jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Laura Fygi

Laura Fygi (født 27. august 1955 i Amsterdam) er en nederlandsk sanger.
Sine første åtte år bodde Fygi i Sør-Amerika. Hun er datter av en nederlandsk far og en egyptisk mor.
I årene 1985 til 1989 var Laura Fygi medlem av Centerfold, et nederlandsk jente-band sammen med Rowan Moore og Cecilia de la Rie. Sistnevnte ble i 1988 erstattet av Sandra Noach som i 1989 omkom i en bilulykke. Bandet la vekt på dristig klesstil. De hadde flere listetopper i Nederland og ble etterhvert også populære både i Europa og i Japan.
Etter Noachs død, prøvde Fygi og Moore å fortsette samarbeidet i et nytt band som de kalte The Backlot. Det ble ingen suksess, tildels som følge av at Fygi allerede hadde fått tilbud om å spille inn solo-album. Hennes første utgivelse fikk navnet Introducing hvor hun ble akkompagnert av den belgiske musikeren Toots Thielemans.
Fygi kan kjennes igjen på sin myke jazz-stemme, noe som gjenspeiles i at hennes mest populære låter også har vært jazz eller jazz-inspirerte country- eller pop-låter. Særlig har hun mottatt anerkjennelse for sin tolkning av bossa nova og andre latinske musikksjangre. Ingen av hennes plater har sanger med nederlandsk tekst, men hun synger på engelsk, fransk, spansk og portugisisk.


== Diskografi som soloartist ==
Introducing – 1991
Bewitched – 1993
The Lady Wants to Know – 1994
Turn out the Lamplight – 1995
Watch What Happens – 1997
Live – 1998
The Latin Touch – 2000
Change – 2001
Live at Ronnie Scott's – 2003
The Very Best Time of Year – 2004
Rendez-vous – 2007
The Love Album – 2007
Songs from Movies and Musicals – 2009
The Best Is Yet to Come – 2011
Flower – 2012
Jazz Love – 2016


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Laura Fygi på Internet Movie Database 
(en) Laura Fygi på Discogs 
(en) Laura Fygi på MusicBrainz 
(en) Laura Fygi på Songkick 
(en) Laura Fygi på Last.fm 
(en) Laura Fygi på AllMusic 
Laura Fygi på Facebook 
Laura Fygi på YouTube 
Laura Fygi på Myspace
Fjelbergøya

Fjelbergøya er ei øy i Kvinnherad kommune i Hordaland. Den ligger nord for Borgundøya og vest for Halsnøya, på sørsida av Klosterfjorden. Øya har et areal på omtrent 4,9 kvadratkilometer og det høyeste punktet er Påskåsen på 182 meter over havet.Det er vanlig å omtale både Fjelbergøya og naboøya Borgundøya som Fjelberg. Dette har bakgrunn i at øysamfunnet tidligere var egen kommune - under navnet Fjelberg. I 1965 ble øysamfunnet en del av Kvinnherad kommune.
Fjelbergøya har i dag 18 fastboende, samt en del sesongbeboere. 


== Referanser ==
Björn Karlström

Björn Karlström (født Ivar Torbjörn Karlström 26. mars 1921 i Överluleå, Norrbotten, død i mars 2006) var en svensk tegner og tegneserieskaper.


== Biografi ==
Karlström var en av pionerene når det gjelder svenske eventyrtegneserier, men er mest kjent for sine tegninger av det Svenske flyvåpnenets ulike flytyper. Tegningene er gitt ut i bokform. Han ble tildelt Söderbergplaketten av Svensk Flyghistorisk Förening i 1976.
Blant Karlströms tegneserier kan nevnes Jan Winter, Villy Viking, Leo Falk samt hans serieversjon av Biggles. Han tegnet også Dotty Virvelvind, den første svenske superhelttegneserien.


== Eksterne lenker ==
Björn Karlström hos Serie Wikin
Rostøya

Rostøya er ei øy i Austevoll i Vestland. Den har broforbindelse til Huftarøy via broen over Rostøysundet. Rostøya er naboøya til Drøna.


