jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dent d’Hérens

Dent d’Hérens (4171 moh) er et fjell i Wallis-Alpene noen kilometer vest for Matterhorn på grensen mellom Sveits og Italia. Som mål for fjellklatrere står toppen i skyggen for den berømte naboen og blir sjelden besøkt.
Utgangspunktet for normalruta er Rifugio Aosta (2781 m) som kan nås fra Lago di Place Moulin (1950 moh.


== Tidlige bestigninger ==

Førstebestigningen skjedde 12. august 1863, av Florence Crauford Grove, William Edward Hall, Reginald Somerled Macdonald, Montagu Woodmass, Melchior Anderegg, Jean-Pierre Cachat og Peter Perren. Bare dager før hadde Edward Whymper, Jean Antoine Carrel og Luc Meynet prøvd å nå toppen, men Whymper insisterte på å snu da de traff på løs stein. Siden ergret Whymper seg over at de ikke hadde valgt Andereggs linje opp Grandes Murailles-breen og sørvestflanken.Første vinterbestigning skjedde 16. januar 1910, av M. Piacenza, J. J. Carrell og G. B. Pellisier.
Den 1300 meter høye nordveggen ble første gang utforsket av George Finch, T. G. B. Forster og R. Peto 2. august 1923 via nordvegg-diagonalen (Finch-ruta). Den vanskeligere direkteruta (Welzenbach-ruta) ble første gang gått av Willo Welzenbach og Eugen Allwein) 10. august 1925, og regnes som den egentlige førstebestigningen av nordveggen.


== Ruter ==
Vestnordvestflanken (normalrute fra Sveits)Vanskelighetsgrad: 3
Tid: 7 timer
Utgangspunkt: Schönbielhütte (2694 moh)
Tettsted: Zermatt (1609 moh)Vestegga (normalrute fra Italia)Vanskelighetsgrad: 3
Tid: 5½ timer
Utgangspunkt: Rifugio Aosta (2781 moh)
Tettsted: Rifugio Prarayer (2004 moh) eller parkeringsplassen ved Place Moulin.ØstveggenVanskelighetsgrad: 4
Tid: 7 timer
Utgangspunkt: Bivacco Giorgio e Renzo Novella (3706 moh) eller Colle Tournanche (3479 moh)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Michael Waeber: Gebietsführer Walliser Alpen, 11. Auflage. Bergverlag Rudolf Rother, München 1996. ISBN 978-3763324088
Hermann Biner: Hochtouren im Wallis, 3. Auflage 2002. Schweizer Alpenklub. ISBN 3-85902-204-0


== Eksterne lenker ==
(en) Dent d'Hérens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Dent d’Hérens på 4000er.de
(en) Dent d'Hérens på SummitPost
(en) Normalruta fra Rifugio Aosta
Hans Heysen

(Hans) Wilhelm Ernst Hans Franz Heysen (født 8. oktober 1877 Hamburg, Tyskland, død 2. juli 1968) var en velkjent australsk kunster av tysk avstamming. Han ble spesielt anerkjent for sine vannfargemalerier av den australske bushen. Han vant Wynneprisen for landskapsmaling 9 ganger som er rekord.
Wilhelm Ernst Hans Franze Heysen ble født i Hamburg, Tyskland. Han emigrerte til Adelaide i Sør-Australia med familien sin i 1884 7 år gammel. Som ung gutt viste Heysen tidlig en interesse for kunst. 14 år gammel sluttet han skolen for å arbeide med å selge jernvarer, og seinere begynte han å studere på en kunstskole på kveldene på fritiden. 
I 1912 Hans Heysen hadde tjent nok av kunsten sin til å kjøpe eiendommen kalt "The Ceders" nær Hahndorf på Adelaide Hills, som forble hans hjem inntil sin død i 1968 90 år gammel.
Heysen var offiser av Order of the British Empire.
Heysen Trail fikk navnet setter Hans Heysen.
Hans datter Nora Heysen var også en suksessfull kunstner.


