jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jiujiang kullkraftverk

Jiujiang kullkraftverk (nr 3) er et kullkraftverk i provinsen Jiangxi i det østlige Kina. Det fikk en installert produksjonskapasitet på 700 MW fordelt på 2 turbiner da det stod ferdig i 2003. Men fra før hadde anlegget 2 x 125 MW og 2 x 200 MW, (650 MW), slik at total kapasitet kom opp i 1.350 MW gjennom byggetrinn 3. Brenseltypen er antrasitt eller annet kull. Operatør er China Guodian Group.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i Shandong.
Electricity Restructuring in China: The Elusive Quest for Competition – Russell Pitman og Vanessa Zhang, USAs justisdepartement (April 2008). Besøkt 22. oktober 2011.
Suizhong kullkraftverk

Suizhong kullkraftverk er et kullkraftverk som er under utvidelse i Suizhong helt sørvest i provinsen Liaoning i det nordøstlige Kina. Anlegget ligger 35 km øst for storbyen Qinhuangdao.  Det har en installert produksjonskapasitet på 3 600 MW fordelt på 2 turbiner på 800 MW hver, samt 2 under bygging (1 000 MW hver). Anlegget stod ferdig med 1 600 MW i to russisk-bygde turbiner fra 2000 (fase I), og i utvidet stand med 2 x 100 MW Dongfang-turbiner skal det stå ferdig i 2010 (fase II).  
Operatør er CSEC Guohua International Power Co Ltd, tidligere kjent som CLP Guohua Power Co Ltd. Dette venture eier 50% av kraftverket, og er igjen eid 70% av China Shenhua Energy, og 30% av China Light & Power. De øvrige eierne deler halve eieskapet i kraftverket hvorav Liaoning Energy har 35% og Shenhua Energy har 15%.
To enheter på 800 MW hver er såkalt superkritiske, dvs at forbrenningen skjer under meget høy temperatur og trykk slik at effekten øker og de relative utslippene reduseres.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i nord.
Suizhong I & II Power Station – China Light & Power.
The Diffusion of Clean Coal Combustion Technologies For Power Plants in China – Daniel Vallentin & Liguang Liu, Roskilde Universitet, mai 2005, side 36. Besøkt 1. juni 2013.
Castle Peak kullkraftverk

Castle Peak kullkraftverk er et kullkraftverk som er under utvidelse i Tuen Mun i Hongkong i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 4.108 MW og er et av verdens største målt etter installert effekt. Det er 4 x 350 MW turbiner, og 4 x 677 MW turbiner. Det fyres primært på kull, men kan også brennes naturgass og fyringsolje som backup.
Det er gjort investeringer i nyere tid for å redusere utslippene av NOx og SOx. Anlegget har også et besøkssenter – ElectriCity, med 15.000 besøkende årlig.
Anlegget eies av Castle Peak Power Company Limited (CAPCO), et joint venture mellom China Light & Power (40%) og Exxon Mobile (60%).


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i nord.
Castle Peak Power Station – China Light & Power.
Shanghai Datun kullkraftverk

Shanghai Datun kullkraftverk er et kullkraftverk i provinsen Shanghai i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 500 MW.  årsproduksjonen er på ca. 2,35 TWh.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i øst.
Honghe kullkraftverk

Honghe kullkraftverk er et kullkraftverk i byen Kaiyuan i prefekturet Honghe, som ligger i provinsen Yunnan i det sørvestlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 600 MW fordelt på 2 like store turbiner. Anlegget stod ferdig i 2006. Brenseltypen er antrasitt. Operatør er Datang International Power Generation Co Ltd, som eier 70% av anlegget.
Dette anlegget må ikke forveksles med China Resources Power's anlegg av samme navn i samme by, som er et kraftverk på 210 MW.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Kart over Datang International's kraftverk - besøkt 11.september 2010.
Industcards – Kinas kullkraftverk i sør.
Honghe Power Company Arkivert 25. juli 2009 hos Wayback Machine. – Datang International Power Generation Co Ltd – beskrivelse av anlegget (velg fra menyen til høyre).
Huaneng Yuhuan kullkraftverk