== Referanser ==
Goddo

Goddo er den nest største øya i Bømlo kommune i Sunnhordland sør i Hordaland fylke. Øya ligger rett nord for øya Bømlo, og er knyttet til denne ved Goddebrua, lokalt kalt «Storabruno».


== Navnehistorie ==
Navnet Goddo kommer av norrønt gaddr, pigg eller brodd, som trolig er etter et nes på øya.


== Referanser ==
Klave

En klave var et halsbånd i metall som ble festet rundt halsen på kyr og tildels sau og geit. Det ble dels brukt som en form for bumerke, dels til å feste et tjor i når dyret skulle føres eller gis begrenset rekkevidde – og som feste for bjella som gjerne ble hengt på lederdyrene (bjelleku og bjellesau) samt gjerne på individer som hadde det med å gå på egen hånd.
Klaven ble laget romslig nok til ikke å være til plage, men samtidig ikke så vid at det ble for lett for dyret å henge seg opp i busker og kratt. Lyden av bjellene gjorde det lettere når en måtte lete etter dyrene.
Bruken av klave var en del av den gamle måten å holde husdyr på. Fortsatt er der bjellesauer i utmark og på fjellbeite, mens de fleste kyr går uten.
I Norge går 27.000 geiter med elektrisk klave som virtuell gjerde.


== Referanser ==
Bømlo (øy)

Bømlo (også kalt Bømmeløy) er den største øya i Bømlo kommune i Sunnhordland sørvest i Hordaland. Den har et areal på 169,90 km².Kulleseidkanalen deler øya i en nordlig del med store nakne myrer og en sørlig del som er frodigere. På Bømlo ligger tettstedene Svortland, Rubbestadneset, Foldrøyhamn, Langevåg og Melandsvågen og den nedlagte fergekaien Siggjarvåg. Broer knyttet øyen sammen med andre øyer i kommunen, som Moster, Goddo, Hiskjo, Aga og Spyssøya.
Fjellet Siggjo (474 moh.) ligger på øya. Det har med sin særmerkte formasjon vært et kjent innseilingsmerke.
Navnet Bømlo kommer av norrønt Bymbil som skal komme fra ordet «bembel», navle eller mage. I denne sammenhengen er det trolig ment i tydingen tjukk, uppsvollen som spiller på formasjonen på Siggjo.


== Referanser ==
Einar Lagerwall

Erik Victor Einar Lagerwall (født 12. desember 1921, død 11. mai 1992) var en svensk illustratør med hovedfokus på tegneserietegning.


== Biografi ==
Lagerwall var en av pionerene som nordisk tegner for Walt Disney Company. Allerede i begynnelsen av 1960-tallet samarbeidet han med danske Disney Productions som da var hovedsetet for Nordens utgivelsen. Før det arbeidet han med ett bredt figurgalleri med blant annet Bäcka-Marcus, Münchhausen, Sigges Cirkus og flere utgivelser av klassiske svenske  folkeeventyr. Favorittverktøyet som ble benyttet var Higgins svarte tusj, Winsor-Newton mårhårspensel og diverse blyanter for skissearbeidet.


== Referanser ==
Gozabune

Gozabune er en gammel betegnelse fra Edo-perioden 1603-1868 på en reisebåt der man gjerne omgir seg med luksus i ren fornøyelse.
Betegnelsen betyr «fornøyelsesbåt» hvor man viet seg til lettsindighet. De privilegerte klassene hadde slike farkoster for reise, men også for adspredelser og tidsfordrev. De største var forbeholdt shogunene som hersket over landet Japan, kjent som umigozabune som oftest var de største som var bygget og brukt i århundrene fram til midten av 1800-tallet. Daimyoene som var shogunens lensherrene, hadde mindre versjoner kalt kawagozabune som stort sett var elvefartøyer. De største hadde vært utviklet fra spesialiserte skip for krig kalt atakebune og sekibune.
En moderne replikasjon av denne skipstypen under navnet «Atakemaru» har blitt bygd som turistbåt og rekreasjonsbåt for ferdsel på Tokyobukten. Dette skipet på 49,71 m lengde og 11,03 m bredde var bygd i året 1986, og er fremdeles aktiv i den japanske hovedstaden.


