jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ancien Régime

Ancien Régime (fransk: «gammelt styresett») er et begrep som ble introdusert i historievitenskapene senest etter at Alexis de Tocqueville publiserte essayet L'ancien régime et la Révolution (1856). 
Avhengig av sammenhengen kan begrepet Ancien Régime ha ulik betydning:

I sin snevre og opprinnelige betydning står begrepet for regjeringsformen til det franske kongehuset Bourbon, som kom til makten i 1589 med Henrik IV, og som deretter regjerte uten avbrudd i drøyt 200 år fram til den franske revolusjonen.I en mer generell form brukes begrepet iblant om europeisk historie i tida før Napoleonskrigene.I dag blir begrepet ofte brukt om et (vanligvis) eneveldig monarkistisk styresett som har overlevd seg selv og som ikke lengre er i takt med tida. Eksempler er Portugals monarki før 1910 og tsarveldet fram til 1917.


== Litteratur ==
Scan av L'ancien régime et la révolution, 7. opplag, Michel Lèvy Frère, Paris 1866 (pdf)
Rolf Reichardt: Ancien Régime. I Friedrich Jaeger (red.): Enzyklopädie der Neuzeit. Onlineversion 2014, doi:10.1163/2352-0248_edn_a0152000.
Ancien régime i Nordisk familjebok (2. utgave, 1904)


== Eksterne lenker ==
Stig Nilsson (1946)

Artikkelen om handler den klassiske fiolinist og komponist Stig Nilsson (1946).  Se annet sted for Stig Nilsson (1952), en folkelig musiker og tekstforfatterStig Nilsson (født 18. juni 1946 i Karlskoga) er en svensk-norsk fiolinist, kjent fra sitt virke som konsertmester i hovedstadens orkestre.  
Etter utdanning hos Endre Wolf i Stockholm, Tibor Varga i Tyskland og Franco Gulli i Italia, jobbet han i Sveriges Radios orkester (1967–72), fulgt av en overgang til Den Norske Operas orkester som konsertmester (1972).  Raskt ble han innhentet til samme jobb ved Oslo Filharmoniske Orkester (1977).
Han har spilt i Oslo Trio med Aage Kvalbein og Jens Harald Bratlie (1974–2001) og der mottatt Spellemannprisen 1979 og Musikkritikerprisen. I 1996 startet han Hardanger Musikkfest.
Hans søster er hornist Ingegärd Øien (gift med musikeren Per Øien). Selv giftet han seg med ballettdanseren Ellen Kjellberg i 1972 og fikk fiolinisten Anders Nilsson (1983).


== Premier ==
Musikkritikerprisen med Oslo Trio for Bartoks fiolinkonsert (1985)
Norsk Komponistforening's Årets utøver 1985, for uroppførelse av Lasse Thoresen symfoniske konsert for fiolin og orkester
Ridder av første klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for sitt bidrag både til musikklivet innen Norge og til nasjonens kulturelle anseelse internasjonalt»
Mariss Jansons' stipend 2006 (kroner 100 000).
Freia-stipendet 2006 (kroner 25 000)


== Utgivelser ==
Music in a Nordic summer Nigh (Victoria, 1992).  Med Håvard Gimse klaver.
Solo+ (2L, 2006).  Med sin sønn Anders Nilsson.  Komposisjoner av blant andre Wolfgang Plagge, Kjell Mørk Karlsen, Ketil Hvoslef, Terje Bjørklund, Bjørn Kruse og Øistein Sommerfeldt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stig Nilsson på Internet Movie Database
Copleymedaljen

Copleymedaljen ble innstiftet i 1731 og er en utmerkelse som deles ut årlig av det britiske vitenskapsakademiet Royal Society. Den deles ut for fremragende forskningsprestasjoner innen fysikk eller biologi. I år med oddetall deles den ut i fysikk, og i år med partall i biologi. Selve medaljen er laget av forgylt sølv, og prispengene er på 25 000  britiske pund (2015).
Det er ingen geografiske begrensninger eller restriksjoner på tidsbruk for forskningen som kan nomineres. Medaljen kan bli gitt til samme person flere ganger.


