 44 milliarder kroner, som innebærer han er Norges tredje rikeste person.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thue, Ekberg, Myrvang Mellommannen - Joh. Johannson og kampen om dagligvaremarkedet 1866-2016 Universitetsforlaget 2016 ISBN 9788215025414
Erzurum

Erzurum (omtales også som Erzerum, Arzrum; Arzen i antikken; Karin (Կարին) eller Garin på armensk; Theodosiupolis eller Theodosiopolis i Bysants, კარნუ-ქალაქი Karnu-Qalaqi på georgisk) er den største byen i Øst-Anatolia i Tyrkia. Byen hadde 367 250 innbyggere i 2010. Den er administrasjonsby for provinsen med samme navn. Provinsen har rundt en million innbyggere.Byen ligger 1 757 meter over havet, og navnet kommer fra persisk Arz-e Rum, «Romas grense». Byen har vært et handelssenter i århundrer og var en av stasjonene langs Silkeveien. 
Blant personer som har regjert over Erzurum kan nevnes Aleksander den store (356-323 f.Kr.) og Timur Lenk (1336 – 1405).


== Historie ==
Byens historie går tilbake til 4000 f.Kr. Mange av Anatolias tidlige sivilisasjoner har etterlatt spor i området. Funn kan beskues i byens arkeologiske museum, hvor man oppbevarer smykker, våpen og husgeråd fra blant annet Urartu, skyterne, mederne, perserne, parterne, romerne, bysantinerne, Sassanideriket, araberne, seldsjukkene, mongolene, Ilkhanideriket, Safavidedynastiet og også funn fra senere tyrkiske kulturer. 
Byen, som da var kjent som Theodosiopolis (gresk: Θεοδοσιούπολις), var et oldkirkelig bispesete. De gamle bymurene fra den bysantinske perioden er blitt restaurert. De forhindret ikke seldsjukk-tyrkerne i å innta byen i 1048, og heller ikke at mongolene erobret den i 1242. Byen fikk sitt nåværende navn etter seldsjukkenes seier i slaget ved Manzikert i 1071.Ettersom byen la strategisk langs den gamle handelsveien mellom Trapezunt og Tabriz (den genovesiske vei) var den i middelalderen et viktig hvile- og forsyningssted for karavanene og nådde en veldig oppblomstring.
Erzurum kom først helt under tyrkisk herredømme igjen da de osmanske tropper inntok den i 1514. Byen tapte mye av sin handel etter 1829, da store utflyttinger skjedde til russisk område i nord, og etter at jernbanen mellom Poti (ved Svartehavet) og Tbilisi var bygd, ble den farlige karavaneveien over Erzurum mindre nødvendig.Det ble i 1895 begått massakre på armenere i byen. Byen hadde likevel fortsatt en stor armensk befolkning fram til første verdenskrig, da mange armenere ble tvangsdeportert fra Anatolia.
Kemal Atatürk samlet en kongress i Erzurum den 23. juli 1919, hvor grunnlaget for den nasjonale enhet og republikkens dannelse ble vedtatt forut for frigjøringskrigen.


=== Sport ===
Erzurum har arrangert vinter-Universiaden i 2011. I forbindelse med det ble blant annet Tyrkias første store hoppbakker bygd.


== Noen kjente personer fra Erzurum ==
Cemal Gürsel,Tyrkias fjerde president
Fethullah Gülen,  islamsk lærd
Nene Hatun, kjent kvinnelig forsvarer av Erzurum gjennom den russisk-tyrkiske krigen i 1877-78


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(tr) Offisielt nettsted 
(en) Erzurum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hater (album)

Hater er det selvtitulerte debutalbumet til Hater, utgitt i 1993. Albumet klarte seg ikke så bra kommersielt og det ble tolv år til neste studioalbum ville bli gitt ut. Dette er det første albumet der Ben Shepherd synger i alle sangene.