== Se også ==
Umigozabune
Kawagozabune


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Deal, William; Handbook to Life in Medieval and Early Modern Japan, 2006 ISBN 978-0-19-533126-4 (s.336)


== Eksterne lenker ==
Om Gozabune «Atakemaru»
Modell av skipet «Shirokamomemaru» fra 1811
Gewehr 41

Gewehr 41 (Gevær 41), kjent som G41, er en halvautomatisk rifle brukt av Wehrmacht under andre verdenskrig.
I 1940 ble det åpenbart for tyskerne at en eller annen form for halvautomatisk rifle med høyere skuddtakt enn de eksisterende riflene med sylinderlås ville øke kampeffektiviteten i det tyske infanteri. Wehrmacht sendte ut spesifikasjoner til forskjellige produsenter, og både Mauser og Walther kom med prototyper som var ganske like hverandre.
Kravene fra Wehrmacht var:

Ingen hull i løpet for gass til mekanismen var tillatt
Ingen bevegelige deler på overflaten var tillatt
Sylinderlås skulle også være til stede i tilfelle auto-mekanismen feilet.Begge prototypene hadde en mekanisme kjent som «Bang-mekanisme», etter den danske designeren Søren H. Bang. Gassen som drev lademekanismen ble fanget opp ved løpsenden, istedenfor å bli tappet fra løpet. Begge riflene hadde innebygde 10-patroners våpenmagasin, og brukte klipsene fra Karabiner 98k.
Mauserversjonen (G41(M)) feilet, kun 6 673 ble produsert før produksjonen ble stoppet. Ut av disse ble 1 673 returnert som ubrukelige. Waltherversjonen (G41(W)) var mer suksessfull, grunnet at den hadde ikke de to siste punktene som var spesifisert fra Wehrmacht. Hovedproblemet med riflene var lademekanismen og den avanserte gassopereringen. Lademekanismen korroderte raskt på grunn av bruk av salter i tennhettene på patronene, og på grunn av soting. Munnigsdelene der gassen ble tappet besto av mange deler og var vanskelig å rengjøre, samtidig som de ble fulle av slam fra krutt m.m. ved avfyring. Riflen ble ombygd til Gewehr 43 i 1943, med et gassystem likt den russiske SVT-40 riflen, og med eksternt magasin.
Riflene ble produsert ved to fabrikker, Walther Waffenfabrik i Zella-Mehlis, og Berlin Lubecker Maschinenfabrik i Lübeck. Walther-riflene hadde inspeksjonmerket AC og WaA359, mens BLM-riflene hadde DUV og WaA214. Produksjonstallene er ukjente, og varierer fra 40 000 til 145 000 enheter. De er blitt populære samleobjekter, og er relativt sjeldne.


== Eksterne lenker ==
(en) Gewehr 41 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
NEW GERMAN SEMI-AUTOMATIC RIFLE
Longyang

Longyang (隆阳区) er et kinesisk bydistrikt nord i byprefekturet Baoshan vest i provinsen Yunnan. Det har et areal på 5 011 km² og teller 850 000 innbyggere (2004).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Huiji

Huiji (kinesisk: 惠济区, pinyin: Huìjì Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 206 km² og teller 201 000 innbyggere (2004).


== Administrative enheter ==
Subdistriktene Xincheng (新城街道), Liuzhai (刘寨街道), Laoyachen (老鸦陈街道), Changxinglu (长兴路街道), Yingbinlu (迎宾路街道), Dahulu (大河路街道).
Storkommunene Guxing (古荥镇), Huayuankou (花园口镇).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Luolong

Luolong (kinesisk: 洛龙区, pinyin: Luòlóng Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan, og tilhører byprefekturet Luoyang. 
Lulong har et areal på 243 km² og teller 330 000 innbyggere (2003). 


