jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Franz Xavier Zwack

Franz Xaver von Zwack, også kalt Franz Xaver Zwack(h) von Holzhausen (født 1756, død 1843 i Mannheim) var en hoffråd og regjeringspresident i München og Speyer. Zwack ga trolig opphav til den regionale benevnelsen Zwockel, som personer fra Pfalz benyttet om Bayern.
Franz Xaver von Zwack var utdannet innenfor rettsvitenskap fra 1774 til 1776 i Ingolstadt, og ble i som Dr. jur. i 1777 ansatt i kanselliet i München. I 1778 ble han utnevnt som hoffråd.
Under dekknavnene «Cato», «Marcus Portius», «Donaus» og «Philipp Strozzi» var han den 1. mai 1776 en av de fem opprinnelige grunnleggerne av Illuminatus-ordenen. Der var han en av de såkalte aeropagittene og professor Adam Weishaupts høyre hånd frem til Adolph Freiherr Knigges inntreden i ordenen i juli 1780.
I 1778 ble han innviet i frimurerlosjen Zur Behutsamkeit i München, der han ble losjens heraldiker. Senere ble han også medlem av losjen «Theodor zum guten Rath».
Etter kurfyrstens andre edikt mot Illuminatus-ordenen den 2. mars 1785, ble han oppsagt fra sin stilling og landsforvist til Landshut.
Hans hjem i Landshut ble ransaket 11. oktober 1786, og man fant da mer enn 200 brev mellom Weishaupt og Areopagittene, og interne dokumenter fra ordenen med tabeller over symboler, ordenens interne kalender, dens geografiske dekknavn, emblemer, statutter, og innvielses-seremonier. Myndighetene publiserte deler av dokumentene i 1787 under navnet Einige Originalschriften des Illuminatenordens (Noen av Illuminatus-ordenens originalskrifter). Under tittelen Geschichte des Illuminaten-Ordens von Fr. X. Zwack  ble medlemslister offentliggjort i 1787, og senere gjengitt i bokform i 1975 under tittelen det hemmelige forbundet Illuminati.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Richard van Dülmen: Der Geheimbund der Illuminaten. Darstellung, Analyse, Dokumentation,  Bad Cannstatt, Stuttgart, 1975
Charles William Heckethorn: The Secret Societies of all ages and Countries, George Redway, London, 1897
Reinhard Markner, Monika Neugebauer-Wölk & Hermann Schüttler: Die Korrespondenz des Illuminatenordens. Niemeyer, Tübingen. Band 1. 2005, ISBN 3-484-10881-9.
Hermann Schüttler: Die Mitglieder des Illuminatenordens 1776–1787/93. Ars Una, München 1991, ISBN 3-89391-018-2


== Eksterne lenker ==
Max Romeo

Max Romeo (født Maxwell Livingston Smith 22. november 1947 i St. D`Acre i St. James på Jamaica) er en jamaicansk roots reggaeartist og låtskriver. Han har i over fire tiår vært en revolusjonær artist og talsmann for Rastafar-I.Max Romeo flyttet hjemmefra allerede da han var 14 år gammel for å jobbe på en sukkerplantasje. Da han var 18 år vant han en talentkonkurranse og flyttet til hovedstaden Kingston i håp om en karriere innenfor musikk.
I 1965 dannet Max Romeo vokaltrioen Emotions sammen med Kenneth Knight og Lloyd Shakespeare. Emotions utga flere singler, som blant annet «(Buy You) A Rainbow», men i 1968 bestemte Max Romeo seg for å satse på egen solokarriere. Han dannet bandet The Hippie Boys som like etterpå skiftet navn til The Upsetters. Max Romeo og The Upsetters gjorde en rekke opptak med den verdenskjente jamaicanske produsenten Lee «Scratch» Perry. 
Det var sammen med The Uppsetters og Lee «Scratch» Perry at Max Romeo spilte inn noen av sine mest kjente låter, bandt annet «One Step Forward» og «Chase the Devil». 
Etter suksessen med The Upsetters og Lee «Scratch» Perry signerte Max Romeo platekontrakt med plateselskapet Island Records. Max Romeos reggaehiter hadde ikke bare slått stort an på Jamaica, men også i Storbritannia. Albumet War ina Babylon ble sluppet i 1976 og ble en stor suksess.I 1978 flyttet Max Romeo fra Kingston til New York City i USA. Her skrev han musikalen Reggae sammen med Michael Butler (forfatteren og låtskriveren til musikalen Hair), hvor Max Romeo selv spilte hovedrollen. På begynnelsen av 1980-tallet samarbeidet Max Romeo en del sammen med Rolling Stones. Max Romeo korer på Rolling Stones-albumet Emotional Rescue, og i 1981 spilte Rolling Stones' gitarist Keith Richards gitar på Max Romeos album Holding Out My Love to You. Max Romeo og Keith Richards produserte albumet sammen. 
Senere gjennom 1980-, 1990- og 2000-tallet var Max Romeo mye i USA og Storbritannia. Han fikk da utgitt en rekke album og er fortsatt en aktiv reggaeartist. 


