jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Epiophlebia

Epiophlebia er en slekt av øyenstikkere, (Odonata). Den har bare to nålevende arter og de er i nyere systematikk plassert i en egen gruppe hos øyenstikkerne. 


== Levevis ==

Epiophlebia har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). 
Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.


== Systematisk inndeling ==
Nyere forskning viser at de «moderne» artene (Anisoptera) er en søstergruppe til de «antikke» (Anisozygoptera) og at begge disse er nå plassert i en ny felles delgruppe eller underorden, Epiprocta, som igjen er søstergruppe til vannymfene (Zygenoptera). Skrevet på hierarkisk skrivemåte blir slektskapet mellom delgruppene slik: (Du kan lese mer om dette her : System (biologi) og Gruppe (biologi).)

«vannymfene» Zygoptera – Vannymfer
«alle øyenstikkere og libeller» Epiprocta
«moderne øyenstikkere» Anisoptera – Øyenstikkere og libeller
«antikke øyenstikkere» Anisozygoptera
[ukjent navn] – fossile, utdødde arter
Epiophlebioptera – de to nålevende artene
slekt Epiophlebia
Epiophlebia laidlawi, Tillyard, 1921 – lever i fjellet i Himalaya og Nepal, på mellom 1 800 og 3 600 meters høyde. Nymfene bruker gjerne fem til seks år på utviklingen. Den finnes i rennende vann.
Epiophlebia superstes – lever i Japan.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Lohmann, H. 1996. Das phylogenetische System der Anisoptera (Odonata). Deutsche Entomologische Zeitschrift 106(9): side 209-266.


== Eksterne lenker ==
(en) Epiophlebia i Encyclopedia of Life 
(en) Epiophlebia i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Epiophlebia hos Fossilworks 
(en) Epiophlebia hos NCBI 
(en) Kategori:Epiophlebia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Epiophlebia – detaljert informasjon på Wikispecies
Clausthaler

Clausthaler er et alkoholfritt øl, opprinnelig brygget i Tyskland, og kom for salg i 1979. Ølet er brygget på vanlig måte, men gjæringsprosessen er stoppet før gjæren har begynt å skille ut alkohol. 
Ølet ble noe populært i konkurranse mot et norskprodusert alkoholfritt øl der alkoholen var fjernet ved en lettere destillering, som ga endret smak. Norske bryggerier lager nå alkoholfritt øl med ølsmak, men Clausthaler finnes fortsatt i salg, og kom til Norge i 1990.
Polymerisering

Polymerisering (eller polymerisasjon) er en prosess der monomere molekyler reagerer og går sammen i en kjemisk reaksjon og danner tre-dimensjonale nettverk eller polymere kjeder.Reaksjonen foregår under trykk, høy temperatur og ved hjelp av forskjellige katalysatorer, for eksempel under fremstilling av plastmaterialer.
Hovedtypene av polymerisering er

Addisjonpolymerisering
Kondensasjonspolymerisering


== Referanser ==
Sviske

Svisker er tørkede plommer. Svisker kan spises som de er, men blir også brukt i kompott, en søt dessert. Svisker blir også brukt i yoghurt. 
I begrepet «Høre på en sviske» kan ordet «sviske» bety et gammelt, klassisk og anerkjent musikkstykke.
Digital signalbehandling

Digital signalbehandling er læren om hvordan en kan forandre på signaler etter at de er omgjort til digital (punktprøvet) form.
De viktigste emnene innenfor temaet er filtrering, demodulering av informasjon og komprimering.
I mange av de teknologiske tingene som vi omgir oss med daglig, er digital signalbehandling en helt vesentlig del. Det gjelder f.eks. GSM-telefoner, digitale lydavspillere, HDTV, DAB-radioer og GPS-mottakere.
FBK Kaunas