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Nanjiao

Nanjiao (kinesisk: 南郊区) er et bydistrikt i byprefekturet Datong nord i den kinesiske provinsen Shanxi. Det har et areal på 966 km² og teller ca. 280 000 innbyggere (2004).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Jiao (Yangquan)

Jiao (kinesisk: 郊区; pinyin: Jiāo Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Yangquan i den kinesiske provinsen Shanxi. Det har et areal på 633 km² og teller 220 000 innbyggere.


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Jiao

Jiao kan være:

Byprefekturet Jiao i byprefekturet Tongling i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina;
Byprefekturet Jiao i byprefekturet Changzhi i provinsen Shanxi i  Kina;
Byprefekturet Jiao i byprefekturet Yangquan i provinsen Shanxi i Kina.
Xinfu (Xinzhou)

Xinfu (kinesisk: 忻府区;pinyin: Xīnfǔ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xinzhou i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 986 km² og teller ca. 544 683 innbyggere (2010). 


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Chuanhui

Chuanhui (kinesisk: 川汇区, pinyin: Chuānhuì Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan, og tilhører byprefekturet Zhoukou. 
Chuanhui har et areal på 141 km² og teller 360 000 innbyggere (2002).


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Yicheng (Zhumadian)

Yicheng (kinesisk: 驿城区, pinyin: Yìchéng Qū) er et bydistrikt i den kinesiske provinsen Henan. Det tilhører byprefekturet Zhumadian. 
Yicheng har et areal på 770 km² og teller 570 000 innbyggere (2002). 


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Chengbei (Xining)

Chengbei (kinesisk: 城北区; pinyin: Chéngběi Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xining (tibetansk: Ziling), hovedstaden i den kinesiske provins Qinghai. Det har et areal på 138 km² og teller 190 000 innbyggere (2004). 


== Eksterne lenker ==
Informasjonsside
Informasjonsside
Konfliktåret 1921

Konfliktåret 1921 er en oversikt over hendelser som har med voldelige konflikter i vid forstand å gjøre som kriger, revolusjoner og opprør i 1921.


== Aktive kriger ==
Den russiske borgerkrigen (1918-1922)
Den polsk-sovjetiske krig (1919-1921)
Den gresk-tyrkiske krigen (1919-1922)


== Hendelser ==
15. februar – Den røde armé invaderer det mensjevikske Georgia.
18. mars – Riga-freden avslutter den polsk-sovjetiske krig.
2. september – United States Air Force bomber gruvearbeidere ledet av Mother Jones med tåregass under slaget ved Blair Mountain
Christian Gotthilf Salzmann

Christian Gotthilf Salzmann (født 1. juni 1744, død 31. oktober 1811) var en tysk pedagog og en av de fremst blant de såkalte filantropistene som forsøkte å videreutvikle tankene til Johann Bernhard Basedow. Han var grunnlegger av Schnepfenthal-institusjonen, en skole dedikert til nye pedagogiske retninger innenfor skole og undervisning, og støttet seg på blant annet tankene til Jean-Jacques Rousseau.
Salzmann ble født i Sömmerda i Tyskland og studerte teologi i Jena og ble i 1781 prest i Erfurt, men tok imot en ansettelse på den filantropiske læreanstalten i Dessau hvor han underviste i religion og holdt prekener uten konfesjonell karakter.
Etter tre år forlot denne posisjonen og opprettet selv med støtte fra hertugen av Sachsen-Gotha en skole i Schnepfenthal. Han tillempet for en stor grad filantropistenes ideer. Han la særskilt vekt på elevenes fysiske trening og ved hans skole underviste Johann Christoph Friedrich GutsMuths, grunnlegger av den tyske gymnastikken. Salzmann var også en av de første så sløydens betydning i undervisningen. Han innførte heimkunnskap som geografi og ville gi sine elever en forståelse av naturen samt å bygge deres kunnskaper mer på deres egne iakttagelser enn på ren undervisning. Han sin skole en karakter av hjem og ledet den med en kjærlighetsfull og patriarkalsk ånd.
Han hadde et omfattende forfatterskap. I Krebsbüchlein oder Anweisung zu einer unvernunftigen Erziehung der Kinder (1780; svensk utgave Kräftgången, 1886) kritiserer han de feil som uforstående foreldre pleier å gjøre. Det positive motstykket ga han i Ameisenbüchlein oder Anweisung zu einer vernunftigen Erziehung der Erzieher (1806; svensk utgave Lilla myran, 1897). Den mest fullstendige framstillingen av hans pedagogikk finnes i Noch etwas über die Erziehung nebst Ankündigung einer Erziehungsanstalt (1784), som han utga som program ved åpningen av skolen i Schnepfenthal.
Han døde i 1811 i Schnepfenthal, i dag en bydel i Waltershausen.