== Sporliste ==
«Mona Bone Jakon» (Cat Stevens, foreslått tekst av Ben Shepherd) – 3:09
«Who Do I Kill?» (tekst: Shepherd, melodi: John McBain) – 2:37
«Tot Finder» (tekst: Brian Wood, melodi: Shepherd) – 3:06
«Lion and Lamb» (melodi: McBain) – 2:29
«Roadside» (tekst: Wood, melodi: Shepherd) – 2:23
«Down Undershoe» (Shepherd) – 4:03
«Circles» (Shepherd) – 2:11
«Putrid» (tekst: Wood, melodi: Shepherd) – 4:17
«Blistered» (Billy Edd Wheeler) – 2:27
«Sad McBain» (tekst: Matt Cameron, melodi: McBain) – 4:21


== Kilder ==
Albumet på Discogs
Vannpolo under Sommer-OL 1948

Vannpolo under Sommer-OL 1948. Vannpolo var med for tiende gang på det olympiske programmet 1948 i Berlin. Italia vant finalegruppen foran Ungarn og ble olympisk mester i vannpolo.    


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==
Trabzon

Trabzon, tidligere kjent som Trapezunt og Trebizond (gresk: Τραπεζοῦς , Trapezûs eller Τραπεζούντα, Trapezúnta) er en by ved svartehavskysten i det nordøstre Tyrkia.  Byen er hovedstaden i provinsen med samme navn. 
Gjennom historien har Trabzon vært et viktig møtested for internasjonal handel og kulturell utveksling gjennom byens viktige strategiske beliggenhet ved en handelsrute mellom øst og vest, mellom Asia og Europa, og ved en handelsrute mellom nord og sør, mellom Russland og Midtøsten. Trabzon har vært grunnlaget for en rekke statsdannelser gjennom dets lange historie, og var blant annet hovedstad i det greske Keiserriket Trapezunt, som varte fra 1202 til 1461. Byen ble da erobret av tyrkerne, ved den osmanske sultanen Mehmed II. Ifølge osmanske kilder hadde byen en stor kristen befolkning, spesielt med armensk bakgrunn, fram til første verdenskrig og tvangsdeporteringen av armenere startet.Byens sentrum hadde 230 399 innbyggere i 2009, mens det bodde 763 983 innbyggere totalt i hele provinsen.Trabzon er også kjent for fotballaget Trabzonspor, som har vært ligamestere i Tyrkia flere ganger, sist i sesongen 2010–2011.


== Navn og etymologi ==
Byens navn er i dag det tyrkiske Trabzon. Byen er oppigjennom historien kjent som Trapezunt, Trapezund, Trebizond, Tribisonde og Trapezus. På latin het Trabzon Trapezus, som er en latinisering det gammelgreske navnet Τραπεζοῦς – Trapezous, byens opprinnelig navn. Både på pontisk gresk og moderne gresk er byen kalt Τραπεζούντα – Trapezounda. På osmantyrkisk og persisk skrives byen طربزون, og i osmantiden var også navnet Tara Bozan i bruk. Noen geografer fra vesten benyttet dette navnet i stedet for det latinske Trebizond. 
På lazisk er byen kjent som ტამტრა – T'amt'ra, eller T'rap'uzani, på georgisk er den kjent som ტრაპიზონი – T'rap'izoni, og på armensk er det kjent som Տրապիզոն – Trapizon. 1800-tallets reisende armenske prest Byjiskian benyttet andre, innfødte navn, blant annet Hurşidabat og Ozinis.