Kauno futbolo beisbolo klubas, vanligvis kjent som FBK Kaunas, var en litauisk fotballklubb fra byen Kaunas. 
Klubben spilte i A Lyga, de øverste serienivået i litauisk fotball. Etter årtusenskiftet var klubben dominerende i litauisk fotball etter å ha vunnet serien alle årene fra 2000 til 2007 utenom 2005. Klubben vant også serien i 1999, og har vunnet den litauiske cupen fire ganger og supercupen tre ganger.
Klubben ble opprinnelig grunnlagt i 1960 under navnet Banga Kaunas. Etter at Litauen løsrev seg fra Sovjetunionen og ble en egen stat har klubben blitt omstrukturert. I 1993 skiftet den navn til FBK Kaunas og det ble også dannet en egen baseballseksjon (som senere skilte seg ut og ble BK Lituanica Kaunas). Etter store finansielle problemer gikk klubben konkurs og ble oppløst i 2012.
Klubben ble sponset av ŪKIO Bankas, en bank som hadde Vladimir Romanov som hovedaksjeeier. Romanov brukte sin sterke stilling i den skotske klubben Heart of Midlothian FC til å skaffe FBK Kaunas en rekke låneavtaler. Med andre ord fikk en rekke forskjellige litauiske spillere prøve seg i den øverste fotballigaen i Skottland. Eksempler på disse er Edgaras Jankauskas, Bruno Aguiar, Andrius Velička, Nerijus Barasa, Marius Žaliūkas og Roman Bednář. Bednář klarte å få en permanent kontrakt med Heart of Midlothian, og Velička gjorde seg bemerket nok til at Viking og senere Rangers kjøpte spilleren.
KBK Kaunas spilte flere ganger i Mesterligaen, hvor klubben møtte storheter som Liverpool, Celtic og Rangers. Klubben spilte sine hjemmekamper på S. Darius and S. Girėnas Stadium som har en kapasitet på omtrent 8500 mennesker. Stadionet er også hjemmearenaen til fotballandslaget til Litauen. 


== Sesonger ==


== Referanser ==
Tacaná

Tacaná er et fjell og en vulkan i Sentral-Amerika på grensen mellom Chiapas i Mexico og Guatemala. Fjelltoppen rager 4060 meter over havet  og den regnes som den tiende høyeste fjelltoppen i Mexico og den nest høyeste i Guatemala. Selv om toppen er over 4000 meter over havet, så er det svært sjelden at det forekommer sne der. Fjellet inngår i Sierra Madre de Chiapas.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Volcán Tacaná – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fereydoon Batmanghelidj

Fereydoon Batmanghelidj (født 1931 i Teheran, død 15. november 2004 i USA) var iransk lege. Han studerte medisin i Storbritannia i 1950-årene. Like før den iranske revolusjonen i 1979 jobbet han med å bygge et stort medisinsk senter som var ment å bli det største i hele Iran. Men under revolusjonen ble han arrestert og puttet i fengsel. 
Fordi han var utdannet lege var det flere av de andre innsatte i fengselet som spurte ham om medisinske råd for de plagene de hadde. Men fordi han ikke hadde noen medisiner tilgjengelige i fengselet forslo han at de skulle drikke vann. Etter hvert oppdaget han hvilke positive effekter vanndrikkingen hadde.
Han skrev en artikkel om det han hadde oppdaget, og hvilke erfaringer han hadde fått av det. Denne artikkel medførte at han slapp unna dødsstraff. Artikkelen ble for første gang publisert i en avis i 1982. Det året slapp han endelig ut av fengselet, og like etterpå flyktet han til USA. 
Da han kom til USA fortsatte han å jobbe med teoriene sine om at mangel på vann kan føre til mange forskjellige kroniske problemer, og at man ved å drikke mye vann kan unngå mange sykdommer. 
I 1992 utgav han en bok der han beskrev alle sine erfaringer. Boken fikk veldig mye publisitet, og det var mange som leste boken. Flere av leserne påstod at de hadde blitt friskere etter at de begynte å drikke mer vann. 
Sykdommer som kan lindres ved hjelp av vann er blant annet magesår, smerter i ryggen, revmatisme, høyt blodtrykk, astma, hodepine og diabetes.