== Diskografi ==
A Dream (1969)
Let the Power Fall (1971)
Revelation Time (1975)
War ina Babylon (1976)
Reconstruction (1979)
Rondos (1980)
Holding Out My Love to You (1981)
One Horse Race (1985)
Transition (1989)
Fari – Captain of My Ship (1992)
Our Rights (1992)
Cross or the Gun (1995)
Selassie I Forever (1999)
Love Message (1999)
Something is Wrong (1999)
In This Time (2001)
Pocomania Songs (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Max Romeo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Max Romeo hos Internet Broadway Database 
(en) Max Romeo på Discogs 
(en) Max Romeo på MusicBrainz 
(en) Max Romeo på Spotify 
(en) Max Romeo på Songkick 
(en) Max Romeo på Last.fm 
(en) Max Romeo på Genius — sangtekster 
(en) Max Romeo på AllMusic
Ørjan Burøe

Rolv Ørjan Burøe (født 8. juli 1974 på Geilo) er en norsk komiker som er kjent for sine opptredener både på scenen og på TV. Han har jobbet som stand-up-komiker siden 1990-tallet og har hatt sentrale roller i TV-programmer som Judas (2003) og Splitter pine gal (2006). Han har også jobbet som programleder i Frokostshow på Radio1.
Burøe har jobbet som komiker siden 1997. Han har jobbet en del sammen med Terje Sporsem og sammen har de blant annet satt opp forestillingene «Tro håp og kjærringer» (Tjøme 2002) og «Nesten kjent fra tv» (Kragerø 2004). De var også sammen om TV-serien Judas. Han har satt opp to soloforestillinger, Fordommer (2016 til 2018) og Store Gutter Gråter Ikke (2019 til 2021).
Burøe var gift med bloggeren Marna Haugen, kjent for bloggen Komikerfrue. De har begge vært med i TV 2 Livsstil-serien Bloggerne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ørjan Burøe på Internet Movie Database
Aladár Kovácsi

Aladár Kovácsi (født 11. desember 1932 i Budapest, død 8. april 2010) var en ungarsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Kovácsi ble olympisk mester i moderne femkamp under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen foran Sverige og Finland. De andre på laget var Gábor Benedek og István Szondy.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i moderne femkamp, lag  Ungarn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aladár Kovácsi – Olympedia 
(en) Aladár Kovácsi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Richard Street