== Noter ==


== Referanser ==
Privolzjsk

Privolzjsk (russisk: Приво́лжск) er en by i Ivanovo oblast i Russland. Den ligger ved elva Sjatsja (en høyre sideelv til Volga), rundt 50 km nord for Ivanovo. Innbyggertall: 18 385 (folketelling 2002), 20 680 (folketelling 1989).
Bosetningen er kjent siden 1485 som landsbyen Jakovlevskoje Bolsjoje (russisk: Я́ковлевское Большо́е). Byen Privolzjsk ble dannet gjennom en sammenslåing av landsbyen Jakovlevskoje og omkringliggende bosetninger i 1938.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Privolzhsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Norodom Suramarit

Norodom Suramarit (født 6. mars 1896 i Phnom Penh, død 3. april 1960) var konge i Kambodsja fra 1955 inntil sin død. Han er far til kong Norodom Sihanouk og bestefar til Kambodsjas regjerende konge, Norodom Sihamoni. 
Norodom Sihanouk var ledet landet både før og etter Suramarit. Suramarit var søskenbarnet til kong Sisowath Monivong. Suramarit ble Monivongs svigersønn da han giftet seg med Monivongs datter. Etter Monivongs død i 1941 ble Sihanouk valgt til ny konge. I 1955 abdiserte Sihanouk til fordel for sin far. Etter Suramarits død i 1960 ble Norodom Sihanouk igjen landets leder (selv om han formelt sett ikke fikk tilbake kongetittelen før 1993). 
Kong Norodom Suramarit var gift med dronning Sisowath Kosamak, datter av kong Sisowath Monivong. Hun forble Dronningmor etter sin manns død.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Norodom Suramarit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sykling under Sommer-OL 1948

Sykling under Sommer-OL 1948. Sykling var med for ellevte gang på det olympiske programmet 1948 i London. Det ble konkurrert om totalt seks olympiske titler, to på landevei og fire på bane, kun for menn. Frankrike ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Italia med to.     


== Medaljer ==


== Bane ==


=== Sprint ===


=== 1000 m tempo ===


=== Tandem ===


=== 4000 m forfølgelsesritt ===


== Landevei ==


=== Individuelt (194,633 km) ===


=== Lagkonkurranse (194,633 km) ===
Jógvan Heinason

Jógvan Heinason (født 1541, død 1602) var lagmann på Færøyene fra 1572 til 1583. Jógvan Heinason var sønn av den norske presten Heini Havreki og færøyske Herborg fra Húsavík. Sønn av Heinasons norske stemor, og Heinasons halvbror, er den på Færøyene meget berømte sjøhelten Magnus Heinason.
Jógvan Heinason var eier av gården Steigargarður, som med sine rundt 100 merker av hovedsakelig kongsjord, gjorde ham til den største landeieren på Færøyene.


== Litteratur ==
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002), s. 366. (Avsnitt «Føroya løgmenn fram til 1816») (PDF Arkivert 4. januar 2014 hos Wayback Machine.)
Johnny Christ

Johnny Christ (født Jonathan Lewis Seward 18. november 1984) er bassist i det amerikanske metall-/ hardrockbandet Avenged Sevenfold. Johnny Christ er opprinnelig fra og bor for tiden i Huntington Beach i California i USA.Han er Avenged Sevenfolds fjerde bassist. De tidligere bassistene er Dameon Ash, Matt Wendt og Justin Meacham. Johnny Christ sluttet på skolen Marina High School for å turnere sammen med bandet. Det første albumet han deltok på var Waking the Fallen, som er bandets andre. Tidligere pleide han å skrive autografer med signaturen «Johnny», inntil bandkameraten Zacky Vengeance foreslo navnet «Johnny Christ». På All Excess sier han om navnet: «It sounded kind of ballsy and it would piss some people off....I like it.»