== Wynneprisen ==
Heysen vant Wynneprisen ni ganger. Hans vinnende verker var:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artkkel hos Australian Dictionary of Biography
Opplæringsmatreiell hos National Gallery of Victoria
The three gums - Ballarat Fine Art Gallery
Infinity Divine

Infinity Divine er debutalbumet til det norske progressiv metal-bandet Pagan's Mind. Albumet ble utgitt i 2000 av FaceFront, og på nytt i 2004 med ny vokal.


== Sporliste ==
2001«Prelude to Paganism» 1:03
«Caught in a Dream» 8:42
«Infinity Divine» 7:49
«Embracing Fear» (Øyvind Vang, Nils K. Rue) 6:03
«Astral Projection» 6:44
«Angels Serenity» 4:51
«Dawning of the Nemesis» 7:04
«King's Quest»	6:39
«Twilight Arise» 4:36
«Moonlight Pact» 7:07
«A New Beginning» 7:382004«Prelude to Paganism» 1:02
«Caught in a Dream» 6:02
«Infinity Divine» 6:12
«Embracing Fear» (Øyvind Vang, Nils K. Rue) 5:56
«Astral Projection» 5:41
«Angels' Serenity» 4:20
«Dawning of the Nemesis» 5:09
«King's Quest» 5:39
«Twilight Arise» 4:35
«A New Beginning» 8:08
«Embracing Fear 2004» (Øyvind Vang, Nils K. Rue) 6:17
«At the Graves» (King Diamond coverlåt) 9:34


== Personell ==
Nils K. Rue – vokal
Jørn Viggo Lofstad – gitar
Thorstein Aaby – gitar
Steinar Krokmo – bass
Ronny Tegner – keyboard
Stian Kristoffersen – trommer
Bente Aanesen – vokal (gjestevokal på «Astral Projection»)


== Eksterne lenker ==
(en) Infinity Divine på MusicBrainz
Celestial Entrance

Celestial Entrance er det andre studioalbumet til det norske progressiv metal-bandet Pagan's Mind.


== Sporliste ==
«Approaching»	2:48
«Through Osiris' Eyes» 6:09
«Entrance: Stargate» 6:01
«...of Epic Questions» 6:10
«Dimensions of Fire» 7:29
«Dreamscape Lucidity» 6:40
«The Seven Sacred Promises» 6:29
«Back to the Magic of Childhood, Part 1: Conception» 2:46
«Back to the Magic of Childhood, Part 2: Exploring Life» 9:18
«In Brilliant White Light» 2:45
«Aegean Shores» 5:14
«The Prophecy of Pleiades» 9:53


== Eksterne lenker ==
(en) Celestial Entrance på Discogs 
(en) Celestial Entrance på MusicBrainz
Gullhella holdeplass

Gullhella holdeplass, bedre kjent som «Gullhella stasjon», er en holdeplass på Spikkestadbanen ved Gullhella i Asker. 
Holdeplassen ligger i Eidsdalen mellom Bondivann i nord og Gjellumvannet i sør. Holdeplassen ligger i gangavstand til bebyggelsen på Gullhella og Korpåsen, og gir disse boligområdene togforbindelse til Asker sentrum.
Den sørligste delen av Vardåsen begynner rett på vestsiden av holdeplassen, og gjør den til et godt utgangspunkt for turer i dette friområdet. Det går blåmerkede stier fra holdeplassen, både opp til toppen av åsen, og rundt åsen på østsiden til Drengsrud og videre opp til Dikemark. Flere av Asker Turlags merkede turer har utgangspunkt i Gullhella stasjon. Holdeplassen gir adkomst til Vardåsen skisenter, som ligger 600 meter opp langs den blåmerkede stien i retning Drengsrud. 

		
		
Holdeplassen ble åpnet i 1937. Siden 1973, da Lieråsen tunnel på Drammensbanen mellom Asker og Lier åpnet, har holdeplassen tilhørt Spikkestadbanen. Holdeplassen ble satt i stand 2009–2010. Foruten nytt leskur og ny belysning ble plattformen forlenget. 