== Historie ==
Copleymedaljen ble innstiftet etter at Royal Society-medlemmet Godfrey Copley (1653 - 1709) testamenterte 100 pund til Royal Society med formål at foreningen skulle bruke pengesummen til å oppmuntre til fremskritt og oppdagelser gjort gjennom eksperimenter. Prisen ble første gang utdelt i 1731, og fra og med 1736 ble prisen gjort om til en medalje. I 1831 ble statuttene endret slik at forfatterne av vitenskapelige avhandlinger som komitéen fant fremragende, fikk medaljen.Opp gjennom tiden har flere kjente forskere mottatt Copleymedaljen - for eksempel Michael Faraday, Charles Darwin, Benjamin Franklin og Francis Crick. 


== Prisvinnere ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Royal Society: Copley Medal Besøkt 4. mai 2015
Darwinmedaljen

Darwinmedaljen er en sølvmedalje som deles ut av Royal Society hvert annet år. Den deles ut for «enestående arbeid i det brede omfang av områder innen biologi der Charles Darwin arbeidet, særlig evolusjon, populasjonsbiologi, organismebiologi, og biologisk mangfold». Medaljen ble innstiftet i 1890 til minne om Charles Darwin og er ledsaget med en gave pålydende 1000 britiske pund. Som med de fleste av Royal Societys medaljer må de nominerte komme fra Samveldet av nasjoner, med krav om at de enten må være en borger av en nasjon innen Samveldet eller har levd i en slik nasjon i minst tre år før nominasjon. Siden sin innstiftelse har medaljen blitt tildelt 64 personer. Medaljen ble første gang tildelt Alfred Russel Wallace for hans uavhengige opphav til teorien om artenes opprinnelse ved naturlig utvalg.


== Liste over prisvinnere ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Royal Societys side om Darwinmedaljen.
Sylvestermedaljen

Sylvestermedaljen er en bronsemedalje innstiftet i 1901 av Royal Society. Den deles ut hvert tredje år for landevinninger innen matematikken.
Medaljen er oppkalt etter James Joseph Sylvester (1814–1897) som var professor ved Oxford på 1880-tallet.


== Prisvinnere ==


== Eksterne lenker ==
Royal Societys side om Sylvestermedaljen Arkivert 9. juni 2008 hos Wayback Machine.
Altibox

Altibox er merkenavnet for et nasjonalt produkthus som gjennom samarbeid med flere lokale og regionale partnerne leverer internett-tjenestene bredbånd, IPTV og IP-telefoni gjennom fiberoptisk kabel. Altibox har 708 913 oppkoblede kunder per 31. desember 2020, og er nest største leverandør av bredbånd i Norge bak Telenor. Altibox er Norges største leverandør av fiberbredbånd og nest størst på TV-distribusjon uansett distribusjonsteknologi. 
Altibox er et datterselskap i Lyse-konsernet.Den 8. september 2009 byttet Lyse Tele AS navn til Altibox AS.


== Historie ==
I 2001 etablerte Lyse Energi selskapet Lyse Tele. Selskapet begynte å legge fiberkabler hjem til kundene. Gjennom fiberkabelen fikk kundene tv, telefoni og internett. Målet var den gang å ha 28 000 privatkunder i egen region innen 2017.Lyse utviklet en partnermodell med andre kraftselskap, og startet levering av fibertjenester over hele Norge.
Partnermodellen har vært viktig for Altibox sin vekst. I partnermodellen utvikler, leverer og forvalter Altibox AS produkter og tjenester frem til kunden, mens partnerne planlegger, bygger ut og vedlikeholder det lokale fibernettet. Det er partnerne som eier kundeforholdet, gjennomfører salg, fakturering og kundeservice, men Altibox AS har koblet nettene sammen til et nasjonalt stamnett og leverer tjenestene til partnerne.
Første partner ble signert i 2003. Partnerskapet har i løpet av årene vokst til over 40 partnere i Norge og Danmark.
I 2009 byttet Lyse Tele AS navn til Altibox AS. Selskapet er 100 % eid av Lyse AS.Ifølge analysebyrået EPSI har Altibox fra 2009 til 2020 hatt de mest fornøyde og lojale kundene innen bredbånd. 
I februar 2012 kåret organisasjonen Fibre-to-the-home Europe Altibox til Europas beste fiberoperatør.