== Referanser ==
Deaf to Our Prayers

Deaf to Our Prayers er Heaven Shall Burns fjerde studioalbum utgitt i 2006 av Century Media. Tittelen til albumet er inspirert av diktet «The Silesian Weavers» av den tyske dikteren Heinrich Heine. Den første musikkvideoen til albumet var til sangen «Counterweight».


== Sporliste ==
«Counterweight» (4:19)
«Trespassing the Shores of Your World» (5:17)
«Profane Believers» (3:36)
«Stay the Course» (3:56)
«The Final March» (4:06)
«Of No Avail» (4:56)
«Armia» (5:50)
«mybestfriends.com» (4:52)
«Biogenesis (Undo Creation)» (3:53)
«Dying in Silence» (4:20)
«The Greatest Gift of God» (2:42)


== Se også ==
Counterweight


== Eksterne lenker ==
(en) Deaf to Our Prayers på Discogs 
(en) Deaf to Our Prayers på MusicBrainz 
(en) Deaf to Our Prayers på AllMusic
A lyga

A lyga (på norsk «A Ligaen») er det øverste divisjonen i profesjonell seniorfotball i Litauen. Serien blir organisert av LFF (litauisk: Lietuvos Futbolo Federacija, som er det litauiske fotballforbundet. A Lyga ble etablert i 1991.Det er 8 lag som spiller i A Lyga hver sesong. Sesongen varer omtrent i samme tidspunkt som den norske Tippeligaen (sesongstart i februar/mars). På grunn av kaldt vinterklima spilles ingen kamper om vinteren.
Mesterlaget (vinneren) i A Lyga kvalifiserer seg som regel til kvalifiseringskampene i Mesterligaen. Lagene som ender på andre og tredjeplass kvalifiserer seg til kvalifiseringskamper i Europaligaen i fotball.
De første årene etter år 2000 dominerte FBK Kaunas A Lyga og vant fra 1999 til 2004 og fra 2006 til 2007. FK Ekranas vant i 2005 og fra 2008 til 2012. FK Sūduva vant i 2017, 2018 og 2019.


== UEFA-ranking (2022) ==
UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen.

Historisk ligarangering


== Lagene (2021) ==


== Vinnere ==

1990: Sirijus Klaipėda
1991: Žalgiris Vilnius
1991/92: Žalgiris Vilnius
1992/93: Ekranas
1993/94: ROMAR
1994/95: Inkaras Kaunas
1995/96: Inkaras Kaunas
1996/97: Kareda Kaunas
1997/98: Kareda Kaunas
1998/99: Žalgiris Vilnius
1999: Žalgiris Kaunas
2000: Kaunas
2001: Kaunas
2002: Kaunas
2003: Kaunas
2004: Kaunas
2005: Ekranas
2006: Kaunas
2007: Kaunas
2008: Ekranas
2009: Ekranas
2010: Ekranas
2011: Ekranas
2012: Ekranas
2013: Žalgiris
2014: Žalgiris
2015: Žalgiris
2016: Žalgiris
2017: Sūduva
2018: Sūduva
2019: Sūduva
2020: Žalgiris
2021: Žalgiris
2022:


== Se også ==
Pirma lyga


== Referanser ==
Michael Wilton

Michael Wilton (født 23. februar 1962 i San Francisco, California) er en amerikansk gitarist i progressiv metal-bandet Queensrÿche.