Richard Allen Street (født 5. oktober 1942 i Detroit i Michigan, død 27. februar 2013 i Las Vegas i Nevada) var en soul-sanger fra USA, best kjent som medlem av vokalgruppa The Temptations fra 1971 til 1993.Street sang i en av The Temptations forgjengere, The Distants, blant annet på innspillinga av «Come On», som blei en lokal hit i Detroit. Street blei imidlertid ikke med da gruppekollegene Otis Williams, Melvin Franklin og Elbridge Bryant gikk sammen med Eddie Kendricks og Paul Williams i det som i 1961 skulle bli The Temptations. Faktisk var Street en kort periode leder for ei ny gruppe med navnet The Distants. Han jobba også i plateselskapet Motown og var med i The Monitors, som hadde kontrakt med selskapet.På slutten av 1960-tallet tok Paul Williams' helse til å skrante, og Street blei da hyra som reserve på turneer. Noen ganger stod han bak teppene og sang, mens Williams mimte. Andre ganger måtte han delta på scenen også. I 1971 forlot Williams gruppa, og Street blei offisielt medlem – noe som varte i 22 år. De første åra hadde The Temptations flere slagere med Street som førstesanger, blant annet «Superstar (Remember How You Got Where You Are)» (1971), «Papa Was a Rollin' Stone» (1972), «Masterpiece» (1973) og «Hey Girl (I Like Your Style)» (1973).I 1993 forlot Street gruppa etter en uoverensstemmelse med Otis Williams. Han fortsatte å opptre, periodisk sammen med Damon Harris, som også var med i Temptations ei tid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Richard Street på Internet Movie Database 
(en) Richard Street på Discogs 
(en) Richard Street på MusicBrainz 
(en) Richard Street på Songkick 
(en) Richard Street på AllMusic
Gábor Benedek

Gábor Benedek (født 23. mars 1927) var en ungarsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Benedek ble olympisk mester i moderne femkamp under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen foran Sverige og Finland. De andre på laget var Aladár Kovácsi og István Szondy. I den individuelle konkurransen i moderne femkamp kom han på andreplass bak svenske Lars Hall.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i moderne femkamp, lag  Ungarn
1952  Helsingfors -  Sølv i moderne femkamp, individuelt


== Eksterne lenker ==
(en) Gábor Benedek – Olympics.com 
(en) Gábor Benedek – Olympic.org 
(en) Gábor Benedek – Olympedia 
(en) Gábor Benedek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gábor Benedek – databaseOlympics.com (arkivert) 
(hu) Gábor Benedek – Ungarns olympiske komité
István Szondy

István Szondy (født 29. desember 1925 i Berettyóújfalu, død 31. mai 2017 i Budapest) var en ungarsk sportsutøver som deltok i De olympiske leker i 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Szondy ble olympisk mester i moderne femkamp under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant lagkonkurransen foran Sverige og Finland. De andre på laget var Aladár Kovácsi og Gábor Benedek. I den individuelle konkurransen i moderne femkamp kom han på tredjeplass bak svenske Lars Hall og sin landsmann Gábor Benedek.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i moderne femkamp, lag  Ungarn
1952  Helsingfors -  Bronse i moderne femkamp, individuelt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) István Szondy – Olympics.com 
(en) István Szondy – Olympic.org 
(en) István Szondy – Olympedia 
(en) István Szondy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
The Year of the Yao

The Year of the Yao er en dokumentarfilm utgitt i 2004 som omhandler basketballspilleren Yao Ming i USA. Filmen blir fortalt av hans venn og tidligere tolk, Colin Pine, som var sammen med Yao gjennom hans første år i den amerikanske NBA-ligaen, og oversatte for han i tre år.


== Eksterne lenker ==
(en) The Year of the Yao på Internet Movie Database 
(fr) The Year of the Yao på Allociné 
(nl) The Year of the Yao på MovieMeter 
(en) The Year of the Yao på AllMovie 
(en) The Year of the Yao på Rotten Tomatoes 
(en) The Year of the Yao på Metacritic 
(en) The Year of the Yao på Box Office Mojo 
«The Year of the Yao». Hjemmeside (engelsk). New Line Cinema. s. 1. Besøkt 17. oktober 2009.
Nordisk råds natur- og miljøpris