Huaneng Yuhuan kullkraftverk er et kullkraftverk i Yuhuan i provinsen Zhejiang i det østlige Kina, og er landets største kullkraftverk målt etter ytelse. Det har en installert produksjonskapasitet på 4 200 MW fordelt på fire turbiner à 1 050 MW hver. Anlegget stod ferdig i 2007 og er blant verdens største kullkraftverk.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i øst.
Huaneng – «Service areas».
Wushashan kullkraftverk

Wushashan kullkraftverk er et kullkraftverk i kystbyen Ningbo provinsen Zhejiang i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 400 MW fordelt på 4 turbiner á 600 MW hver. Anlegget stod ferdig i 2006. 
Operatør er Datang International Power Generation Co Ltd, som eier 51% av anlegget. All elektrisiteten selges på kraftnettet i Zhejiang.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Kart over Datang International's kraftverk - besøkt 11.september 2010.
Industcards – Kinas kullkraftverk i øst.
Wushashan Power Company Arkivert 25. juli 2009 hos Wayback Machine. – Datang International Power Generation Co Ltd – beskrivelse av anlegget (velg fra menyen til høyre).
Wenzhou kullkraftverk

Wenzhou kullkraftverk nr 2 er et kullkraftverk i byen Wenzhou som ligger langt sør i provinsen Zhejiang, i det østlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1200 MW fordelt på 4 turbiner a 300 MW hver. Anlegget stod ferdig i 2004. Selskapet China Resources Power Co Ltd har en 40% eierandel i anlegget, som er et joint venture.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas kullkraftverk i øst.
China Resources Power Co Ltd – beskrivelse av anlegget.
Caoqiao gasskraftverk

Caoqiao gasskraftverk er et gasskraftverk i distriktet Fengtai i byprovinsen Beijing i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 464 MW fordelt på 4 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2005. Brenseltypen er naturgass.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas gasskraftverk.
Beijing Jincheng kraftverk

Beijing Jincheng gasskraftverk er et gasskraftverk i distriktet Pinggu i utkanten av byprovinsen Beijing i det nordlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 390 MW på én turbin. Anlegget stod ferdig i 2005. Brenseltypen er naturgass.


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas gasskraftverk.
Black Point kraftverk

Black Point kraftverk  (龍鼓灘發電廠) er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk i Tuen Mun i Hongkong sør i Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2.728 MW fordelt på 8 turbiner. Anlegget stod ferdig i 2006. Brenseltypen er naturgass og destillatolje. Den har blitt omstilt fra olje til gass og redusert utslippene med 80%.
Anlegget eies av Castle Peak Power Company Limited (CAPCO), et joint venture mellom China Light & Power (40%) og Exxon Mobile (60%).


== Eksterne lenker ==
Industcards – Kinas gasskraftverk.
Black Point Power Station Arkivert 27. desember 2010 hos Wayback Machine. – China Light & Power.
Radulf av Orknøyene

Radulf av Orknøyene var en norrøn biskop på Orknøyene på slutten av 1000-tallet i den tiden da de norske øyene var underlagt York erkebispedømme i England. 
Biskop Radulf ble innviet av erkebiskop Thomas av Bayeux av York (1070–1100) en gang rundt 1073 og han døde en gang mellom 1100 og 1109. Det er mulig at det første årstallet er det riktige, iallfall synes det som om en annen biskop, Roger, ble innviet en gang rundt 1100 og denne virket til ca. 1108. I 1109 synes det som om en ny biskop ble innviet i York med samme navn Radulf, og som han tidvis blir forvekslet med: Radulf Novell.
Navnet Radulf blir også nevnt i Krøniken om kongene av Mann og Øyene (latin Chronica Regum Manniæ et Insularum). Radulf er her Roolwer som er en senere middelalderform av norrøne Hrolfr (Rolv) fra hvor de latinske formene Rolfus og Rodulfus (anglifisert til Ralph og Radulf). Formene Rooluer og Roolfwer er funnet i norske dokumenter skrevet på samme tid som listen av biskoper på Man. Samtidig med navnet Roolwer er Radulf (Rolfr) på Orknøyene og på 1100-tallet var disse navnene identiske.


