jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pavel Josef Vejvanovský

Pavel Josef Vejvanovský (ca. 1633 – 1693) var en böhmisk komponist, trompetist og korleder («Cori praefectus»).


== Liv ==
Vejvanovský studerte ved jesuittkollegiet i Opava mellom 1656 og 1660 og ble der kjent med Heinrich Ignaz Franz Biber. I 1664 ble Vejvanovský medlem av kapellet til fyrstbiskop Karl Liechtenstein-Kastelkorn (1624–1695) i Olomouc. Biber var leder for orkesteret ved biskopens sommerresidens i Kroměříž fram til han forlot posten i 1670. Vejvanovský overtok da funksjonen som leder for ensemblet, og hadde den fram til sin død i 1693. Han fikk imidlertid aldri tittelen kapellmester og forble titulert trompetér (tubicen campestris).
Vejvanovský behersket flere språk og eide et betydelig bibliotek.


== Musikk ==
Omtrent ett hundre verk, messer motetter offertorier, vespere og instrumentalverk er bevart. Hans komposisjonsstil er en syntese av den senere wienerske og venetianske barokkmusikken og verkene hans preges av en fascinerende blanding av friske melodiføringer, strengt formal oppbygging og en kompleks og dyktig utført instrumentering.


== Verk ==


=== Messer ===


=== Offertorier og motetter ===


=== Vespere, litanier og antifoner ===


=== Instrumentalverk ===


== Referanser ==


== Litteratur ==
Don L. Smithers: The Music and History of the Baroque Trumpet before 1721, 2. opplag. Carbondale 1988.
Jiří Sehnal: «Pavel Vejvanovskýs Beziehungen zu Schlesien» i Musikkultur in Schlesien zur Zeit von Telemann und Dittersdorf. Berichte der musikwissenschaftlichen Konferenzen in Pszczyna/Pless und Opava/Troppau 1993, Sinzig 2001, 237-248.
Jiří Sehnal (red.): Musik des 17. Jahrhunderts und Pavel Vejvanovský, Sborník Kroměříž 1993/ Brno 1994, darin:
Jiří Sehnal: Pavel Vejvanovský and the Kroměříž music collection - Perspectives on seventeenth-century music in Moravia, Olomouc / CS 2008.


== Eksterne lenker ==
(en) Pavel Josef Vejvanovský – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Pavel Josef Vejvanovský på Discogs 
(en) Pavel Josef Vejvanovský på MusicBrainz 
(en) Pavel Josef Vejvanovský på Spotify 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Pavel Josef Vejvanovský i International Music Score Library Project

(cs)Vejvanovský, Pavel Josef, ceskyhudebnislovnik.cz
EM i friidrett 1986 – 100 meter menn

Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 100 meter herrer ved EM i friidrett 1986 i Stuttgart, Vest-Tyskland der finalen ble avholdt 27. august. 
Einar Sagli og Odd Erik Kristiansen representerte Norge. Ingen av dem kom videre fra innledende heat.


== Rekorder ==
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:

Det ble satt nye mesterskapsrekorder under konkurransen:


== Finalen ==
Vind: -0,1 m/sek


== Kvalifisering (norsk deltager) ==


== Eksterne lenker ==
Resultater
Norske EM-deltakere
Amasonitt

Amasonitt er en variant av mikroklin (K[AlSi3O8]) i feltspatgruppen som inneholder spormengder (ppm) av bly, vann (OH), eller vakanser i gitterstrukturen, og som dermed gir mineralet en karakteristisk grønnlig farge. Ved å varme amasonitt opp til over 400 grader celsius mister mineralet sin grønnfarge, slik at amasonitt primært dannes under lave temperaturer. Fargen kan variere i ulike turkisgrønne nyanser. Amasonitt er en halvedelsten og slipes ofte til smykker. Navnet kommer fra Amazonas. Forekomster for mineralet finnes i  Brasil, India, Kenya, Madagaskar, Namibia, Russland, USA. Kjente norske lokaliteter er blant annet amasonitt pegmatittene i Tørdal og Evje-Iveland, samt Hamarøy og Drag i Tysfjord.