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 197. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
Om stasjonen

(no) Bane NORs informasjonsside om Gullhella holdeplass
(no) Gullhella holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Spikkestadlinjen
(no) Gullhella holdeplass på TogkartTurer med utgangspunkt i stasjonen

Presentasjonsside for fotturen «Rundtur Gullhella stasjon» på UT.no
Presentasjonsside for fotturen «Vardåsen i Asker» på UT.no
Presentasjonsside for skituren «I Vardåsens skoger» på UT.no
Presentasjonsside for skituren «På flatmark til Sydskogen» på UT.no
Bronstein Cup

Bronstein Cup er en hurtigsjakkturnering som Sotra Sjakklubb arrangerer årlig hver høst. David Bronstein, stormester i sjakk og utfordrer til verdensmestertittelen i 1951, besøkte Sotra Sjakklubb i 1994 og deltok i (og vant) den første turneringen. Han ga tillatelse til at turneringen kunne bære hans navn. Turneringen inngår i Norges Grand Prix.


== Vinnere ==
1994 – GM David Bronstein
1995 – Asbjørn Nordanger, Sotra Sjakklubb
1996 – Stig Gabrielsen, Bergens Schakklub
1997 – Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
1998 – Kristian Sørensen, Fana Sjakklubb
1999 – IM Roy Harald Fyllingen, Bergens Schakklub
2000 – Harald Borchgrevink, Bergens Schakklub
2001 – Odd Nordahl, Bærum Sjakklubb
2002 – Kjetil Stokke, Fana Sjakklubb
2003 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2004 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2005 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2006 – FM Geir Sune Tallaksen, Porsgrunn Sjakklubb
2007 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2008 – FM Kjetil Stokke, Bergens Schakklub
2009 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2010 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2011 – IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2012 - IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2013 - IM Kjetil Stokke, Bergens Schakklub
2014 - IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2015 - IM Kjetil Stokke, Bergens Schakklub
2016 - FM Sondre Merkesvik, Bergens Schakklub
2017 - IM Eirik T. Gullaksen, Bergens Schakklub
2018 - IM Joachim B. Nilsen, Bergens Schakklub
2019 - Øyvind Riisem, Sotra Sjakklubb
2020 - IM Kjetil Stokke, Bergens Schakklub
2021 - IM Kjetil Stokke, Bergens Schakklub
2022 - FM Kjell Arne Mork, Bergens Schakklub


== Eksterne lenker ==
Sotra Sjakklubb
Bronstein Cup 2022 - resultatliste
Ingo Steuer

Ingo Steuer (født 1. november 1966 i Karl-Marx-Stadt), tysk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1994 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Steuer vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Mandy Wötzel kom han på tredjeplass i parløp, bak Oksana Kazakova / Artur Dmitrijev og Jelena Berezjnaja / Anton Sikharulidze begge paren fra Russland.
Steuer ble verdensmester i kunstløp 1997 sammen med Mandy Wötzel.


== OL-medaljer ==
1998  Nagano -  Bronse i kunstløp, parløp  Tyskland


== VM-medaljer ==
VM 1997 –  Gull i kunstløp, parløp
VM 1993 –  Sølv i kunstløp, parløp
VM 1996 –  Sølv i kunstløp, parløp


== Eksterne lenker ==
(en) Ingo Steuer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Ingo Steuer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ingo Steuer – Olympedia 
(en) Ingo Steuer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Anzjelika Krylova

Anzjelika Aleksejevna Krylova (russisk: Анжелика Алексеевна Крылова; født 4. juli 1973 i Moskva), russisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1994 i Lillehammer og 1998 i Nagano.
Krylova vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Oleg Ovsiannikov kom hun på andreplass i isdans, bak sine landsmenn Oksana Grisjtsjuk og Jevgenij Platov
Krylova ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1998 og 1999, begge i isdans sammen med Oleg Ovsiannikov.