== Bakgrunn ==
Michaels musikalske karriere begynte i en alder av 8 år, da han arvet en bassgitar av sin onkel som døde i en motorsykkelulykke. Han begynte å lære seg å spille ved å høre på farens platesamling og spille med. Det var hovedsakelig plater med The Beatles, Jimi Hendrix, The Rolling Stones og Bob Dylan. Han fikk senere en akustisk gitar med nylonstrenger av sin tante, og klarte å sprenge sin fars høyttaler.
Senere på ungdomsskolen, ombestemte han seg og ville heller spille gitar enn bass, og kjøpte seg en Gibson Les Paul kopi gitar og en fussboks. På skolen spilte han i garasjeband med sine skolekamerater, bl.a Chris DeGarmo. På gymnaset begynte han å lytte til Heavy Metal band, som Judas Priest, UFO, Iron Maiden, og Van Halen, og begynte å øve seriøst.
Etter gymnaset gikk han på «Cornish College of the Arts» i Seattle hvor han studerte jazz og klassisk musikk. Her møtte han Eddie Jackson og Scott Rockenfield. Wilton og Rockenfield spilte i et band med navn «Cross+Fire», de fikk med seg Jackson og Chris DeGarmo og byttet navn til «The Mob». I 1982 møtte de Geoff Tate, og Queensrÿche ble dannet. Etter at Chris DeGarmo sluttet i Queensrÿche i 1988, overtok Michael en del av soloene og partier som Chris pleide å spille.
I 2002 startet Wilton et sideprosjekt som han kalte «Soulbender». De utga ett selvtitulert album, og spilte en del konserter. I 2006 var han gjesteartist på Pamela Moores album Stories from a Blue Room.
Wilton har sitt eget ølmerke «Whip Ale», hvor han selv har valgt ut ingrediensene i ølet, og sin egen kleskolleksjon, «Whipwear».


== Diskografi ==


=== Queensrÿche ===
Queensrÿche (1983)
The Warning (1984)
Rage for Order (1986)
Operation: Mindcrime (1988)
Empire (1990)
Promised Land (1994)
Hear in the Now Frontier (1997)
Q2K (1999)
Tribe (2003)
Operation: Mindcrime II (2006)
Take Cover (2007)
American Soldier (2009)


=== Soulbender ===
Soulbender (2004)


=== Pamela Moore ===
Stories from a Blue Room (2006)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Michael Wilton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Wilton på Internet Movie Database 
(en) Michael Wilton på Discogs 
(en) Michael Wilton på MusicBrainz 
(en) Michael Wilton på Encyclopaedia Metallum 
(en) Michael Wilton på Songkick 
Michael Wilton på Facebook 
Whipnation
Per Harald Grue

Per Harald Grue (født 29. april 1943 i Lillehammer) er en norsk tidligere embetsmann. Han var departementsråd i Landbruks- og matdepartementet fra 7. juni 1985 til 1. februar 2009.Han er sivilagronom av utdanndelse og er dr.scient. fra 1972 fra Norges landbrukshøgskole, i dag NMBU. Han kom til Landbruksdepartementet i 1972, hvor han var sekretær for Øksnesutvalget, som utredet den framtidige landbrukspolitikk. Utrednngen førte fram til stortingsmeldinger om norsk ernærings- og matpolitikk, om landbrukspolitikk og opptrappingsvedtaket og jamstellingsvedtaket for landbruket som Stortinget vedtok den 1. desember 1975. Opptrappingsvedtaket gikk ut på at inntektsgrunnlaget for bønder skulle trappes opp og likestilles med inntekt og levekår for industriarbeidere.
I årene 1974 til 1978 var Grue personlig sekretær (politisk rådgiver) i Landbruksdepartementet for Arbeiderpartiet. De to første årene var Grue sekretær for statsråd Thorstein Treholt i Trygve Brattelis andre regjering, de to neste årene for statsråd Oskar Øksnes i Odvar Nordlis regjering.
Han var underdirektør i Landbruksdepartementet 1978-1979, landbruksdirektør 1979-1985 og departementsråd i Landbruksdepartementet 1986-2009. Han ledet statens forhandlingsdelegasjon til landbruksoppgjøret fra 1980. I sine år som øverste administrative leder for Landbruksdepartementet hadde han øverste administrative ansvar for utviklingen av norsk landbrukspolitikk og ledet 29 landbruksoppgjør.I 1997 ble Per Harald Grue utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden. I 2014 utga han bokverket "Norsk landbrukspolitikk 1970-2010".