== Produkter, tjenester og teknologi ==


=== Fibernettverk ===
Altibox tilbyr bredbånd med hastigheter opp til 1000/1000 Mbit/s. Fiberen er bygd opp med punkt-til-punkt-aksess. Siden 2010 har selskapet etablert sitt eget høykapasitetsbredbåndsnett som strekker seg gjennom alle landets fylker,. Altibox sitt nett består av ring «Sør» og «Midt» som har en kapasitet på 8 TBit/s. De er splittet i 800 linjer som hver har kapasitet på 10 GBit/s.


=== Digital-TV ===
TV blir levert som IPTV via eget vlan. Det er mulig å se TV i nettleser, på Android-telefoner nettbrett,, IOS-enheter og Apple TV.


=== IP-telefoni ===
Altibox tilbyr IP-telefoni til fastavgift med startavgift og tellerskritt til mobiltelefoner, spesialnummer og utenlandsnummer.


== Eierskap i regionale fiberselskap ==
Lyse har gjennom oppkjøp styrket satsingen på utbygging av fiberinfrastruktur og leveranse av Altibox sine produkter og tjenester.Lyse Fiberinvest har følgende selskaper i porteføljen:

Signal Bredbånd AS (100 %)
Lyse Fiber AS (100 %)
Istad Fiber (50 %)
Bergen Fiber AS (37,29 %)
Viken Fiber AS (65 %)
Altifiber AS (34 %)
Nordvest Fiber (50 %)
Altibox Danmark (100 %)
Nimbus (39 %)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Altibox – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kistere

Kistere (georgisk: ქისტები – kistegi, russisk: Кистинцы – kistintsy) er et tsjetsjensk-talende folkeslag i den østlige delen av Georgia. De bor for det meste i Pankisidalen i provinsen Kakheti, og i 2002 omfattet de en befolkning på 7 110 personer. Kisterne er hovedsakelig sunni-muslimer.


== Historie ==
Kisterne har sitt opphav fra tsjetsjenske og ingusjiske stammer som fra 1830 til rundt 1870 innvandret til den da ubebodde Pankisidalen samt enkelte andre nærliggende områder i provinsene Kakheti og Tusheti. Bosetterne fra nord kom delvis som følge av økonomisk nød, delvis for å unnslippe blodhevn og delvis som religionsflyktninger fra en bølge av islamisering som skylte fra Dagestan mot Tsjetsjenia. Den første kistiske bosetningen var landsbyen Khorbalo. I 1873 var det 865 kistere i Pankisidalen, i 1901 var det 1 352, og i 1979 rundt 6 000. 


== Språk og kultur ==
Kisterne snakker fremdeles en tsjetsjensk dialekt, som også er utbredt i Tsjetsjenia, men språket brukes bare i tale, ettersom det ikke gis undervisning i tsjetsjensk på de lokale skolene.
Innvandrerne fikk navnet «kistere» på georgisk, og selv om de fremdeles er nært beslektet både kulturelt, språklig og etnisk til de andre nakh-talende folkeslagene som ingusjere og tsjetsjenere, så har deres skikker og tradisjoner også mange likhetstrekk med andre øst-georgiske fjellfolk. 
Omtrent det samme området i Georgia er også hjemsted for batsere, et beslektet, men separat nakhisktalende folkeslag av nord-kaukasisk opprinnelse.


== Religion ==
Da kisterne begynte sin innvandring til Georgia ble overgang til kristendommen satt som en betingelse for tillatelse til å bosette seg i området. Først i andre halvdel av det 20. århundre skiftet flertallet av kisterne over til islam igjen. Majoriteten av kistere er i dag sunni-muslimer, men det finnes fremdeles mindre områder med kristne kistere i Pankisi, Tusheti og Kakheti.


== Eksterne lenker ==
Nikolaus von Twickel: «Die Kisten von Pankissi – georgische Patrioten tschetschenischer Abstammung» (tysk)
Wollastonmedaljen

Wollastonmedaljen er en vitenskapelig pris innen geologi som tildeles av Geological Society of London. Medaljen er oppkalt etter William Hyde Wollaston og ble opprinnelig laget av palladium, et metall som ble oppdaget av Wollaston.


== Liste over mottakere ==


== Eksterne lenker ==
Geological Society – Wollaston Medal
Freden i Füssen

Freden i Füssen eller Füssen-traktaten (tysk: Frieden von Füssen) var en fredsavtale som ble signert i Füssen i Bayern mellom Kurfyrstedømmet Bayern og Habsburgske Østerrike. Avtalen ble signert den 22. april 1745 hvorpå Bayern gav seg i den østerrikske arvefølgekrigen, hvor de hadde vært i en allianse  med Frankrike. 