== OL-medaljer ==
1998  Nagano -  Sølv i kunstløp, isdans  Russland


== VM-medaljer ==
VM 1998 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1999 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1996 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 1997 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 1993 –  Bronse i kunstløp, isdans


== Eksterne lenker ==
(en) Anzjelika Krylova – Olympedia 
(en) Anzjelika Krylova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Oleg Ovsiannikov

Oleg Vladimirovitsj Ovsiannikov (russisk: Олег Владимирович Овсянников; født 23. januar 1970 i Moskva), russisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.
Ovsiannikov vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Anzjelika Krylova kom han på andreplass i isdans, bak sine landsmenn Oksana Grisjtsjuk og Jevgenij Platov
Ovsiannikov ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1998 og 1999, begge i isdans sammen med Anzjelika Krylova.


== OL-medaljer ==
1998  Nagano -  Sølv i kunstløp, isdans  Russland


== VM-medaljer ==
VM 1998 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1999 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1996 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 1997 –  Sølv i kunstløp, isdans


== Eksterne lenker ==
(en) Oleg Ovsiannikov – Olympedia 
(en) Oleg Ovsiannikov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Heretica

Heretica var et dansk litterært tidsskrift som ble utgitt i perioden 1948–53 med henblikk på å skape en plattform for litterær debatt. Ordet heretica stammer fra gresk og betyr kjetter. Med dette ønsket kretsen rundt tidsskriftet å ta et oppgjør med noen av de ideologier og verdier som preget mellomkrigstiden og som de mente lå til grunn for andre verdenskrig.
Det var i stor grad kunstnerens rolle som ble behandlet samt muligheten for at poesien kunne være en kraft som kunne endre samfunnet. Dette kom til uttrykk i et av de mest betydningsfulle verk; Paul la Cours Fragmenter af en dagbog, hvor de tre første kapitlene ble trykket i Hereticas tre første utgaver.
De to første redaktørene av Heretica var Thorkild Bjørnvig og Bjørn Poulsen (1948–49), som også må sies å være grunnleggerne av det, sammen med Ole Wivel. Tidsskriftet kom ut på sistnevntes forlag. Senere overtok Martin A. Hansen og Ole Wivel (1950–51) og de to siste år var det Frank Jæger og Tage Skou-Hansen. Blant de andre bidragsyterne kan nevnes Karen Blixen, Vilhelm Grønbech og Per Højholt i tillegg til redaktørene selv og en lang rekke oversettelser av utenlandske kunstnere og kritikere.


== Eksterne lenker ==
Om Heretica på da.net.dk
Nora Plau

Nora Charlotte Plau (født 5. september 1958 i Oslo) er en norsk skuespiller, danser, sanger og regissør/koreograf. Plau har spilt roller fra både moderne og klassisk teaterrepertoar; blant andre Ofelia i Hamlet (Vesterbottensteatern), Ingrid i Peer Gynt (Dalateatern), Baronen i Jeppe på Bjerget, Adelaide i Otto Weiningers sista natt (Radioteatern i Stockholm), samt i 1600-talls komedier mot blant andre Hans Bendrik på Gamla Teatern i Eskilstuna. Hun har regissert og koreografert noe i Norge; blant annet Snehvit og de syv dvergene på Drammen Teater (1997), og koreografi på Tante Blomst for Teaterfabrikken i Ålesund, med gjestespill på Teatret Vårt i Molde.
Plau var tidligere med og drev teaterinstituttet Nordanlandets Institut för Folklig Teater, Musik och Dans.


== Utdanning ==
Hun har studert med blant annet skuespiller Gunnar Olram og sangpedagog Anne Brown i Oslo og har i tillegg 10 års dansestudier hos Greta Dahl, Eva Haalke, Main Kristoffersen og Egon Weng. Hun gikk musikk-teaterlinjen på Romerike Folkehøyskole 76-77. Hun studerte også med sangpedagog Torsten Føllinger i Stockholm og Rico Rønnbeck (Dramaten).