== Se også ==
Orknøyene bispedømme


== Litteratur ==
Hudson, Benjamin T.: Viking pirates and Christian princes: dynasty, religion, and empire in the North Atlantic, Oxford University Press 2005. Side 181.
Radulf Novell

Radulf Novell var prelat i England på 1100-tallet. Han var innfødt av York, men hans fornavn tyder på at han var av delvis norrøn avstamming. I henhold til de skriftene som ble produsert ved erkebispesetet York ble han valgt til biskop av Orknøyene ved Sankt Peterskirken i York av representanter fra Orknøyene. Han ble innviet av erkebiskop Thomas II av York (død 1114). Det er ingen bevis for Radulf Novell noen gang fungerte som biskop på Orknøyene, muligens i svært kort tid før han igjen var tilbake i eksil i York.Det er sannsynlig at Radulf hadde støttet fraksjonen bak jarl Magnus Erlendsson på Orknøyene. Da Magnus ble myrdet i 1115 må Radulfs posisjon på Orknøyene, hva enn denne var, ha kommet under betydelig press. Det finnes brev fra pave Callistus II til de to norske samkongene, brødrene Sigurd Jorsalfare og Øystein Magnusson i 1119, ettersom Orknøyene lå inn under Norge, som instruerte dem til å sikre at Radulf fikk en fredelig innvielse som biskop. Ytterligere et brev fra 1128, da fra pave Honorius II, avslørte at Radulfs innvielse var problematisk. Kong Sigurd ble instruert om å fjerne en inntrenger fra bispesetet og forsikre seg at det var kun én biskop der.
Disse brevene tilsvarer med begynnelsen av Radulfs fortsatte tilstedeværelse i England. Radulf var en fast støtte av den kontroversielle erkebiskop Thurstan av York. Han var til stede ved Thurstans innvielse i Reims den 19. oktober 1119. Det var sannsynligvis Thurstans støtte og Radulfs tilstedeværelse i Reims som førte til at pave Callistus skrev sine brev. Radulf synes derimot ikke å ha klart å beholde sin posisjon på Orknøyene fra en biskop utpekt ved det danske erkebispesetet i Lund, Vilhelm den gamle. Denne biskopen var helt klart den som bestemte på Orknøyene i desember 1135 under jarledømmet til Pål Håkonsson. Det betydde at bispesetet på Orknøyene kom inn under Nidaros bispedømme i Norge da dette ble opprettet i 1152 framfor York i England. Det rev antagelig også den siste rest av Radulfs spinkle autoritet som hvilte på støtte fra erkebiskopen i York. Radulf Novell må ikke forveksles med en annen, men tidligere biskop på Orknøyene på likelydende navn, Radulf.
Radulf ble en titulærbiskop, det vil si i navnet alene, og ble en av underbiskopene til erkebiskopen av York foruten også å være en assistent til erkebiskopen og biskopen i Durham. En engelsk krønikeskribent skrev at Radulf fant seg i denne posisjonen ettersom han ikke var akseptabel for folket, presteskapet og jarlen av Orknøyene. En berømt tale som manet engelskmennene til å gå til kamp mot en skotsk hær ved fanenes slag (Battle of the Standard) i 1138 har blitt tilskrevet ham av en del engelske krøniker.
Radulfs navn opptrer for siste gang i 1151, men datoen for hans død er ikke kjent.