== Instrumenter og utstyr ==
Ernie Ball Musicman Sterling (2H)-bass
Ernie Ball Musicman 30th Anniversary Stingray-bass
Seymour Duncan-pickups
Gallien Krueger 412 Neo cab
Gallien Krueger 2001 RB Head
Ernie Ball 2831 Power Slinky-bass-strengerOld setup:

Ernie Ball Musicman Sterling-bass
Ampeg SVT 8x10 Cab
Gallien Krueger 1001 RB Head
Ernie Ball 2831 Power Slinky-bass-strenger


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johnny Christ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Johnny Christ på Internet Movie Database 
(en) Johnny Christ hos The Movie Database 
Intervju med PunkTV (2008)
De fortaptes sjelers øy

De fortaptes sjelers øy  er en dansk eventyr- og fantasyfilm fra 2007, basert på en roman av samme tittel skrevet av Jacob Weinreich. Filmen er regissert av Nikolaj Arcel, som sammen med Rasmus Heisterberg har skrevet manuskriptet. 
De fortaptes sjelers øy vant fem Robertpriser i kategoriene Årets barne- og familiefilm, Årets sminkør, Årets scenograf, Årets lyd/sounddesign og Årets spesial effekter/lys. Dessuten ble filmen nominert i ytterligere 5 kategorier, blant annet beste regissør. 


== Handling ==
Den 14-årig hovedperson Lulu flytter til en liten provinsby med sin mor og lillebror, hvor hun kjeder seg og drømmer om en mere magisk verden. Plutselig blir lillebroren besatt av en ånd, og hun må søke hjelp hos rikmannssønnen Oliver, og den clairvoyante oppfinneren Ricard. Sammen kjemper de mot de mørke kreftene, som gjemmer seg på De fortaptes sjelers øy. 


== Rolleliste ==


== Eksterne lenker ==
(en) De fortaptes sjelers øy på Internet Movie Database 
(no) De fortaptes sjelers øy hos Filmfront 
(sv) De fortaptes sjelers øy i Svensk Filmdatabas 
(da) De fortaptes sjelers øy i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) De fortaptes sjelers øy på Allociné 
(nl) De fortaptes sjelers øy på MovieMeter 
(en) De fortaptes sjelers øy på AllMovie 
(en) De fortaptes sjelers øy på Turner Classic Movies 
De fortaptes sjelers øy hos Den danske film database
Stuping under Sommer-OL 1948

Stuping under Sommer-OL 1948. Stuping var med på OL-programmet for niende gang i 1948 i London. Det ble konkurrert i fire øvelser, to for herrer og to for damer. USA ble beste nasjon med fire gullmedaljer. 


== Medaljer ==


== Herrer ==


=== Sviktstup ===


=== Tårnstup ===


== Damer ==


=== Sviktstup ===


=== Tårnstup ===
Alonso de Ercilla y Zúñiga

Alonso de Ercilla y Zúñiga (født 7. august 1533 i Madrid, død 29. november 1594 samme sted) var en spansk adelsmann, soldat og poet.


== Karriere ==
I 1548 ble han gjort til pasje for tronarvingen, den senere Filip II av Spania. I denne egenskapen besøkte han Italia, Tyskland og Nederlendene, og var tilstede ved ekteskapet for sin herre til Maria I av England i 1554. Da han hørte om en ekspedisjon var under forberedelse for å legge under seg mapuchefolket i Chile ble han med denne i 1556 ifølge til García Hurtado de Mendoza, marki av Cañete, nylig utnevnt guvernør og kommandant av Chile, hvor de innfødte hadde gjort opprør. Tilsynelatende ble han i Chile i 17 måneder, mellom 1557 og 1559. Han deltok i kamper i Lagunillas, Quiapo og Millarapue, og var vitne til Caupolicáns død, og denne ble siden hovedfigur i hans diktverk La Araucana.
Han utmerket seg i den påfølgende hærtoktet, men etter en kamp med en medsoldat ble han dømt til døden i 1558 av sin general García Hurtado de Mendoza. Dommen ble omgjort til fengsel, men Ercilla ble hurtig løslatt og deltok i slaget ved Quipeo den 14. desember 1558.
I 1562 kom han tilbake til Spania og besøkte da Italia, Tyskland, Böhmen, og i 1570 giftet han seg med Maria de Bathn, en dame fjernet knyttet til familien Santa Cruz. I 1571 ble han gjort til ridder av Santiago-ordenen, og i 1578 ble ansatt av Filip II på en delegasjon til Zaragoza. Han klagde over å leve i fattigdom, men ved sin død etterlot han seg en beskjeden formue, og han var opplagt misfornøyd med ikke å bli tilbudt en posisjon i statsadministrasjonen.