== Karriere ==
Plau startet karrieren som danser på Teatro Cilea i Napoli, i samarbeid med komponist og musiker Pino Daniele (1975–76).  Hun medvirket senere i Den Gudomliga Komedin på ROJ i Stockholm i samarbeid med komponist og gitarist Lutte Berg. I 1987 spilte hun den kvinnelige hovedrollen mot Tomas von Brömssen i filmen Bulan, som var regissert av Karsten Wedel. Hun mottok Sandrews Kunstnerpris i Sverige i 1987. I 1988 studerte hun hos Theatre du Soleil og regissør Ariadne Mnouchkine i Paris og også på Cardiff Laboratory Theatre i Wales.
Hun var del av fast skuespillerstab med regissør og teatersjef Peter Oskarson på Folkteatern i Gävleborg i 7 år. Sammen drev de dyptpløyende teaterforskning og arbeidet frem en ny teaterform basert på klassisk, vestlig teatertradisjon, mime, akrobatikk, folkedans, samt elementer fra glemte, europeiske teatertradisjoner. På Folkteatern i Gävleborg hadde hun roller som blant annet sjamanen, en ledende rolle i syvtimers eposet Den Stora Vreden. Forestillingen ble spilt over to år i Gasklockan i Gävle og i en nedlagt industrikatedral i Iggesund.
Plau var med i flere år og drev teaterinstituttet Nordanlandets Institut för Folklig Teater, Musik och Dans i samarbeid med Peter Oskarson, dramaturg Jan Mark og skuespiller Rolf Lassgård. Der gjorde hun en rekke roller i Peter Oskarsons regi, samt ledet workshops for skuespillere, dansere og teaterstudenter. I 1990 var hun med på oppsetningen av en Pekingoperaforestilling på Dramatens Lilla Scen i Stockholm, som var et samarbeid med Pekingoperaakademiet i Beijing og Shanghai.


== Utmerkelser ==
Sandrews Kunstnerpris i Sverige i 1987


== Referanser ==
Marina Anisina

Marina Vjatsjeslavovna Anisina (russisk: Марина Вячеславовна Анисина; født 30. august 1975 i Moskva) russisk-fransk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Anisina vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Gwendal Peizerat kom hun på tredjeplass i isdans, bak Oksana Grisjtsjuk / Jevgenij Platov og Anzjelika Krylova / Oleg Ovsiannikov begge paren fra Russland.
Fire år senere, under vinter-OL 2002 i Salt Lake City ble hun olympisk mester. Hun og 
Gwendal Peizerat vant isdanskonkurransen foran Irina Lobatsjova / Ilja Averbukh fra Russland og Barbara Fusar / Maurizio Margaglio fra Ungarn.
Anisina ble verdensmester i kunstløp 2000 sammen med Gwendal Peizerat.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull i kunstløp, isdans  Frankrike
1998  Nagano -  Bronse i kunstløp, isdans  Frankrike


== VM-medaljer ==
VM 2000 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1998 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 1999 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 2001 –  Sølv i kunstløp, isdans


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marina Anisina – Olympedia 
(en) Marina Anisina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marina Anisina – ISU
Gwendal Peizerat

Gwendal Peizerat (født 21. april 1972) er en fransk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Peizerat vant en olympisk bronsemedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Marina Anisina kom han på tredjeplass i isdans, bak Oksana Grisjtsjuk / Jevgenij Platov og Anzjelika Krylova / Oleg Ovsiannikov begge paren fra Russland.
Fire år senere, under vinter-OL 2002 i Salt Lake City ble hun olympisk mester. Han og 
Marina Anisina vant isdanskonkurransen foran Irina Lobatsjova / Ilja Averbukh fra Russland og Barbara Fusar / Maurizio Margaglio fra Ungarn.
Peizerat ble verdensmester i kunstløp 2000 sammen med Marina Anisina.
Han ble uteksaminert fra EM Lyon.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull i kunstløp, isdans  Frankrike
1998  Nagano -  Bronse i kunstløp, isdans  Frankrike