== Funn i Norge ==
I Norge er amasonitt funnet på en rekke lokaliteter:

Evje i Aust-Agder
Fauske i Nordland
Grønøy i Nordland
Hamarøy i Nordland
Iveland i Aust-Agder
Jotunheimen i Oppland
Leira i Oppland
Namdalen i Nord-Trøndelag
Nissedal i Telemark
Skjåk i Oppland
Totenåsen i Oppland/Akershus
Tørdal i Telemark


== Se også ==
Halvedelstener


== Kilder ==
Norsk steinbok: norske mineral og bergartar av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995


== Eksterne lenker ==
Artikkel i Store norske leksikon
Amfolytt

Amfolytt er et stoff som inneholder et zwitterion (fra tysk zwitter, hybrid) eller amfoion. Dette er et ion som har både en negativ og en positiv ladning. Ionet kan dermed betraktes som elektrisk nøytralt. Aminosyrer er oftest amfolytter ved fysiologisk pH. Vann er et eksempel på en amfolytt fordi den er dipol. Dette gjør at den kan opptre som en syre og en base.


== Litteratur ==
Rayner-Canham, Geoff; Overton, Tina (2010). Descriptive inorganic chemistry (5 utg.). New York. Freeman. ISBN 1429218142. 
Rayner-Canham, Geoff; Overton, Tina (2014). Descriptive inorganic chemistry (6 utg.). New York, N.Y. Freeman. ISBN 9781464125577. 
Klein, David R. (2012). Organic Chemistry. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149. 
Bruice, Paula Yurkanis (2010). Essential Organic Chemistry (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169. 
McMurry, John; McMurry, Susan (2012). Organic Chemistry (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556. 
Chang, Raymond (2008). General chemistry : the essential concepts (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261. 
Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). General chemistry : the essential concepts (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.
Erot

En erot er i gresk mytologi en mangfoldiggjort Eros, tilsvarende amorin eller cupido i romersk mytologi, en mangfoldiggjort Amor.  Disse smågudene opptrer både alene og i flokk, og fremstilles i billedkunsten som putti, små bevingede gutter, og gjerne utstyrt med Amors pil og bue.
Disse mangfoldiggjorte kjærlighetsgudene var vanlig i utsmykninger på romersk tid, men gikk ut av bruk med kristendommens komme.  Først i renessansen ble de hentet frem igjen, hvoretter deres popularitet nok har variert, men de har siden vært i bruk.
Eroter er ofte i følge med kjærlighetsguddinnen, hva enten hun kalles Afrodite eller Venus.  Allerede i Pompeiis veggmalerier finner vi henne med et følge av eroter.
Men de små kjærlighetsgudene opptrådte også på egen hånd, for eksempel i bryllup:


== Eksterne lenker ==
(en) Erotes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Amygdalin

Amygdalin (fra gresk: ἀμυγδάλη mandel), C20H27NO11, også kalt laetrile, er et glykosid opprinnelig isolert fra frøene til treet Prunus dulcis, også kjent som bittermandel, av Pierre-Jean Robiquet
og A. F. Boutron-Charlard i 1803, og deretter utforsket av Liebig og Wöhler i 1830.  Amygdalin markedsføres som Laetrile eller vitamin B-17, men er ikke et vitamin.


== Laetrile ==
Laetrile er en halvsyntetisk variant av amygdalin som ble fremstilt på 1950-tallet, og svært ofte brukes begrepene laetrile og amygdalin om hverandre.