== Referanser ==
Gedhun Choekyi Nyima

Gedhun Choekyi Nyima, (Wylie: dge 'dun chos kyi nyi ma, tibetansk: དགེ་འདུན་ཆོས་ཀྱི་ཉི་མ་; født 25. april 1989 i Lhari distriktet, Nagchu i Tibet), ble utnevnt som den 11. reinkarnasjon av Panchen Lama den 14. mai 1995 av utvelgelseskomiteen i Tibet og etter personlig godkjennelse av Dalai Lama. Fordi lederen av komiteen Chadrel Rinpoche hadde i hemmilighet kommunisert med Dalai Lama der han ga opplysninger om de aktuelle kandidatene, han ble raskt anholdt av kinesiske myndigheter og en ny leder av komiteen ble innsatt.
Deretter valgte komiteen etter en konferense den 10. og 11. november 1995 at Gyaincain Norbu er den 11. reinkarnasjon av Panchen Lama.Etter den tiende Panchen Lama Lobsang Trinley Chökyi Gyaltsens plutselige død i 1989, da i en alder av 51 år, og hadde nylig kritisert Kina for å neglisjere Tibetansk religion og kultur. 
Det ble raskt innledet leting etter hans reinkarnasjon Både fra Tibetansk og Kinesisk side, selv om Tibet tidligere har fått lete etter og utstede reinkarnasjonene etter både Dalai Lama og Panchen Lama uten noe innvendinger fra Kinas styresmakter. Den kinesiske regjering autoriserte imidlertid en annen gutt Gyancain Norbu som Panchen Lama. 
Beskrivelsen av de Tibetanske munkenes leting besto av en lengre reise opp i over 4000-meters høyde til Lhamo Latso innsjøen, munkene ble hele tiden fulgt nøye med av kinesiske spioner. Der satt munkene i fire år å så etter tegn i skyene som lå over innsjøen. Da Munkene etter lang tid så tegnene i skyene viste de omtrent hvor og hvem de skulle lete etter. Og etter de hadde funnet noen kandidater måtte disse plukke ut den tidligere Panchen Lamas personlige eiendeler, og det var kun kandidaten Gedhun Chökyi Nyima som kunne, og derfor senere ble utnevnt som reinkarnasjonen av Lobsang Trinley Chökyi Gyaltsens.
Hvor Gedhun Chökyi Nyima befinner seg i dag er ukjent, ettersom den kinesiske regjering, kort etter utnevnelsen, tok hånd om den da seks år gamle gutten i Kina. Den tibetanske eksilregjeringen mener at han og hans familie er politiske fanger, og har kalt ham «verdens yngste politiske fange». Den kinesiske regjering mener at han har det godt, men vil ikke meddeler hvor han er, for å beskytte hans privatliv.
Lobsang Trinley Choekyi Gyaltsen

Lobsang Trinley Lhündrub Chökyi Gyaltsen 	བློ་བཟང་ཕྲིན་ལས་ལྷུན་ཆོས་ཀྱི་རྒྱལ་མཚན།, også kalt Choekyi Gyaltsen (født 19. februar 1938 i fylket Xunhua Salar i Qinghai i Kina/Tibet, død 28. januar 1989 i Shigatse i Tibet), var den tiende Panchen Lama i Gelugskolen innen den tibetanske buddhismen.
Choekyi Gyaltsen valgte å forbli i Kina i samband med det tibetanske opprøret i 1959. Han ble utsatt for harde makttiltak i 1962 etter at han hadde kritisert den kinesiske regjeringens politikk i Tibet. Han ble arrestert og satt i Qinchengfengselet i mange år.