== Litteratur ==
Cooke, Alice M.: «Ralph (d. in or after 1151)», rev. Barbara E. Crawford, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
Watt, D. E. R. (red.): Fasti Ecclesia Scoticanae Medii Aevii ad annum 1638, (Scottish Records Society, 1969), ss. 248-9
Generativ grammatikk

Generativ grammatikk er i teoretisk lingvistikk en mengde regler som forutser nøyaktig hvilke kombinasjoner av ord som utgjør grammatikalske setninger. Generativ grammatikk tar derfor mest hensyn til et språks syntaks, men de fleste tilnærminger omfatter også en modell for å forutsi morfologien.
Den generative grammatikken oppsto med arbeidene til Noam Chomsky på begynnelsen av 1950-tallet. Chomsky selv presenterte teorien som et radikalt brudd med den da dominerende strukturalismen, men som påpekt av bla. P. H. Matthews (1993) var forskjellen ikke så stor: Der strukturalistene så på syntaks som morfologi (morfemikk), så generativistene på morfologien som syntaks (i senere chomskyanske teorier referert til som nanosyntaks), fellestrekket mellom de to innfallsvinklene er altså oppfatninga av syntaks og morfologi som grunnleggende sett underlagt samme prinsipper.


== Rammeverk ==
Det er en rekke ulike tilnærminger til generativ grammatikk. Dette er ei liste over de viktigste:

Transformasjonsgrammatikk (TG)
Standardteorien (Standard Theory, ST)
Den utvidede standardteorien (Extended Standard Theory, EST)
Den korrigerte utvidede standardteorien (Revised Extended Standard Theory, REST)
Prinsipp- og parameterteorien (Principles and Paremeters Theory, P&P)
Styrings- og bindingsteorien (Government and Binding Theory, GB)
Minimalistprogrammet (Minimalist Program, MP)Ikke-transformasjonsgrammatikker (monostratiske grammatikker)
Relasjonell grammatikk (Relational Grammar, RG)
Leksikalsk-funksjonell grammatikk (Lexical-Functional Grammar, LFG)
Generalisert frasestrukturgrammatikk (Generalized Phrase Struture Grammar, GPSG)
Hodedrevet frasestrukturgrammatikk (Head-driven Phrase Structure Grammar, HPSG)
Kategoriell grammatikk (Categorial Grammar)
Tresammenslåingsgrammatikk (Tree-adjoining Grammar)


== Litteratur ==
Chomsky, Noam 1957. Syntactic Structures, The Hague/Paris: Mouton
Chomsky, Noam 1965. Aspects of the theory of syntax. Cambridge, Massachusetts: MIT Press.
Chomsky, Noam 1981. Lectures on Government and Binding: The Pisa Lectures. Foris, Dordrecht.
Chomsky, Noam 1995. The Minimalist Program. MIT Press. ISBN 0-262-53128-3.
Lorentz, Ove 1997. Norsk setningsform. Novus.
Matthews, P. H. 1993. Grammatical Theory in the United States From Bloomfield to Chomsky. Cambridge Studies in Linguistics
Platzack, Christer 1998. Svenskans inre grammatik - det minimalistiska programmet. Studentlitteratur. sid. 6. ISBN 9144008341
Åfarli, Tor A. og Kristin Melum Eide. 2003. Norsk generativ syntaks. Oslo: Det Norske Samlaget.
Kirov kullkraftverk

Kirov kraftverk nr 1-5 er et kompleks av kullkraftverk i byen Kirov i Russland, opprinnelig bygget ut ved elven Vjatka, men med nyere enheter på andre lokasjoner i Kirov. Komplekset har en samlet installert produksjonskapasitet på minst 690 MW, men designet kapasitet er inntil 1.000 MW medregnet enheten i forstaden Sjepetsk. Brenselskilde for alle enhetene er kull. Kraftverkskomplekset ble påbegynt i 1942, og stod ferdig med dagens 5 enheter og produksjonskapasitet i 1981. 