== Alternativ kreftmedisin ==
Markedsføring av den alternative kreftmedisinen B-17 har vakt oppmerksomhet i norske fagmiljøer fordi amygdalin frigir den farlige giften cyanid. Statens legemiddelverk gikk i 2009 ut med en advarsel mot å bruke produktet. Den vitenskapelige forskning som er gjennomført viser at amygdalin har ingen helbredende effekt på kreftpasienter, men stoffet kan derimot kan gi alvorlige bivirkninger som blåsyreforgiftning. Det påstås fra tilhengerne av B-17 at det er blitt gjort vitenskapelige undersøkelser med fremragende funn når det gjelder kreftbehandling, men at disse resultatene er blitt undertrykket som en del av en konspirasjon fra legemiddelbransjen. Blant forsvarerne av B-17 som kreftmedisin er den amerikanske forfatteren G. Edward Griffin som i 1974 skrev boken World Without Cancer og Ty Bollinger som har skrevet boken Step Outside the Box. I Norge har B-17 også blitt frontet av trondheimslegen David De Clive-Lowe. Mange av forkjemperne for B-17 fraråder også konvensjonell kreftbehandling.En av teoriene bak behandling med B-17 er myten om Hunza-folket som påstås å ha en svært høy gjennomsnittsalder og oppsiktsvekkende god helse grunnet sitt helt spesielle kosthold. Disse mytene er alle vitenskapelig tilbakevist.I 2004 ble en amerikansk statsborger dømt til fem års fengsel for å ha behandlet kreftpasienter med amygdalin.


== Referanser ==
STCW-konvensjonen

STCW-konvensjonen (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers) er en internasjonal konvensjon som setter kvalifiseringskrav for skipsførere, offiserer og annet vaktgående personell på handelsfartøy. STCW ble antatt ved en konferanse i Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen i 1978 og trådte i kraft i 1984. Regelverket ble senere kraftig utvidet i 1995.
STCW-95-konvensjonen av 1978 var den første internasjonale konvensjon som etablerte minimumskrav for trening, sertifisering og vaktsystemer. Før STCW-95-konvensjonen ble dette bestemt av de ulike lands myndigheter og variasjonene var store, både for krav til kompetanse og prosedyrer, dette på tross av at skipsfart er en internasjonal næring.


== Andre IMO-konvensjoner ==
STCW-F-konvensjonen om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for personell på fiskefartøyer
SOLAS
Konvensjon om lastelinjer – Den internasjonale konvensjon om lastelinjer, 1996
BC CODE – Internasjonal kode for trygg behandling av faste bulke laster, 2004


== Se også ==
Havnestatskontroll


== Eksterne lenker ==
Sjøfartsdirektoratets veiledning til STCW
«International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers (STCW)», fra IMOs nettsider (engelsk)
Anisotropi

Anisotropi (fra gresk: «iso» betyr lik, «tropos» betyr retning; dermed ikke-isotrop) beskriver en egenskap der forholdene er ulike avhengig av retning. En presis definisjon er avhengig av fagfeltet uttrykket brukes i. I fysikken brukes uttrykket gjerne for å beskrive et objekt eller et fenomen der de fysiske egenskapene er ulike i ulike retninger. I motsetning til isotropi, der egenskapene er like i alle retninger uansett, vil anisotropisk materiale gi ujevne formasjoner.
I matematikken kan et punkt være isotropt eller anisotropt. Et godt eksempel er en kule. Midtpunktet i denne kula er isotropt da lengden ut til skallet av kula er like langt i alle retninger. Hvis formen var en kube ville midtpunktet vært anisotropt fordi det er en lenger avstand fra sentrum til hjørnene enn til de flate sidene.
Anisotropisk stråling har ulike intensiteter i ulike retninger; et anisotropisk felt virker med ulike krefter avhengig av hvor partikkelen er orientert. Tre er et anisotropisk materiale. Dets holdbarhet, og dets utvidning beroende på luftens fuktighet, er ulike i longitudinal, radial og tangentiell retning.
Askerøya

Askerøya er ei øy i Tvedestrand kommune i Agder. Den ligger like vest for Lyngør mellom Lyngørfjorden i nord og Sandøyfjorden i sør.Det høyeste punktet på øya er Flaufjell på 44 meter over havet. 


== Referanser ==
Shangzhi

Shangzhi (kinesisk: 尚志; pinyin: Shàngzhì) er et byfylke i den subprovinsielle by Harbin i provinsen  Heilongjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 598 158 innbyggere i 1999.Byen het tidligere Zhuhe (kinesisk: 珠河, pinyin: Zhūhé). I 1946 fikk den nytt navn, etter en berømt motstandskjemper, Zhao Shangzhi, som hadde kjempet mot japanernes okkupasjon av Mandsjuria.
Den mest kjente byen i Shangzhi byfylke er Yabuli (亞布力 / 亚布力), med Asias største skisenter. 