== Eksterne lenker ==
(en) Choekyi Gyaltsen, 10th Panchen Lama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lobsang Trinley Choekyi Gyaltsen hos China Vitae
Det tibetanske opprøret i 1959

Det tibetanske opprøret i 1959 var et opprør mot det kinesiske styre i Tibet som begynte i Lhasa den 10. mars 1959. Opprøret førte til at den fjortende Dalai Lama flyktet til India og at den gamle tibetanske regjeringen ble oppløst.
I 1951 ble Tibet erklært som del av Folkerepublikken Kina ifølge «17-punktsoverenskomsten» mellom de kinesiske og tibetanske regjeringer. Ifølge denne avtalen skulle de kinesiske myndigheter ikke utføre noen gjennomgripende reformer av det tibetanske samfunn uten den tibetanske regjerings samtykke. De tibetanske områdene i Sichuan, Qinghai og Gansu ble imidlertid ikke berørt av avtalen og i 1956 begynte Li Jingquan, partisekretæren i Sichuan, å gjennomføre en jordreform i Kham-regionen. Dette førte til at et geriljaopprør tok til, og spredte seg til Amdo. En av de viktigste geriljagruppene var Chushi Gangdruk, som hadde en viss støtte fra CIA og fra Chiang Kai-sheks regjering på Taiwan. I takt med at Folkets frigjøringshær slo ned opprøret, flyktet mange etniske tibetanere fra Sichuan til Lhasa, der de bidro til å øke spenningen i det sentrale Tibet.
I mars 1959 ble det kjent et rykte i Lhasa om at Folkets frigjøringshær aktet å kidnappe Dalai Lama i samband med den tibetanske bønnefestivalen Mönlam (Wylie: smon-lam). Den 10. mars omringet 300 000 tibetanere Dalai Lamas sommerpalass Norbulingka for å forsøke å hindre en slik kidnapping. Protester ledet til voldsomme sammenstøt mellom tibetanere og den kinesiske hær som begynte å bombardere Norbunlinka og andre viktige tibetanske helligdommer. Den 17. mars var Dalai Lama nær ved å ble rammet, noe som gjorde at han la på flukt. Den 27. mars ankom Dalai Lama til India, der han tok avstand fra overenskomsten med Kina og grunnla en eksilregjering, som senere flyttet til Dharamsala. Panchen Lama valgte å forbli i Kina, men ble utsatt for forfølgelser i 1962.
Ifølge den tibetanske eksilregjeringen og lekkede kinesiske dokumenter skal 86 000 tibetanere ha omkommet i samband med opprøret. Den 28. mars 1959 erklærte den kinesiske statsminister Zhou Enlai at den gamle tibetanske regjering var oppløst og i 1965 ble Tibet gjort til en autonom region i Folkerepublikken Kina.
Gewehr 43

Gewehr 43 eller Karabiner 43 (G43, K43, Gew 43, Kar 43) er en halvautomatisk rifle brukt av Wehrmacht under andre verdenskrig.
Den er en oppgradering av Gewehr 41, med ny type rekylmekanisme, lik den sovjetiske SVT-40. Problemet var den spesielle gassopererte mekanismen hvor gassen ble tatt fra munningen. Den ble produsert fra 1943 da Gewehr 41 viste seg ikke å fungere tilfredsstillende. En annen modifikasjon var at G43 fikk eksternt våpenmagasin, mens G41 var internt, og viste seg å ta for lang tid å lade.