== Bakgrunn ==
Etter erobringen av Praha av bayerske og franske tropper den 26. november 1741, erklærte kurfyrste Karl Albert av Bayern seg konge av Böhmen. Karl Albert ble valgt til keiser Karl VII av Det tysk-romerske rike den 24. januar 1742 og ble kronet den 12. februar samme år. 
Samme dag som kroningen i Frankfurt am Main okkuperte østerrikske tropper Bayern mens ungarske husarer plyndret München. Med fransk støtte kjempet Bayern mot Østerrike i tre år, men klarte til slutt ikke å drive østerrikerne ut. Da Karl VII døde i München den 20. januar 1745 signerte Maximilian III Josef av Bayern, som var hans etterfølger som kurfyrste av Bayern, en foreløpig fredsavtale med Østerrike. Men et mektig krigsparti ledet av Ignaz von Törring og støttet av Frankrike ønsket han å holde frem med krigen. Etter et avgjørende nederlag i slaget ved Pfaffenhofen den 15. april, valgte Maximilian Josef å signere en ny avtale. 


== Fredsavtalen ==
Den formelle fredsavtalen som ble signert i Füssen bestod av sytten punkter, to delpunkter og en hemmelig klausul. Maximilian gjorde slutt både på farens krav på Böhmen og keiserkronen, og anerkjente den pragmatiske sanksjonen. Østerrike gjorde ikke krav på reparasjoner og anerkjente valget av Karl VII som tysk-romersk keiser. Maximilian III lovet å støtte keiserkandidaturet til Frans I, som var ektemannen til Maria Teresia av Østerrike. Han måtte også sørge for å påvirke de stemmeberettigede under valget. Avtalen ble signert av Joseph Fürst zu Fürstenberg for Bayern og Rudolf Graf von Colloredo for Østerrike.


== Litteratur ==
Pleticha, Heinrich (red.) (1993): Deutsche Geschichte – Aufklärung und Ende des Deutschen Reiches, bind 8, Bertelsmann, Gütersloh; ISBN 3570037622.
Colt M1902

Colt M1902 er en halvautomatisk pistol utviklet av John Moses Browning og produsert av Colt.
Pistolen er bygget på Colt M1900 fra to år tidligere, og er nesten identisk. Forskjellen er at på denne så er den forenklet i mekanismen for å redusere antall deler, i tillegg ble en varsler for glidestykket lagt til. Sikringen som er på M1900 ble også fjernet. Grunnet problemer med at M1900 kunne fyre av et skudd hvis den ble mistet i bakken, ble tennstempelet kortet ned på M1902.
Våpenet ble aldri approbert av militære i noe land.


== Varianter ==
Pistolen ble laget i to versjoner:

Military M1902 – 18 068 produsert, 229 mm lengde, 8 patroner, 1020 gram
Sporting M1902 – 6927 produsert, 226 mm lengde, 7 patroner, 1010 gram


== Eksterne lenker ==
(en) Colt M1902 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Colt M1902 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Sam Lisker's ColtAutos.com
Steinbiter

Steinbiter (Anarhichadidae) er en gruppe piggfinnefisker. Det finnes tre arter steinbit i Norge, som alle har det karakteristiske brede, runde hodet, stor munn med kraftige tenner, og tykk, seig hud. De to førstnevnte er gode matfisker:

Gråsteinbit (Anarhichas lupus), opptil 125 cm lang. Den er blant de faste fiskene som bl.a egner seg godt til å grille.
Flekksteinbit (Anarhichas minor), opptil 140 cm.
Blåsteinbit (Anarhichas denticulatus), opptil 180 cm.