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 301 går fra Suifenhe via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar til Manzhouli i Indre Mongolia.


== Referanser ==
Fujin

Fujin (kinesisk: 富锦; pinyin: Fùjǐn) er et byfylke i byprefekturet Jiamusi i provinsen Heilongjiang i  Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 424 491 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Subdistrikter:

Chengshi (城市街道); Chengguan (城关街道); (de to var tidligere storkommunen Fujin (富锦镇).Storkommuner:

Chang'an (长安镇); Dayushu (大榆树镇); Erlongshan (二龙山镇); Hongsheng (宏胜镇); Jinshan (锦山镇); Shangjieji (上街基镇); Toulin (头林镇); Xiangyangchuan (向阳川镇); Xinglonggang (兴隆岗镇); Yanshan (砚山镇);Statsskoger:

Dongfenggang (东风岗林场); Gongnong (工农林场); Shilashan (石砬山林场); Taidonglin (太东林场);Statsgårder:

Chuangye (创业农场); Daxing (大兴农场); Qixing (七星农场);Dessuten en statlig såkornsdyrkingsstasjon (种蓄场) og en statlig svineoppdrettsgård (种猪场).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 221 løper gjennom området. Den begynner i Harbin og løper til Tongjiang, begge i Heilongjiang.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside
EM i friidrett 1990 – 100 meter menn

Dette er de offisielle resultatene for øvelsen 100 meter herrer ved EM i friidrett 1990 i Split, Jugoslavia der finalen ble avholdt 28. august. 
Geir Moen og Aham Okeke representerte Norge. Ingen av dem kom videre fra innledende heat.


== Rekorder ==
Mesterkskapsrekord før denne konkurransen:

Det ble satt nye mesterskapsrekorder under konkurransen:

* Tiden som ble oppnådd i finalen var bedre, men medvinden var over den tillatte grensen på 2,0 m/sek.


== Finalen ==
Vind: +2,2 m/sek


== Kvalifisering (norsk deltager) ==


== Eksterne lenker ==
Resultater
Norske EM-deltakere
Manzhouli

Manzhouli, eller Mandchouli, (kinesisk: 满洲里; pinyin: Mǎnzhōulǐ) er et byfylke i byprefekturet Hulun Buir i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 158 263 innbyggere i 1999.Byen er grenseby mot Russland. Under den russiske borgerkrig var Manzhouli, som er tilknyttet det kinesiske jernbanenett, det militære hovedkvarter for general Grigorij Semenov.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 301, som går fra Suifenhe i provinsen Heilongjiang via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar, ender i Manzhouli.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens nettside
Artikkel i Inner Mongolia News
Reidar Finsrud

Reidar Finsrud (født 5. mars 1946 i Drøbak) er en norsk kunstner. Han er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole – grafisk linje, der han ble uteksaminert i 1970 med diplomoppgaven «Venezia», som fikk karakteren: Innstilling til kongen (den tredje i SHKS sin historie). I 1975 åpnet han Galleri Finsrud, det største privateide galleriet på Østlandet. Samme året startet han også opp «Finsrud`s tegne- og maleskole».


== Multikunstner og oppfinner ==
Finsrud regnes av mange i dag som en av våre mest allsidige kunstnere. Han arbeider innen de fleste teknikker og formater: Maleri, tegning, grafikk og skulptur. Driver med nytenkning, tekniske oppfinnelser og industridesign. Mye medieomtale fikk hans nå kjente Perpetuum mobile, som stod ferdig konstruert i 1996. Han har utviklet sin egen støpeteknikk, som blir brukt ved de aller fleste av hans skulpturer. Teknikken tillater direkte støp, slik at hver skulptur er en original (og ikke en kopi av en original, som er tilfellet ved f.eks. bronsestøp av en skulptur). Han har også konstruert en egen trykkpresse, som benyttes i fremstillingen av grafiske kunsttrykk.
Det er også laget en dokumentarfilm om Finsrud, Det umuliges kunst, som er blitt vist på NRK og diverse internasjonale TV-stasjoner. Filmen omhandlet Finsruds kunstneriske virksomhet med særlig fokus på hans Perpetum mobile og den ble regissert av Øyvind Asbjørnsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Reidar Finsruds offisielle nettsted
Østlandets blad – Multikunstner i da Vincis fotspor
Østlandets blad – Falsen tilbake i retten
Xinle