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Per Harald Grue - Store norske leksikon
Mike Stone

Mike Stone (født 30. november 1969) er en amerikansk bassist / vokalist i bandet Speed-X


== Bakgrunn ==
I desember 1992 ble Mike med i bandet «Criss», et soloprosjekt av tidligere Kiss medlem Peter Criss. Bandet turnerte mye og ga ut ett album, Cat #1 i august 1994. Mike sluttet i bandet i desember 1995.
Mike ble med i Queensrÿche på deres 2003 «Tribe turne», og var først med på studioalbumet Tribe, hvor han var med og skrev teksten til «Losing Myself» sammen med Geoff Tate. Han sluttet i Queensrÿche i 2009 for å bruker mer tid på bandet Speed-X.
Mike er en iherdig arbeider for musikalsk opplæring for barn, i 2007 han ble offisiell supporter av «Little Kids Rock», en organisasjon som gir gratis instrumenter og musikktimer til barn i kommunale skoler over hele USA. Han sitter i styret i organisasjonen som æresmedlem.


== Diskografi ==


=== Eden (1984-1985) ===
Eden


=== Criss (1992–95) ===
Criss (EP) – 1993
Cat #1 – 1994


=== Klover ===
Feel Lucky Punk – 1995


=== Mike Stone (Solo) ===
Clear Nights and Cloudy Days – 1999


=== Iain Ashley Hersey ===
Fallen Angel – 2001


=== Queensrÿche (2003 – ) ===
Tribe –  2003
The Art of Live – 2004
Operation: Mindcrime II – 2006
Mindcrime at the Moore – 2007
Take Cover – 2007


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mike Stone på Discogs 
(en) Mike Stone på MusicBrainz 
(en) Mike Stone på Encyclopaedia Metallum 
(en) Mike Stone på Spotify 
(en) Mike Stone på Songkick
Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap

AS Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap (JVB) er et norsk transportselskap med hovedkontor på Fagernes i Nord-Aurdal i Innlandet. Selskapet hadde i 2009 en omsetning på 96 981 000 kroner og var det største rutebilselskapet i tidligere Oppland fylke med hovedkontor i samme fylke. JVB har 120 ansatte og har daglige ruter i Valdres, Land og fra Fagernes til Gol, Lærdal, Gjendesheim, Gjøvik og Oslo. Selskapets hovedområde er persontransport med buss.


== Historie ==
JVB ble stiftet 21. november 1919 etter at Automobil A/S «Jotunheim» og A/S Valdresrutens Automobilselskap i generalfosamling samme dag hadde oppløst seg selv. JVBs bussdrift kan derfor spores tilbake til 1909. De to opprinnelige selskapene hadde konkurranse, sommeren 1910 var hele 11 rutebiler i drift med Fagernes som utgangspunkt, ingen andre steder i Norge kunne vise til et lignende antall.
I 1944 ble MB «Bitihorn» overtatt av JVB.
I 1947 tok JVB over ruta til Ola Paulsrud i Øystre Slidre.
I 1952 tok JVBs turbussvirksomhet i gang for alvor med oppdrag for Winge Reisebureau og "Norwegian Fjord Lines"-turer mellom Oslo og Bergen.
I 1953 (15. august) kjørte JVB og Ola Westheim bussen «Vesle-Venus» som første kjøretøy i historien over Valdresflya.
I 1954 inngikk JVB og L/L Valdres Lastebilselskap avtale om at JVB overtok all persontrafikk.
I 1956 overtok JVB Anton Sørumshaugens rute mellom Fagernes og Aurdal.


== Organisasjonsform ==
JVB er et aksjeselskap med ca. 90 personlige (inkludert noen få privateide holdingselskaper) aksjonærer.