== Litterært liv ==
Hans viktigste litterære verk er La Araucana (Araukanernes sang), et lengre dikt som var basert på hendelsen i de krigene som han hadde deltatt i. Diktet består av tre deler, hvor det første er skrevet i Chile og ble utgitt i 1578. Det består av fortelling på vers som videreformidler de historiske fakta. Det andre ble utgitt i 1578 og er belemret med visjoner og andre romantiske mekanismer, og det tredje som kom i 1589–1590 inneholder i tillegg til hovedtemaet en rekke episoder som er stort sett ikke relevante. Til tross for diktverkets ujevne framtoning er det mange litterater som betrakter diktet som det mest vellykte eposet under renessansen i den klassiske stilen som ble skrevet på spansk.
La Araucana er et episk dikt om en militær eksaltasjon i 37 «cantos» hvor fortelleren legger den viktigste delen på Araucokrigen mot mapuchefolket, det vil si mot araukanerne, derav tittelen, og som Ercilla begynte å skrive på i løpet av hærtoktet. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Denne artikkelen inneholder materiale fra Encyclopædia Britannica Eleventh Edition, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.
Putsjezj

Putsjezj (russisk: Пучеж) er en havneby i Ivanovo oblast i Russland. Den ligger ved Gorkij-reservoaret i Volga, rundt 175 km øst for Ivanovo. Byen har 8 588 innbyggere (2010).
Bosetningen ble først nevnt som Putsjisjtsje sloboda i 1594. På 1800-tallet ble den et senter for kornindustrien og linhandelen. Den nærliggende byen Ivanovo ble kjent som «brudebyen», ettersom et stort antall kvinnelige arbeidere flyttet til byen for å arbeide i veverindustrien (som igjen var avhengig av Putsjezjs linhandel), og ifølge legenden kom ugifte menn hit for å finne ektefeller.
I 1952 begynte fyllingen av Gorkij-reservoaret (oppkalt etter forfatteren Maksim Gorkij), noe som utsatte byen i fare for oversvømmelser. I løpet av de neste tre årene ble byen demontert, flyttet til en høyere beliggenhet, og gjenoppbygd.
I dag har Putsjezj fremdeles bibeholdt linhandelen og en tekstilfabrikk. Byens industrier omfatter nå også en fabrikk som produserer elementer av armert betong, en treforedlingsfabrikk, og byens kunstneriske stolthet: Istoki-fabrikken. Istoki er et kunsthåndverk som omfatter fremstilling av arbeider av tradisjonelt broderi, både håndlaget og maskinelt, med mønstre hentet fra gammel kunst fra Volga-regionen. Lintøyet som produseres her er uten sammenligning det beste som finnes noe sted.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Puchezh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kinesjma

Kinesjma (russisk: Кинешма) er den nest største byen i Ivanovo oblast i Russland. Den ligger rundt 90 km nordøst for Ivanovo, og strekker seg over 15 kilometer langs Volga. Innbyggertall: 95 233 (folketelling 2002)


== Historie ==
Kinesjma ble første gang nevnt som en posad i 1429. I 1504 ga Ivan III den til fyrst Fjodor Belskij, som flyktet til Moskva fra Litauen og giftet seg med Ivans niese. Senere ga Ivan den grusomme Kinesjma til Ivan Sjuiskij, men etter sistnevntes død ble den returnert til tsaren i 1587. På 15- og 1600-tallet var Kinesjma et betydelig senter for fiskeri, som leverte stør til tsarens bord. I 1608 ble byen plyndret av polakkene to ganger. Fra 1700-tallet har byens hovedindustri vært fremstilling av tekstiler.