Xinle (kinesisk: 新乐; pinyin: Xīnlè) er et byfylke i byprefekturet Shijiazhuang i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 434 939 innbyggere i 1999.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett vbed Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens nettsider
Admiralitetskirken

Admiralitetskirken svensk, Amiralitetskyrkan (Ulrica Pia) er en kirke i den svenske byen Karlskrona. Kirken ble gitt det latinske navnet Ulrica Pia etter dronning Ulrika Eleonora. Kirken ble innviet i 1685 og ble bygget av tømmer fra Riga, på den tiden en del av Sverige. Kirken er en del av Karlskrona verdensarv.
Det er ikke helt klarlagt hvem som har tegnet kirken, men det er mulig at arkitekten var generalkvartermester Erik Dahlbergh.


== Eksterne lenker ==
Fortifikationsverket - Amiralitetskyrkan/Rosenbom
Kungliga Karlskrona Amiralitetsförsamling
Karlskrona kommune om Amiralitetsparken
Sverigeresor.se - Amiralitetskyrkan
Sveriges kirker - Amiralitetskyrkan
Europavei 576

Europavei 576 går mellom Cluj-Napoca og Dej i Romania. Veiens lengde er rundt 60 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Europavei 574

Europavei 574 går mellom Craiova og Bacău i Romania. Veiens lengde er rundt 420 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Sysselsetting

Sysselsetting er et ord på det at folk er i arbeid. Uttrykket brukes dels som synonymt for arbeide i sammenheng med arbeidsmarkedsstatistikk. (Næring x gir sysselsetting til n antall arbeidstakere).
Statistisk sentralbyrå definerer sysselsatte som personer som utførte inntektsgivende arbeid av minst én times varighet i løpet av tidspunktet som undersøkes (referanseuka/referansedagen), samt personer som har et slikt arbeid, men som var midlertidig fraværende på grunn av sykdom, ferie, lønnet permisjon eller lignende. Personer som er inne til førstegangs militærtjeneste regnes som sysselsatte. Sysselsatte er summen av lønnstakere og selvstendig næringsdrivende. Ufrivillig helt permitterte, med en sammenhengende varighet på inntil tre måneder, blir regnet som sysselsatte, men midlertidig fraværende.I tider med normal arbeidsledighet brukes uttrykket for å beskrive offentlig igangsatt virksomhet, gjerne slikt som ikke gir en umiddelbar økonomisk gevinst, men tar sikte på å gjøre arbeidstakere bedre egnet. 
I krisetider vil regjeringen og andre offentlige instanser kunne sette i gang prosjekter for å holde sysselsettingen oppe i segmentene. Dette kaltes folkelig for «nødsarbeide» mellom 1930 og 1940. Forventningene i 2008-krisen er at det blir stilt midler til rådighet for bransjer som ellers ikke kan holdes i gang slik at arbeidsledighet og dårlig økonomi skal gi minst mulig ødeleggende effekt.


=== Undersysselsatte ===
Personer som jobber deltid, men som har forsøkt å få lengre avtalt arbeidstid og som kan starte med økt avtalt arbeidstid innen en måned, regnes som undersysselsatte.


== Referanser ==
Liste over Philadelphia Flyers-spillere

Liste over Philadelphia Flyers-spillere inkluderer spillere som har spilt en grunnseriekamp eller sluttspillkamp for Philadelphia Flyers siden klubben ble etablert i 1967. 500 forskjellige spillere har spilt for the Flyers, som spiller i National Hockey League (NHL).
Den 14. oktober 2008 hadde 43 målvakter og 457 utespillere spilt minst en serie eller sluttspillkamp med Philadelphia Flyers siden laget ble med i NHL. The Flyers vant Stanley Cup i 1974 og 1975 med totalt 26 spillere. 17 av dem var med å vinne begge årene. De 500 medlemmene gjennom historien er med i listen under med statistikk som er komplett helt til 2007-08 sesongen. 