Nordisk råds miljøpris er en pris som utdeles hvert år i forbindelse med Nordisk råds sesjon.
Miljøprisen tildeles «en nordisk organisasjon, et foretak eller en person, som på forbilledlig vis har lykkes med å integrere respekten for natur og miljø i sin virksomhet eller gjerning, eller som på annet vis har gjort en ekstraordinær innsats for naturen og miljøet».Organisasjoner og enkeltpersoner i Norden innbys til å komme med forslag til mottakere som oppfyller de kriteriene som gjelder for det aktuelle årets spesifikke tema. Nasjonale komiteer i de fem nordiske landene går igjennom de innkomne forslag, og nominerer inntil to kandidater hver, og de selvstyrte områdene Færøyene, Grønland og Åland kan nominere én kandidat hver. En nordisk bedømningskomite på tretten medlemmer vedtar deretter tildelingen.Prisen ble utdelt første gang i 1995 og er på 350 000 danske kroner.


== Tildelinger ==

1995: Torleif Ingelög (Sverige)
1996: Inuit Circumpolar Conference (Grønland)
1997: Institut for Produktudvikling på Danmarks Tekniske Universitet (Danmark)
1998: Projektet Jarðvegsvernd og leder Ólafur Arnalds (Island)
1999: Ålands Natur & Miljö (Åland)
2000: Miljøorganisasjonen Bellona (Norge)
2001: Mats Segnestam (Sverige)
2002: Arne Næss (Norge)
2003: Ungdomsorganisasjonen Luonto-Liitto ry (Finland)
2004: Coalition Clean Baltic
2005: Ann-Cecile Norderhaug (Norge)
2006: Bogi Hansen (Færøyene)
2007: Albertslund kommune (Danmark)
2008: Firmaet Marorka (Island)
2009: Organisasjonen Friluftsfrämjandets virksomhet for barn og ungdom I Ur och Skur (Sverige)
2010: De tre bankene Merkur Andelskasse (Danmark), Ekobanken (Sverige) og Cultura Sparebank (Norge).
2011: Scandic Hotels (Norge)
2012: Olli Manninen, Finland
2013: Selina Juul, Danmark, for Stop Spild Af Mad bevegelsen
2014: Reykjavík kommune, Island
2015: Energiselskapet SEV, Færøyene
2016: Steen Olesen og Klaus Pedersen, Danmark, for appen «Too Good to Go»
2017: Firmaet RePack, Finland
2018: Naturressursrådet i Attu
2019: Greta Thunberg, som avslo å motta prisen.
2020: Jens-Kjeld Jensen, Færøyene
2021: Concito, Danmarks Grønne Tænketank, for utviklingen av Den Store Klimadatabase.
2022: Mariehamn by for deres innsats for Nabbens våtmark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Miljøprisen på Nordisk råds nettsted
Tovesko

Tovesko, ullsko eller pampus er en type ullsko eller tøfler laget ved toving eller av tovet ull.


== Se også ==
Votlo
Filt
Valenki, tradisjonelle russiske tovestøvler
Tøfler
Zapotekisk

Zapotekisk (iidxzá, dizá, ditsá, diidxazá, tiits së, m.fl.) er et makrospråk, eller en gruppe beslektede språk, som snakkes av i overkant av en halv million mennesker hovedakelig i den meksikanske delstaten Oaxaca, men også Puebla, Guerrero og det sørvestlige Veracruz. Zapotekisk tilhører den otomangueanske språkfamilien, og utgjør sammen med chatinsk den zapotekanske språkgruppa. Mange av de zapotekiske språka er gjensidig uforståelige.
De zapotekiske språka er tonale. Den vanligste konstituentrekkefølga er verb–subjekt–objekt.