Enhet nummer en (Kirov-1) i nordøstre Kirov er eldst og har en kapasitet på bare 11 MW.
Enhet nummer fire (Kirov-4) ved Lomonosovgata i nordvest har en øvre kapasitet på 320 MW fordelt på 14 kokere.
Enhet nummer fem (Kirov-5) i forstaden Lomovskaja i sørvest har en øvre kapasitet med 450 MW fordelt på 4 kokere.
Enhet Kirov Sjepetsk-5 i forstaden Sjepetsk i øst, har en produksjonskapasitet på maksimalt 160 MW.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Kirov-1 (11 MW) - Global Energy Observatory.
Kirov-4 (320 MW) - Global Energy Observatory.
Kirov-5 (450 MW) - Global Energy Observatory.
Kirov-Chepetsh-5 (160 MW) - Global Energy Observatory.
Irkutsk kraftverk

Irkutsk kraftverk nr 1-16 er et kompleks av ulike kombinerte olje- og kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på inntil 1.100 MW for største enhet, og beliggende på ulike steder i regionen Irkutsk oblast i Russland. Brenselskildene er brunkull fra Azeisk-depotet, og råolje. Anlegget ble påbegynt i 1932, og stod ferdig med dagens kapasitet i 1959. Operatør er selskapet Irkutsk Power Generation and Distribution Company (Irkutskenergo) OAO.

Irkutsk CHP-6 ved Bratsk, installert 1965-1977 med kapasitet på inntil 270 MW fordelt på 5 kogenerasjons-enheter med 10 kokere, fjernvarmekapasitet opp til 1.827 MWth.
Irkutsk-9 i Angarsk, installert 1963-1983 med inntil 475 MW kapasitet fordelt på 8 enheter med 11 kokere, hvorav 7 a 150 MW, og inntil 2.652 MWth fjernvarme.
En tilleggsenhet på samme sted (Irkutsk-9 Stasjon 1) bygget ut 1954-1961 har en effekt på 185 MW fordelt på 8 turbiner med 18 kokere.
Irkutsk-10 sør for Angarsk, installert 1959-1962 med inntil 1.100 MW kapasitet fordelt på 8 enheter, hvorav 7 a 150 MW, og inntil 794 MWth fjernvarme.
Irkutsk-11 i Usolje-Sibirskoje, installert 1959-1971 med inntil 350 MW kapasitet fordelt på 8 sub-kritiske enheter, og inntil 1.494 MWth fjernvarme.
Irkutsk-12 i Usolje-Sibirskoje, installert 1932 med 7,5 MW kapasitet fordelt på tre kokere, og med hovedsakelig leveranse av fjernvarme.
Irkutsk-16 kraftvarmeverk ved Zjelenogorsk, installert 1964 med inntil 18 MW kapasitet, og fra år 200 med tillegg av 8 kokere på til sammen 80 MW, med betydelig leveranse av fjernvarme til industri og gruver i Zjelenogorsk.


== Se også ==
Liste over verdens største kullkraftverk


== Eksterne lenker ==
Irkutsk CHP-6 - Global Energy Observatory
Irkutsk-9 - Global Energy Observatory
Irkutsk-10 - Global Energy Observatory
Irkutsk-10 Arkivert 13. april 2015 hos Wayback Machine. - Irkutskenergo.
Irkutsk-11 - Global Energy Observatory
Irkutsk-11 Arkivert 22. januar 2016 hos Wayback Machine. - Irkutskenergo.
Irkutsk-12 Arkivert 21. januar 2016 hos Wayback Machine. - Irkutskenergo.
Irkutsk-16 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. - Irkutskenergo.
Jajvinsk kraftverk

Jajvinsk kraftverk er et kombinert gasskraftverk og kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 600 MW, beliggende i Perm fylke ved Uralfjellene i Russland. Brenselskildene er kull og naturgass. Anlegget stod ferdig med dagens kapasitet i 1963.