== Eksterne lenker ==
(en) Gewehr 43 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fumiko Saiga

Fumiko Saiga (齋賀 富美子, Saiga Fumiko) (født 30. november 1943 i Marugame i Kagawa, død 24. april 2009 i Haag i Nederland) var en japansk diplomat og dommer ved Den internasjonale straffedomstolen i Haag i Nederland.
Etter å ha avsluttet sine studier ved Tokyo Gaigo Daigaku (Tokyouniversitetet for fremmedspråk), der hun fikk en bachelorgrad, begynte hun å arbeide i det japanske utenriksdepartementet. Der arbeidet hun gjennom mange år med menneskerettigheter, humanitær hjelp, osv. og var blant annet ambassadør til Norge og Island (2003–2007). Hun var den eneste japanske ambassadør til Norge hittil (2009) som kunne norsk.
Før hun ble valgt i 2007 (gjenvalgt i januar 2009) var hun dommer ved Den internasjonale straffedomstolen i Haag i Nederland (som den første fra Japan), der hun hadde ansvar for å etterforske krigsforbrytelser i Den demokratiske republikken Kongo, hadde hun vært Japans ambassadør med ansvar for menneskerettigheter og medlem av FNs konvensjon om avskaffelse av alle former for diskriminering av kvinner (CEDAW).
Mottaker av Den Kongelige Norske Fortjenstordens Storkors (2007).
Vilhelm IX, greve av Poitiers

Vilhelm IX, greve av Poitiers (født 17. august 1153, død 1156), ikke til å forveksle med hertugen og trubaduren Vilhelm IX av Aquitaine (1086 – 1127), en av sine forfedre på morsiden, var greve av Poitiers og hertug av Aquitaine, den eldste sønn av Henrik Plantagenet (den senere kong Henrik II av England) og Eleanora av Aquitaine, født i Normandie på den samme dag da hans fars rival Eustace IV av Boulogne døde. 
Vilhelm var en yngre halvbror på farsiden av Marie de Champagne og Alix av Frankrike. Han var en eldre bror av Henrik den unge konge, Matilda av England, hertuginne av Sachsen, Rikard Løvehjerte, Geoffrey II, hertug av Bretagne, Leonora av Aquitaine, Joan Plantagenet og Johan av England.
Han døde to år gammel ved Wallingford Castle og ble gravlagt i klosteret Reading Abbey ved føttene av sin oldefar Henrik I av England.
Da han døde var han allerede gitt tittelen greve av Poitiers. I århundrer har hertugene av Aquitaine holdt denne som en av deres mindre titler og den hadde gått videre til Eleanora fra hennes far. Da hun ga den til sin sønn var det en gjenoppliving av tittelen og skilte den fra hertugdømmet. En del autoriteter har også hevdet at han holdt tittelen «erkebiskop av York», men det er sannsynligvis en feilskriving. Hans halvbror Geoffrey Plantagenet (død 1212), som ble født innenfor noen måneder av Vilhelm, holdt senere denne posisjonen, noe som antagelig førte til forvirringen.


== Referanser ==
Marcellus Williams

Marcellus Williams (Nokus Feke Ematha Tustanaki, Bear Heart, Bjørnehjerte) (født 1918 i Oklahoma, død 2008) er prest i Native American Church og medisinmann i Muskogee-stammen (også kjent som Creek-indianere).
Han ga i 1998 ut boken The Wind is my Mother sammen med Molly Larkin på Penguin-Random House.


== Referanser ==
Albert Bachmann

Albert Bachmann (født 8. november 1906) er en tidligere sveitsisk turner.
Han var med i ett OL og ett turn-VM for Sveits. Han deltok i OL i 1936, der han fikk sølvmedalje i lagkampen, og bronse i bøylehest individuelt.
I VM-sammenheng har han én medalje fra VM i 1938; sølv i lagkampen. Tsjekkoslovakia vant gullet.


== Eksterne lenker ==
(en) Albert Bachmann – Olympedia 
(en) Albert Bachmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)