== VM-medaljer ==
VM 2000 –  Gull i kunstløp, isdans
VM 1998 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 1999 –  Sølv i kunstløp, isdans
VM 2001 –  Sølv i kunstløp, isdans


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gwendal Peizerat – Olympedia 
(en) Gwendal Peizerat – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gwendal Peizerat – ISU 
(en) Gwendal Peizerat – TheSports.org
Hakkloa-ulykken

Hakkloa-ulykken var en flyulykke som inntraff den 2. desember 1959 da et amerikansk Douglas C-47 Skytrain-fly operert av USAF med fire amerikanske besetningsmedlemmer styrtet ved Hakkloa i Nordmarka. Det var tåke i området da flyet styrtet, og alle ombord omkom i ulykken.
Flyet styrtet i Leirvika, på østsiden av Store Sandungen, en kilometer nord for Hakkloa i Nordmarka. Flyet hadde tatt av fra Fornebu for å gå til Ørland. Flyet skar en gate i skogen i 200 meters lengde, det ble fullstendig knust og vrakrester ble spredt over et stort område. Tømmerhuggere hørte et smell og så lysblaff i tåkehavet.


== Kilder ==
Filmavisen nr. 50, 1959.
VG, 3. desember 1959, s. 14
Aftenposten, 3. desember 1959


== Eksterne lenker ==
Aviation-safety.net – Informasjon om Hakkloa-ulykken
Hakkloa-ulykken (1959) på YouTube
Thorkild Bjørnvig

Thorkild Strange Bjørnvig (født 2. februar 1918, død 5. mars 2004) var en dansk forfatter og dikter. 
Bjørnvig var født i Århus som sønn av fabrikkinspektør Theodor Frese Pedersen Bjørnvig og ektefelle Adda Thomine Hammel Jensen.
Han tok eksamen ved Århus Katedralskole i 1938 og tok derefter en mag.art. i sammenlignende litteraturhistorie ved Århus Universitet med en avhandling om Rainer Maria Rilke (1944). I 1964 ble han dr.phil. samme sted.
Thorkild Bjørnvig giftet seg i 1970 med politikeren Birgit Bjørnvig.


== Dikterisk og lyrisk arbeid ==
En særskilt del av Bjørnvigs dikteriske arbeid er hans gjendiktninger av fremmedspråklig lyrikk. Han har utgitt gjendiktninger av høy kvalitet av to av det tyske språks store diktere:

Friedrich Hölderlin: Brød og vin og andre digte
Rainer Maria Rilke: Udvalgte digte I-III


== Pakten med Karen Blixen ==
Bjørnvig hadde i en årrekke et meget nært vennskap med forfatteren Karen Blixen. Fra 1960 var de begge medlemmer av Det Danske Akademi. Bjørnvig var svært engasjert i miljøbevegelsen, men hadde også en fortid som  medstifter og medredaktør av litteraturtidsskriftet Heretica og var en av Karen Blixens yndlinger.


== Bibliografi (ufullstendig) ==
Abeguder
Anubis
Delfinen
Epimetheus
Evigt Foraar
Pagten – Mit venskab med Karen Blixen


== Priser og legater ==
1998 – Rungstedlundprisen
1996 – Statens Kunstfond produktionspræmie
1996 – Aristeion-prisen, oversettelse
1995 – Drassows Legat
1987 – Statens Kunstfond arbejdslegat
1984  – Jeanne og Henri Nathansens Minnelegat
1983 – Holberg-medaljen
1979 – Æresdoktor ved Lunds universitet
1979 – Naturfredningsprisen
1975 –  Johannes Ewalds Legat
1964 – Holger Drachmann-legatet
1963 – Århus Studenterforenings æreskunstner
1962 – Dansk Oversætterforbunds ærespris
1960 – Søren Gyldendal-prisen
1960 – Medlem av Det Danske Akademi
1958 – Jeanne og Henri Nathansens Fødselsdagslegat
1956 – Morten Nielsens Mindelegat
1956 – Emil Aarestrup Medaillen
1955 – Otto Benzons Forfatterlegat