== Eksterne lenker ==
OGK-4 - kraftverkets hjemmeside.
Kharanor kullkraftverk

Kharanor kullkraftverk er et kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 655 MW, beliggende 300 km sørøst for Tsjita i Sibir, Russland. Brenselskildene er kull. Anlegget ble påbegynt i 1995 og stod ferdig med dagens kapasitet i 2001.


== Eksterne lenker ==
OGK-3 – kraftverkets hjemmeside.
Petsjora gasskraftverk

Petsjora gasskraftverk er et gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 1 060 MW, beliggende i Petsjora i den autonome republikken Komi nordvest for Uralfjellene i Russland.
Anlegget ble påbegynt i 1975, og stod ferdig i 1991. Det har 3 blokker á 210 MW hver, og 2 blokker á 215 MW hver.


== Eksterne lenker ==
OGK-3 – kraftverkets hjemmeside.
Elektrogorsk gasskraftverk

Elektrogorsk gasskraftverk er et gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 604 MW, beliggende i byen Elektrogorsk i Moskva oblast, i det sentrale europeiske Russland. Det stod ferdig i 1985. Operatør er Mosenergo.


== Eksterne lenker ==
Mosenergo – beskrivelse av anlegget.
Smolensk gasskraftverk

Smolensk gasskraftverk er et gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 630 MW, beliggende i byen Smolensk det vestlige i Russland. Årsproduksjonen er 2,0 TWh. Anlegget ble påbegynt i 1972, og stod ferdig i 1983. Brenselkilden er naturgass.


== Eksterne lenker ==
OGK-4 - kraftverkets hjemmeside.
Tjumen-1 gasskraftverk

TETS-1, eller Tjumen CHP 1, er et varmekraftverk i Tjumen -90 km fra storbyen Tsjeljabinsk ved Uralfjellene, i Russland. Anlegget eies av Fortum, og de eier også Tjumen-2 gasskraftverk i samme by.  Total produksjonseffekt er 2.480 MW fordelt på strøm og fjernvarme.
Brenselskildene er  naturgass og har to brenselsenheter med kombinasjonssyklus.  Anlegget ble påbegynt i 1959 og åpnet i 1960. Effekten ved elektrisitetsproduksjon er 660 MW, mens varmeeffekten ved produksjon av lokal fjernvarme er 1.820 MW. I 2015 hadde anlegget utslipp på 2 049 000 millioner tonn CO2 og 1 380 tonn NOx.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tyumen CHP-1 - Global Energy Observatory.
Chema Teplosnabzhenija Munistipalnogo obrazobanija gorodskoj okrug gorod Tjumen na period 2014-2028 - Tjumen byregjering, 2013. Besøkt september 2017. (russisk)
Kurgan gasskraftverk

Kurgan gasskraftverk (Kurgan TETs-1) er et gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 480 MW, beliggende i Kurgan oblast i asiatisk Russland. Anlegget ble påbegynt i 1945, og stod ferdig i 1956.
Anlegget må ikke forveksles med det nylig igangsatte ubyggingsarbeidet Kurgan TETs-2 gasskraftverk.


== Se også ==
Liste over verdens største olje- og gasskraftverk
Niznij Novgorod kraftverk

Niznij Novgorod kraftverk er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 590 MW, beliggende ved Nizjnij Novgorod i det nordvestre Russland. Anlegget ble påbegynt i 1957, og stod ferdig i 2006.
Penza-1 kraftverk

Penza kraftverk nr 1 er et kombinert oljekraftverk og gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 385 MW, beliggende ved Penza et stykke fra Volga i det sentral-vestlige Russland. Anlegget ble påbegynt i 1944.
Sealing jutsu

Sealing Jutsu (Fūinjutsu) er en type jutsu i mangaserien Naruto. Den typen jutsu kan «seale» objekter, personer chakra eller sammen med en rekke andre ting i objekter.