=== Selskapets tjenester ===
Lokale bussruter
Skoleruter
MB «Bitihorn» på Bygdin
Beltebilruta fra Tyin til Eidsbugarden
Gjennomgangsruter, som går gjennom flere regioner og korresponderer med annen rutegående transport
Ekspressbusser som krysser fylkesgrensene til og fra større byer som Bergen, Oslo, Lillehammer, Hønefoss
Valdresekspressen (Oslo-Fagernes-Beitostølen / Tyin – Årdal)
Øst-Vest Xpressen (Lillehammer-Fagernes-Sogn-Bergen)


=== Datterselskap ===
JVB Tur AS
NorXpress AS


== Referanser ==
Iversen, Ingolf, Jubileumsbok for Jotunheimen og Valdresruten bilselskap :75 år – 1994


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Jotunheimen og Valdresruten Bilselskap – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Martti Vainio

Martti Sakari Vainio (født 30. desember 1950 i Veckelax) er en tidligere finsk langdistanseløper. I 1978 vant han gullmedalje på 10 000 meter under EM i Praha. Fire år senere vant han bronsemedalje på samme distanse under EM i Athen. Under VM i 1983 tok han bronsemedalje på 5000 meter.
I OL i 1984 passerte han målsnøret som andremann på 10 000 meter, men ble tatt for bruk av anabole steroider, og mistet sølvmedaljen. Tidligere samme år testet han positivt under Rotterdam Maraton, men dette ble dekket over. Han brukte Primobolan, et muskel oppbyggende stoff for å innhente seg bedre etter store treningsmengder. Alberto Cova var beviselig også dopet under løpet.Opprinnelig ble Vainio utestengt på livstid, men etter at det nasjonale finske friidrettsforbundet anket avgjørelsen, ble utestengelsen redusert til 18 måneder. I VM i 1987 i Roma gjorde han et lite vellykket comeback. Han var i ferd med å fullføre en svak 10 000 meter, men gav seg en runde før mål, etter at kommisjonærene fortalte at han var kommet i mål.Vainio har satt verdensrekorder for veteraner på både 3000 meter (8.05,08 minutter) og 10 000 meter (28.38,58 minutter).Vinnertiden under EM i 1978, 27.30,99 minutter, er fortsatt finsk rekord og mesterskapsrekord. Han har en personlig rekord på 3000 meter med tiden 7.44,42 sekunder (1984) og på 5000 meter med tiden 13.16,57 (1983). Hans personlige rekord på 5000 meter er likevel 13:16:58 satt på Bislett i 1984. Nummer to etter Fernando Mamede. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Martti Vainio – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Martti Vainio – Olympics.com 
(en) Martti Vainio – Olympic.org 
(en) Martti Vainio – Olympedia 
(en) Martti Vainio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Martti Vainio – World Athletics
DISGEN

DISGEN er et slektsforskningsprogram på svensk for Windows utviklet av Föreningen DIS (Datorhjälp i släktforskning). Programmet er spesielt tilpasset svenske forhold. DISGEN selges kun til medlemmer av foreningen DIS, så man må være medlem for å få tilgang til programmet, men man kan laste ned en demo.
Etter å ha forsøkt slektsforskning på en Datasaab datamaskin, ble den første versjonen av DISGEN utviklet til ABC80 og første versjon kom i 1982. Siden den tid har programmet blitt skrevet om flere ganger og er nå et Windows-program.
DISGEN har direkte støtte for DISBYT og DIStreff, tjenester for å søke etter andre slektsforskere med samme slekter som du har. Programmet har støtte for GEDCOM eksport og import av data. 
Programmet har svenske ledetekster, men kan gi utskrifter på 11 språk, deriblant norsk.
Arto Bryggare