== Den danske Kulturkanonen ==
Novellen Anubis fra Anubis er tatt opp i Kulturkanonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(da) Thorkild Bjørnvig på bibliografi.dk
Thorkild Bjørnvig på Litteratursiden.dk
Korrekturlesing

Korrekturlesing (også kalt korrektur) betegner tradisjonelt det å kontrollese en tekst underveis i prosessen fra satsklar til trykklar. En førstekorrektur er den første versjonen av et manus etter at det er ferdig typografert på et avtrykk på papir, i noen sammenhenger også kalt blåkopi) for å oppdage og markere feil slik at de kan rettes før de mangfoldiggjøres og publiseres.
En blåkopi eller en korrektur er en manusversjon som er satt av en typograf på grunnlag av et såkalt satsklart manuskript. Førstekorrekturen inneholder ofte typografiske feil som skyldes feilskriving. Om slike feil ikke oppdages og korrigeres i korrekturprosessen, fremkommer de i det ferdig publiserte materialet som såkalte trykkfeil. Tradisjonelt kontrollerer korrekturleseren den typograferte versjonen på papir og markerer feil med standard korrekturtegn. I neste omgang korrigerer typografen sitt arbeid på grunnlag av korrekturen, og leverer en revidert versjon, andrekorrektur, til ny korrekturlesing.
Korrekturlesning er en krevende disiplin som må læres og øves inn fordi det naturlige er å overse feil eller å korrigere automatisk under lesing. Uten øvelse vil de fleste ikke oppdage feil bokstavrekkefølge eller manglende bokstaver i et ord, selv utelatte ord kan oversees fordi hjernen oftest oppfatter hele ordbilder, setningsbilder og korrigerer eventuelle avvik fortløpende.
Det kan være en fordel at det er en annen person enn den som har skrevet manus som leser korrektur fordi skribenten selv ikke ser egne feil, eller har innarbeidede, systematisk feil i sitt skriftspråk. Også moderne hjelpemidler som elektroniske ordlister og stavekontroller kan ha betydelige mangler. Blant annet er mange så mangefulle at korrekte ordsammensetninger blir markert som feil om de ikke deles opp, såkalt særskriving, dvs at det korrekte må endres til feil for å bli godkjent.
Den sikreste korrekturlesingen gjennomføres med to korrekturlesere, en som leser høyt fra det satte manus, og en som kontrollerer mot originalmanus. I en slik gjennomgang inkluderes også typografiske tegn som punktum, komma og aksenter i det som leses.
Med dagens teknologi og endrede produksjons-, trykkings- og publiseringsmetoder foregår korrekturlesing gjerne på tidligere stadier eller kontinuerlig i arbeidet med et manuskript.
Korrektur brukes i noen ganger ukorrekt om tekstredigering. Tekstredigering er en egen aktivitet, selv om det finnes en viss overlapping mellom de to disiplinene. Korrekturlesing innebærer å kontrollese enhver tekst, enten den foreligger på papir eller i elektronisk form på en datamaskin og omfatter også typografiske og formateringsfeil. Korrekturlesing kan gjennomføres på grunnlag av et originalmanus, eller blindt, det vil si uten å kontrollere mot et gitt dokument. 
I dag er det vanlig at korrekturlesing også omfatter enklere tekstredigeringsfunksjoner som grammatikalsk kontroll og konsistent begrepsbruk. Det er utviklet automatiske løsninger som blant annet brukes i farmasøytiske og andre større virksomheter med tung fagterminologi.


== Eksterne lenker ==
Om betydningen av korrekturlesing og korrekt språkbruk i vitenskapelige arbeider