== Severdigheter ==
Kinesjmas viktigste landemerke er Treenighetskatedralen, bygget i 1838–1845 i en typisk nyklassisistisk arkitektur. Det er også flere 1700-tallskirker i byen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Kineshma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Luigi Pulci

Luigi Pulci (født 15. august 1432 i Firenze, død 11. november 1484 i Padova) var en italiensk poet i løpet av den tidlige italienske renessansen, mest berømt for sitt høystemte, men parodiske epos Morgante, 1483 (senere utvidet av ham til det som fagfolk kaller  Morgante maggiore - Den større Morgante) om en kjempe som ble kristen og deretter fulgte ridderen Orlando (Roland), som var blitt populære fra og med Matteo Maria Boiardos verk Orlando Innamorato (Den forelskede Orlando).


== Liv og virke ==
Pulci ble født i Firenze og hans patroner var Medici-familien, spesielt Lorenzo de' Medici som benyttet Pulci på diplomatiske oppdrag og hjalp ham materielt, en gjeld som Pulci blant annet forsøkte å betale med å imitere vers som hans patron hadde diktet.
Pulci hadde også skrivende søsken. Hans bror Luca Pulci (1431–1470), og hans verker var blant annet, Pistole, Driadeo d'amore, og Ciriffo Calvaneo, alle skrevet på italiensk. Også hans bror Bernardo Pulci var skribent, i tillegg til dennes hustru som også skrev dikt.
Pulci skrev både burleske og parodiske, og sparte sjelden hverken menneske eller institusjoner.
Det ble gjort noen forsøk å få Luigi Pulci dømt for kjetteri på grunn av en fri passasje i hans mest berømte verk Morgante maggiore, men hans fiender var dårlige i å lese og ironien unngikk deres oppmerksomhet. 
Morgante ble utgitt første gang i 1478 og inneholdt da 23 sanger. Etter ytterligere to opplag la Pulci til de fem siste sangene i 1483 års publikasjon. Det er denne utøkede utgave som i litteraturen till betegnelsen il Morgante maggiore, det vil si «den større Morgante». 
Morgante maggiore var basert på to eldre dokumenter gir historien om Orlandos omvandrende eventyr og markerer det første forsøket på en kunstnerisk behandling av den tradisjonelle franske epos. Pulcis dikt handler tilsynelatende om en kjempe, Morgante, men forfatteren er langt mer interessert i eventyrene til Orlando, Rinaldo, og andre legendariske helter fra Karl den stores fiktive hoff.
De fem avsluttende sanger bygger på et eldre – mørkt dramatisk – italiensk verk frs 1300-tallet, La Spagna, som tilskrives florentinaren Sostegno di Zanobi. La Spagna er i sin tur en bearbeidelse av historien om frankerkongen Karl den stores forsøk på å kue maurernes Spania, med blant annet ridder Rolands tre dagers lange duell på liv og død mot Ferraù og hans heroiske død i slaget ved Roncesvalles.Pulcis andre utgivelser er ikke av samme kvalitet som hans hovedverk, og inkluderer Beca da Dicomano, som er en burlesk behandling av idyll i vers, og følger eksempelet satt ved Lorenzo Medicis Nencia da Barberino; et antall kortere lyrikk av ulike sjangre (strambotti, rispetti, sonetti); en fortelling i prosa, og en Confessione på rim (terza-rima), men hvor han ikke klarer å la parodien ligge.


== Referanser ==


== Kilder ==
Catholic Encyclopedia, Volume XII. Utgitt 1911.


== Eksterne lenker ==
Works by Luigi Pulci hos Projest Gutenberg
Luigi Pulci / Lenker og en del notater
Wikisource: «Luigi Pulci» Fra Catholic Encyclopedia (1913). New York: Robert Appleton Company.