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. Torsvik, Mortensen, Nedreaas (red.) Fiskeribiologi ISBN 82-529-1720-8


== Eksterne lenker ==
(en) Steinbiter – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Steinbiter i Encyclopedia of Life 
(en) Steinbiter i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Steinbiter hos Artsdatabanken 
(sv) Steinbiter hos Dyntaxa 
(en) Steinbiter hos Fossilworks 
(en) Steinbiter hos ITIS 
(en) Steinbiter hos NCBI 
(en) Kategori:Anarhichadidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anarhichadidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
ITIS Standard Report: Anarhichadidae Besøkt 4. september 2007
Colt M1903 Pocket Hammer

Colt M1903 Pocket Hammer er en halvautomatisk pistol utviklet av John Moses Browning og produsert av Colt.
Pistolen er en kompaktversjon av Colt M1902, og har ingenting designmessig med Colt M1903 Pocket Hammerless eller Browning M1903 å gjøre.
Kontinental servering

Kontinental servering er et uttrykk for standard matkultur i den vestlige verden. Temaet har spesiell betydning ved reiser når reisende forventer bevertning i overensstemmelse med kontinental tradisjon.


== Se også ==
À La Carte
Colt M1900

Colt M1900 er en halvautomatisk pistol utviklet av John Moses Browning og produsert av Colt.
Pistolen var en helt ny modell for John Browning, og denne ble senere modell for Colt M1902, Colt M1903 Pocket Hammer, og Colt M1905. Med pistolen ble også den helt nye patronen .38 ACP introdusert.


== Eksterne lenker ==
(en) Colt M1900 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Colt M1900 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Eino Tukiainen

Eino Tukiainen (født 1. januar 1915 i Viborg, død 2. februar 1975 i Helsingfors) var en finsk turner.
Han var med i et OL for Finland, i 1936. Han var da 21 år gammel. Her fikk Finland bronse i lagkonkurransen. Individuelt fikk Tukiainen ingen medaljer, men fikk 27.-plass i ringer som beste individuelle resultat. Sammenlagt kom han på 33.-plass.


== Eksterne lenker ==
(en) Eino Tukiainen – Olympedia 
(en) Eino Tukiainen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Fjellbjørk

Fjellbjørk eller arktisk bjørk (Betula pubescens ssp. czerepanovii) er et løvtre som tilhører bjørkeslekten. Den ble tidligere regnet som en egen art (Betula tortuosa), men blir nå klassifisert som en genetisk variant eller underart (økotype) av vanlig bjørk (Betula pubescens). 

Fjellbjørk vokser i fjellregionen i hele Sør-Norge, i Nord-Norge også i lavlandet. I Norden vokser den i Finland, Sverige, Norge og på Island. Den danner tregrensen mot snaufjellet mange steder.
Den blir inntil 8 meter høy, og er motstandsdyktig mot frost og vind i fjellet, hvor den former seg etter terrenget. Stammene kan være forvridd og hele kronen kan ha form av enten tre eller busk, til dels nesten krypende. Bladene er tjukke og om høsten får de en gul-rød farge. 
Krypbjørk (Betula pubescens var. appressa) er en variant av bjørk, og 1 - 5 meter høy. Den vokser på Island, og i det nordligste Norge, Sverige og Finland. Stammen og selve greinene er krypende langs bakken.


== Kilder ==
Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1.
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
(en) fjellbjørk i Global Biodiversity Information Facility 
(no) fjellbjørk hos Artsdatabanken 
(en) fjellbjørk hos Panarctic Flora 
(en) fjellbjørk hos The International Plant Names Index 
(en) Kategori:Betula pubescens subsp. czerepanovii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Betula pubescens subsp. tortuosa – detaljert informasjon på Wikispecies 
Status er: «spiselig» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.
HS Vestby jr.

HS Vestby Jr. er resultatet av en sammenslåing av de tre vestbyklubbene Vestby IL, Hølen IK og Son Idrettsforening i oktober 2008. Laget består av juniorspillere fra Vestby, Son og Hølen i alderen 16 til 19 år, samt enkelte spillere fra guttelagene til SIF og VIL. Hovedtrener Glenn Holm er selv fra Son, men har tidligere i sin aktive fotballkarriere hatt en A-landskamp, og en U21 landskamp for Norge til tross for at han aldri har spilt i Tippeligaen.


== Historie ==
2008: De tre lagene Hølen, Son og Vestby slås sammen og danner HS Vestby Fotball.
2008: Første trening som HS Vestby jr.
2009: Første treningskamp borte mot Rygge
2009: Første seriekamp borte mot Torp. HS Vestby jr. taper 2-0.
2009: Første seier i serien hjemme mot Askim. HS Vestby jr. vinner 6-2.