== Eksterne lenker ==
Katalog over de zapotekiske språka hos INALI
Informasjon om de zapotekiske språka hos SIL Mexico
Irene Camber

Irene Camber (født 12. februar 1926) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker og 1952 i Helsingfors, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Camber ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun vant florett-turneringen for kvinner foran Ilona Elek fra Ungarn og danske Karen Lachmann.
Åtte år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, var hun med på det italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett, bak Sovjetunionen og Ungarn.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, florett, kvinner
1960  Roma -  Bronse i fekting, florett lag, kvinner  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Irene Camber – Olympedia 
(en) Irene Camber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Irene Camber – Italias olympiske komité
Poppers

Poppers er en uoffisiell gatebetegnelse for ulike alkylnitritter som tas for å oppnå ruseffekt gjennom direkte inhalering, særskilt amylnitritt, butylnitritt og isobutylnitritt.Amylnitritt er historisk anvendt som medisin for å behandle hjertekrampe og som et motmiddel mot cyanidforgiftning. Amylnitritt og flere andre alkylnitritter som benyttes i hverdagslige produkter som blant annet duftspray og rensekassetter. Produktene har lenge vært en del av klubbkulturen fra 1970-tallet til rave-kulturen på 1980- og 1990-tallet.


== Referanser ==
Carlo Pavesi

Carlo Pavesi (født 10. juni 1923, død 24. mars 1995 i Milano) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Pavesi ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Sverige og Sveits. De andre på laget var Edoardo Mangiarotti, Dario Mangiarotti, Giuseppe Delfino, Franco Bertinetti og Roberto Battaglia.
Fire år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, vant han gull både i den individuelle- og i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne -  Gull i fekting, kårde
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1956  Melbourne -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1960  Roma -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Carlo Pavesi – Olympedia 
(en) Carlo Pavesi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Carlo Pavesi – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Carlo Pavesi – Italias olympiske komité
Makrospråk

Makrospråk er en kategori som ble introdusert i den internasjonale standarden ISO 639 for språkkoder. Makrospråk er grupper av nært beslektede språk som ofte regnes som dialekter av ett og samme språk av ulike grunner. Språka som danner et makrospråk er ofte gjensidig uforståelige, for eksempel flere av variantene av nahuatl og zapotekisk. Mange indianske språk er makrospråk fordi de europeiske okkupantene klassifiserte alle språka som ble snakka av en etnisk gruppe som ett enkelt språk, selv om det i realiteten dreide seg om ulike språk. Norsk regnes også som er makrospråk, med variantene bokmål og nynorsk; i dette tilfellet er inndelinga gjort etter skriftspråket, og det er heller ikke snakk om gjensidig uforståelighet. Det er i alt 56 makrospråk i ISO 639-3.


== Liste over makrospråk ==
Dette er ei liste over makrospråk i ISO-639:


== Eksterne lenker ==
ISO 639-3 makrospråk Arkivert 13. juni 2012 hos Wayback Machine.
Giuseppe Delfino

Giuseppe Delfino (født 22. november 1921, død 10. august 1999) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker, 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 
1964 i Tokyo.
Delfino ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Sverige og Sveits. De andre på laget var Edoardo Mangiarotti, Dario Mangiarotti, Carlo Pavesi, Franco Bertinetti og Roberto Battaglia.
Åtte år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, vant han gull i både den individuelle- og i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i fekting, kårde
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1956  Melbourne -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1960  Roma -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1956  Melbourne -  Sølv i fekting, kårde
1964  Tokyo -  Sølv i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Giuseppe Delfino – Olympedia 
(en) Giuseppe Delfino – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Giuseppe Delfino – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Giuseppe Delfino – Italias olympiske komité
Franco Bertinetti

Franco Bertinetti (født 14. juli 1923 i Vercelli, død 6. mars 1995 i Marseille) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Bertinetti ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Sverige og Sveits. De andre på laget var Edoardo Mangiarotti, Dario Mangiarotti, Giuseppe Delfino, Carlo Pavesi og Roberto Battaglia.
Fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne, vant han en ny gullmedalje med det italienske laget i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1956  Melbourne -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Franco Bertinetti – Olympedia 
(en) Franco Bertinetti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Franco Bertinetti – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Franco Bertinetti – Italias olympiske komité
Roberto Battaglia