== Ulike Fuinjutsu ==


=== S-Rank ===
Yin Seal: Release: Teknikken den 5. hokage bruker for å forbedre alle cellene i kroppen og bli enda sterkere
Sealing Technique: Illusionary Dragon Nine Consuming Seals: Teknikken Nagato bruker for å seale Jinchuriki'ene
Dead Demon Consuming Seal: Teknikken den 4. hokage brukte for å seale den nihalete demon reven på Naruto
Vorkuta (elv)

Vorkuta (russisk: Воркута) er ei elv i republikken Komi og det autonome området Nenetsk i Russland. Den er ei høyre sideelv til Usa, i Petsjoras nedbørfelt, og er 182 kilometer lang med et nedbørfelt på 4 550 km². 
Elva har sitt utspring fra lave, vestlige utløpere av Poljarnyj Ural. Den renner i sørvestlig retning gjennom myrlendt tundra, og passerer gjennom byen Vorkuta og kullfeltene i området rundt byen, før den munner ut i Usa 50 km lenger sør.
Vorkuta er frosset over fra midten av oktober til tidlig i juni. Elva brukes til vannforsyning for byene i Vorkuta-kullfeltene.
HTC TyTN II

HTC TyTN II, også kjent under navnet HTC Kaiser eller HTC P4550 er en Windows Mobile-basert mobiltelefon (Pocket-PC) som produseres av HTC. 
Den er en skyvetelefon med fullt qwerty-tastatur og touchskjerm, og leveres med bl.a. Microsoft Office og GPS. Vinkelen på skjermen, når den er slått ut, kan stilles slik at man lettere kan se skjermen når mobiltelefonen ligger på bordet. Den ble lansert i september 2007.   


== Spesifikasjoner ==
Skjerm: 2,8 tommer
Skjermoppløsning: 240 x 320
Styring: touchskjerm, 5-veis navigasjonsknapp
Batteri: 1350 mAh
Taletid: opptil 420 minutter (GSM), 264 minutter (3G)
Standbytid: opptil 365 timer (GSM), 350 timer (3G)
Kamera: 3 megapiksler, autofokus (sekundærkamera: VGA (640x480))
GPS
400 MHz Qualcomm prosessor
RAM: 128 MB
ROM: 256 MB
Quadband: GSM 850/900/1800/1900
GPRS, EDGE, UMTS (3G), HSDPA (turbo-3G) og HSUPA (Super-3G)
microSD minnekort
Operativsystem: Windows Mobile 6 Professional
Wi-Fi: IEEE 802.11 b/g
Bluetooth 2.0
Mini USB (HTC ExtUSB)
Størrelse: 112 mm (h), 59 mm (b) 19 mm (d)
Vekt: 190 g med batteri


== Eksterne lenker ==
HTC produktside
Kurefjorden naturreservat

Kurefjorden naturreservat er et naturreservat i Moss og Råde kommuner, Østfold. Naturreservatet ligger i den grunne Kurefjorden mellom Larkollen i Rygge og Oven i Råde, og har siden 1985 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler.
Reservatet ble opprettet i 1978 fordi dette er viktig område for rastende ender og vadere på trekk vår og høst, blant annet krikkand, stokkand, brushane og myrsnipe. Det er observert om lag 250 ulike fuglearter her, og området regnes som den viktigste lokaliteten for trekkende vadefugler i Oslofjordområdet. 
Kurefjorden er en grunn fjordarm. Ingen del av fjorden er dypere enn 7 meter. I de indre delene av fjorden finnes det store mudderflater som blir tilgjengelige for vaderne ved lavvann. Her vokser det blant annet salturt, ålegras og havgras. Det er fuktige grasmarker langs kysten og landskapet rundt består vesentlig av åker. 
Fjorden regnes som den beste lokaliteten for observasjon av våtmarksfugler i Østfold. Det står et fugleobservasjonstårn på reservatets nordvestre side, ved Rygge kommunes friluftsområde Kureskjæret.  


== Eksterne lenker ==
(no) Kurefjorden naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
mfu.no: faktaark (pdf)