== Nøkkel ==
██  Stanley Cup vinner for Flyers.
██  Spiller for Flyers under 2008–09 sesongen


== Keepere ==
Note: Dette er sist opptatert i slutten av 2007–08 sesongen


== Utespillere ==


== Kilder ==
Lee-Metford

Lee-Metford (Magazine Lee-Metford – MLM) var et britisk armegevær som ble produsert fra 1884–1896. Den var det første magasingeværet i det britiske forsvaret og den første militærriflen med et boksmagasin. Den erstattet bakladeren Martini-Henry i 1888 og ble forløperen til Lee-Enfield.


== Design ==
Riflen ble antatt av det britiske forsvaret etter en lang designperiode. Den endelige designen var en kombinasjon av to våpen lagt fram for komiteen: James Paris Lees mekanisme og William Ellis Metfords løp. Metfords løp hadde en uvanlig rifling. Selve løpet var et syvsidet polygont i tverrsnitt, der hjørnet mellom hver side fungerte som rifling. Denne designen var ment å hjelpe til med å fjerne oppbyggingen av sot som var et vedvarende problem med militære våpen for svartkrutt. Metford-riflingen gjorde var også lettere å pusse enn løp med konvensjonell rifling.
Lees mekanisme var en sylinderlås med låseklakkene i bakkant av sluttstykket, i motsetning til samtidige designer som Steyr-Mannlicher M1895 og Mauser Gewehr 98. Denne konstruksjonen er litt svakere enn systemer med låseklakkene foran på sluttstykket, men gjør at hevarmen blir liggende rett over avtrekkeren, slik at det er lett og enkelt å ta ladegrep. Dette gjorde våpnet egnet til hurtig ildgivning sammenliknet med andre samtidige mekanismer. I tillegg hadde hadde Lee-Metford-riflen et avtakbart magasin. Dette kunne lades med åtte eller ti patroner i henholdsvis MkI og MkII-versjonen av riflen. På tidlige versjoner var magasinet festet til geværet med en kort lenke.


== Lee-Metford i tjeneste ==
Riflen brukte en tidlig utgave av den britiske .303-patronen ladet med svartkrutt. Selv om den var det første magasinvåpenet, var den i stor grad et overgangsvåpen mellom de gamle bakladerene og de senere våpnene laget for røyksvakt krutt. Da det franske forsvaret innførte den nye 8 mm Lebel lebell-patronen med korditt, viste den grunne Metford-riflingen seg å tåle det høyere trykket og kulehastighetene fra det nye drivmidlet dårlig. De fleste løp ble slitt ned og var ubrukelige etter bare noen få tusen skudd. Løsningen ble et nytt løp med dypere rifling designet ved Royal Small Arms Factory i Enfield, og den nye designen døpt Lee-Enfield, som deretter ble den nye standardvæpningen i det britiske infanteriet.Lee-Metford var bare i bruk som offisielt armegevær i noen får år, frem til 1895. Mange ble bygget om og fikk Enfiled-løp med kuttet dypere rifling og baksikte slik at de kunne bruke de nye patronene med røyksvakt krutt. Både originale og ombygde Lee-Metford ble brukt under første verdenskrig siden det enda ikke var nok Lee-Enfield til alle, og ble fortsatt brukt av reservister og kolonistyrker frem til 1926.


== Arvtagere ==
Riflen ble erstattet av Lee-Enfield geværet, som hadde mer eller mindre den samme mekanismen, men et Enfield-løp beregnet på røyksvakt krutt.


== Referanser ==
Abborrfors

Abborrfors (finsk Ahvenkoski) er et sted ved den vestligste grenene av Kymmene älv, 16 kilometer øst for byen Lovisa i Finland. I årene 1743-1809 var Abborrfors grensested mellom Sverige og Russland og det ene av to russiske angrepsakser i finskekrigen 1808-1809 gikk gjennom Abborrfors.


== Kilder ==
Abborrfors i Nordisk familjebok (2. utgave, 1904)