Roberto Battaglia (født 23. juni 1909 i Milano, død 25. april 1965 i Milano) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Battaglia ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Sverige og Sveits. De andre på laget var Edoardo Mangiarotti, Dario Mangiarotti, Giuseppe Delfino, Carlo Pavesi og Franco Bertinetti.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Roberto Battaglia – Olympedia 
(en) Roberto Battaglia – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Roberto Battaglia – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Roberto Battaglia – Italias olympiske komité
Jacques Noël

Jacques Noël (født 6. april 1920, død oktober 2004) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Noël ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Italia og Ungarn. De andre på laget var Claude Netter, Jehan Buhan, Jacques Lataste, Christian d'Oriola og Adrien Rommel.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, florett lagkonkurranse  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques Noël – Olympedia 
(en) Jacques Noël – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Trahaearn ap Caradog

Trahaearn ap Caradog (død 1081) var en middelalderkonge av det walisisk kongeriket Gwynedd. Da Bleddyn ap Cynfyn døde i 1075 synes det som om at ingen av sønnene hans var gamle nok til å gjøre krav på tronen i Gwynedd. Bleddyns fetter Trahaearn ap Caradog grep da makten. Det er antatt at hans familie har sin opprinnelse i Arwystli, på grensen mellom Gwynedd og kongeriket Powys.


== Konflikt med Gruffydd ap Cynan ==
Det samme året gikk Gruffydd ap Cynan (ca. 1055 – 1137) i land på Anglesey med en irsk hær, og med støtte fra den normanniske Robert av Rhuddlan (død 1093) beseiret han Trahaearn ap Caradog og tok kontroll over Gwynedd
Spenninger og konflikter mellom Gruffydd ap Cynans irske hær og lokale walisere førte til opprør i Llyn, noe Trahaearn dro fordel av og angrep Gruffydd og beseiret ham i slaget ved Bron yr Erw, også i 1075. Gruffydd ble tvunget til å flykte til Irland.
I 1078 var Trahaearn på hærtokt i sørlige Wales, beseiret Rhys ab Owain av Deheubarth, som hadde vært ansvarlig for drapet på Bleddyn ap Cynfyn, i slaget ved Gwdig (også kalt for slaget ved Goodwick). Rhys ble tvunget til å flykte og senere det samme året ble han drept av Caradog ap Gruffydd av Gwent. Dette ble feiret i annalene Brut y Tywysogion som «hevn for Bleddyn ap Cynfyns blod».
Trahaearn styrte kongeriket Gwynedd fram til 1081 da Gruffydd ap Cynan kom tilbake fra Irland med en hær av norrøne og irske soldater, og gikk inn i en allianse med Rhys ap Tewdwr som hadde nylig blitt forvist som prins av Deheubarth ved Caradog ap Gruffydd av Morgannwg.


== Undergang og død ==
Trahaearn gjorde mottrekk ved å gå inn i en allianse med Caradog ap Gruffydd. Det ble også sagt at han hadde normanniske armbrøster i sin hær, men i slaget ved Mynydd Carn, nord for St David's, ble både Trahaearn og Caradog drept i året 1081. Gruffydd ap Cynan tok igjen over styringen av Gwynedd mens Rhys ap Tewdwr ble gjeninnsatt som prins av Deheubarth. Det er nedtegnet at Trahaearn skal ha blitt drept av en av Gruffydd ap Cynans menn, en irlender ved navn Gucharki.


== Litteratur ==
Davies, R. R. (1991): The age of conquest: Wales 1063-1415. O.U.P. ISBN 0-19-820198-2.
Jones, Thomas red. (1952): Brut y Tywysogion: Peniarth MS. 20 version (University of Wales Press)
Claude Netter

Claude Netter (født 23. oktober 1924 i Paris, død 13. juni 2007) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Netter ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i florett foran Italia og Ungarn. De andre på laget var Jacques Noël, Jehan Buhan, Jacques Lataste, Christian d'Oriola og Adrien Rommel.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i fekting, florett lagkonkurranse  Frankrike
1956  Melbourne -  Sølv i fekting, florett lagkonkurranse  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Claude Netter – Olympedia 
(en) Claude Netter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Claude Netter – databaseOlympics.com (arkivert)