Arto Kalervo Bryggare (født 26. mai 1958 i Kouvola) er en tidligere finsk friidrettsutøver (110 meter hekk) og politiker. Hans personlige rekord på 13,35 sekunder, fra innledende runder i OL i 1984, er fortsatt finsk og nordisk rekord (sammen med svensken Robert Kronberg). Med bronsemedaljen fra OL i 1984, ble Bryggare historisk, som første finske utøver med mesterskapsmedalje på en sprintdistanse. 
Som 20-åring i EM i 1978, hvor han vant bronsemedalje, innledet han en åtte år lang periode med medalje i hvert eneste internasjonale mesterskap. Etter at han la opp, var han en stund politiker på heltid. Han ble innvalgt to ganger til parlamentet for Det sosialdemokratiske partiet, i 1995 og i 2003, men klarte ikke å bli gjenvalgt. I 2015 stilte han opp igjen, men ble ikke valgt inn.Bryggare bor vekselsvis i Berlin og i Helsingfors sammen med Heike Drechsler.


== Høydepunkter (110 meter hekk) ==
EM i 1978: Bronsemedalje
EM i 1983: Bronsemedalje
VM i 1983: Sølvmedalje
OL i 1984: Bronsemedalje
EM i 1986: Sølvmedalje


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Arto Bryggare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Arto Bryggare – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Arto Bryggare – Olympics.com 
(en) Arto Bryggare – Olympic.org 
(en) Arto Bryggare – Olympedia 
(en) Arto Bryggare – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Arto Bryggare – World Athletics 
(en) Arto Bryggare – Track and Field Statistics 
(sv) Arto Bryggare hos Finlands riksdag
Kirill Meretskov

Kirill Afanasjevitsj Meretskov (russisk: Кирилл Афанасьевич Мерецков) (født 26. maijul./ 7. juni 1897greg., død 30. desember 1968) var en sovjetisk offiser.
Han ble født i Rjazan-provinsen, sørøst for Moskva. Hans foreldre var bønder og bodde i en landsby. Han meldte seg i juni 1916 som frivillig i Den keiserlige russiske hær, der han jobbet som mekaniker.
Meretskov gikk over til bolsjevikenes side i august 1917, og ble stabssjef for en divisjon av den røde garde (som senere ble Den røde armé). Under den russiske borgerkrigen gikk han på et militærakademi, som han ble tvunget til å forlate flere ganger, slik som å ta kommandoen stillinger der det var desperat behov for ham, blant annet den 1. kavaleriarmé. I løpet av disse slagene, han ble såret og senere dekorert for tapperhet flere ganger. Han ble uteksaminert i 1921. Mellom 1924 og 1931 holdt han en rekke stillinger i Moskvas Militærdistrikt.
I 1936 forlot Meretskov Sovjetunionen for å kjempe for republikanerne under den spanske borgerkrigen, og returnerte hjem i 1937. I 1939 ble han utnevnt til sjef for Leningrads Militærdistrikt.
Den 30. november 1939 erklærte Sovjetunionen krig mot Finland, hvilket var begynnelsen for den finsk-russiske vinterkrigen. Som sjef for Militærdistrikt var Meretskov øverstbefalende for operasjonen. Hans første forsøk på å beseire finnene ble møtt med katastrofe. Til tross for en overveldende numerisk overlegenhet, var de sovjetiske styrkene ukoordinert i kamp og dårlig egnet for vinterfelttoget.
Meretskov mottok Seiersordenen for sin innsats under verdenskrigen. I 1946 ble han tildelt storkors av St. Olavs Orden «for fortjeneste i samband med felttoget i Nord-Norge 1944-45».


== Referanser ==
Anna Verouli

Anna Verouli (gresk Άννα Βερούλη, født 13. november 1956 i Kavala), er en gresk tidligere spydkaster. Under EM i 1982 tok hun gullmedalje. Året etter kom hun på tredjeplass i VM.
I OL i 1984 ble hun diskvalifisert og utestengt etter å ha testet positivt på Nandrolon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Verouli – Olympics.com 
(en) Anna Verouli – Olympic.org 
(en) Anna Verouli – Olympedia 
(en) Anna Verouli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anna Verouli – World Athletics 
(en) Anna Verouli – Track and Field Statistics