== Stadionene ==
Hjemmekampene til HS Vestby jr. spilles på flere forskjellige baner. Det er tre gressbaner, en grusbane og en kunstgressbane som tas i bruk. Om vinteren veksles det mellom Son kunstgress og Risil grusbane, mens om sommeren er hele fem baner klare for bruk. De fem banene er jevnt fordelt rundt i kommune. Det er to i Son, to i Vestby og en i Hølen. Brandstad i Hølen er kun satt opp som treningsfelt, mens Risil i Vestby og Son Arena i Son benyttes både som treningsfelt og kampbane. Labo i Son og Vestby Stadion er begge gressbaner og brukes kun som kampbaner. 
For tiden bygges det en ny kunstgressbane ved siden av Risil Grusbane i Vestby, og den ventes å stå ferdig i løpet av høsten 2009. HS Vestby jr. regnes da med å ha mange av sine treninger der når den tid kommer. Kunstgressbanen på Risil har vært under planlegging i flere år, men det var først i vinteren 2008–2009 planleggingen og arbeidet begynte for alvor.


== Eksterne lenker ==
Offisiell side(Son)
Offisiell side(Vestby)
Artikkel Vestby Avis
NKI
Luna 7

Luna 7 eller Lunik 7 var det syvende romfartøyet i det sovjetiske Luna-programmet.
Luna 7 var et ubemannet romfartøy, og landet på Månen 7. oktober 1965.
Polhemsprisen

Polhemsprisen er en pris som deles ut for teknisk innovasjon på høyt nivå eller for geniale løsninger av et teknisk problem. Nyvinningen skal finnes tilgjengelig på den åpne markedet og være konkurrenskraftig. Den skal også være miljøvennlig over tid. Prisen har fått sitt navn etter Christopher Polhem.
I 1876 ble Polhemsfondet startet av Svenska Teknologföreningen, som i 1974 ble fusjonert med Civilingenjörsförbundet. Det ble i 2007 slått sammen med Ingenjörsförbundet til Sveriges Ingenjörer.
Fondet tilhører Sveriges Ingenjörer og avkastningen går til utdelingen av Polhemsprisen. 
Nomineringene foretas av Sveriges næringsliv, tekniske høyskoler og universitet samt av priskomiteen. 
Prisen, en gullmedalje og en pengesum (SEK 250 000), deles ut annethvert år.


== Eksterne lenker ==
Sveriges ingeniører, Polhemsprisen – en pris for tekniske innovasjoner
Skarpsno stasjon

Skarpsno stasjon er en tidligere jernbanestasjon på Skøyen–Filipstadlinjen. Den lå på Skarpsno i Bydel Frogner i Oslo, mellom Skarpsnoparken og Frognerstranda/E18.
Stasjonen åpnet i 1882. Lokaltogene sluttet å stoppe her i 1973, og i 1993 ble stasjonsbygningen revet. Stasjonsbygningen var nybarokk, oppført i 1917 etter tegninger av arkitekt Eivind Gleditsch.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 193. ISBN 82-90286-28-7. 
Aasmund Dahl, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Drammen distrikt: Drammenbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 65–72. 


== Eksterne lenker ==
(en) Skarpsno stasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons (no) Skarpsno stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Drammenbanen
Björkénska prisen

Björkénska prisen deles ut av Uppsala universitet uten å ta hensyn til yrke eller stilling i samfunnet som en belønning for framstående forskning som hviler på vitenskapelig grunn. Prisen kommer fra en donasjon av legen John Björkén som døde i 1893 og utgjør i dag den fremste vitenskaplige utmerkelsen ved Uppsala universitet.
Priset deles ut årlig på Björkéns dødsdag den 16. desember, og ble første gang delt ut i 1902.


== Mottakere (ufullstendig) ==
2011 – Ulf Landegren
2010 – Måns Ehrenberg
2009 – Tord Ekelöf og Mats Leijon
2008 – Kurt Nordström
2007 – Astrid Gräslund og Svante Björk
2006 – Karna Lidmar-Bergström og Thomas Nyström
2005 – Lars Olson
2004 – Börje Johansson og Peter Stoica
2003 – Jan-Erling Bäckvall
1981 – Arvid Carlsson
1953 – Arne Fredga
1916 – Svante Murbeck
Tycho Tullberg


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Björkénska priset - Uppsala universitet