jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
One-X

One-X er det andre musikkalbumet til gruppen Three Days Grace, og ble gitt 13. juni 2006
Singelen «Animal I Have Become» fra albumet ble gitt ut 31. mars. Albumet solgte 78 000 kopier første uken. Albumet har 12 spor, men i USA har albumet også et bonusspor, kalt «Running Away».


== Sporliste ==
«It's All Over»
«Pain»
«Animal I Have Become»
«Never Too Late»
«On My Own»
«Riot»
«Get Out Alive»
«Let It Die»
«Over and Over»
«Time of Dying»
«Gone Forever»
«One-X»


== Kilder ==
(en) One-X på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) One-X på Discogs 
(en) One-X på MusicBrainz 
(en) One-X på Spotify 
(en) One-X på AllMusic
Three Days Grace (album)

Three Days Grace er et musikkalbum av  Three Days Grace, utgitt i 2003. 
Albumet hadde singlene «I Hate Everything About You», «Just Like You» og «Home». I Canada ble også singelen «Wake Up» gitt ut, men uten musikkvideo og bare ment for radiospilling. Albumet kom på topp 10 på USAs albumlister.


== Sporliste ==
«Burn»
«Just Like You»
«I Hate Everything About You»
«Home»
«Scared»
«Let You Down»
«Now Or Never»
«Born Like This»
«Drown»
«Wake Up»
«Take Me Under»
«Overrated»


== Eksterne lenker ==
(en) Three Days Grace på Discogs 
(en) Three Days Grace på MusicBrainz 
(en) Three Days Grace på Spotify 
(en) Three Days Grace på AllMusic
Martina Hellmann

Martina Hellmann (født Opitz den 12. desember 1960 i Leipzig i Sachsen) er en tidligere tysk friidrettsutøver som konkurrerte for DDR i diskoskast. I OL i 1988 i Seoul tok hun gullet. I tillegg vant hun VM i 1983 og VM i 1987.
Hellmann begynte å konkurrere i diskos som 16-åring. I 1977 satte hun verdensrekord for 16-åringer med et kast på 55,00 meter. Tidlig i karrieren var Hellmann sterkt plaget av sykdom og skader, derfor var VM-gullet i 1983 for mange en stor overraskelse. I 1984 var hun forhindret fra å delta i OL på grunn av DDRs boikott av lekene.  
6. september 1988 kastet hun diskosen 78,14 meter, lengre enn noen både før og etter. Kastet ble oppnådd i en uoffisiell konkurranse under en østtysk treningssamling i Kienbaum, derfor ble kastet ikke godkjent som ny verdensrekord. Hennes personlige rekord er 72,92 meter, oppnådd i august 1987 i Potsdam. Dette resultatet plasserer Hellmann som nummer ti på listen over verdens lengste diskoskast og sjette beste tysker, bak Gabriele Reinsch, Ilke Wyludda, Diana Gansky-Sachse, Irina Meszynski og Gisela Beyer.Hun la opp etter OL i 1992, hvor hun ble utslått i kvalifiseringen.  


== Karriere ==
VM i 1983: 1.-plass (68.94)
EM i 1986: 3.-plass (68.26)
VM i 1987: 1.-plass (71.62)
OL i 1988: 1.-plass (72.30)
EM i 1990: 3.-plass (66.66)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Martina Hellmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Martina Hellmann – Olympics.com 
(en) Martina Hellmann – Olympic.org 
(en) Martina Hellmann – Olympedia 
(en) Martina Hellmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Martina Hellmann – World Athletics 
(en) Martina Hellmann – Track and Field Statistics
Einar-Arne Drivenes

Einar-Arne Drivenes (født 1946 på Vestvågøy) er en norsk historiker og professor emeritus ved Institutt for arkeologi, historie, religionsvitenskap og teologi ved UiT Norges arktiske universitet.Drivenes har utgitt flere bøker om nyere nord-norsk historie og norsk polarhistorie. Han har realartium fra Alta i 1966 og arbeider som professor ved Universitetet i Tromsø. Han har også arbeidet med rollen religiøse bevegelser har spilt for historisk utvikling i Nord-Norge. Drivenes var (sammen med Harald Dag Jølle) redaktør for trebindsverket Norsk polarhistorie fra 2004, som senere kom i en engelsk ettbindsutgave med navnet Into the ice : the history of Norway and the polar regions. 


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Einar-Arne Drivenes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Einar-Arne Drivenes i BIBSYSFiskarbonde og gruveslusk. 1985
Nordnorsk kulturhistorie (1994) sammen med Marit Hanne Hauan og Helge A. Wold, tildelt Brageprisen i klassen sakprosa.
Norsk polarhistorie. 2004


== Referanser ==
Pieter de Villiers

Pieter De Villiers (født 3. juli, 1972 i Malmesbury, Sør-Afrika) er en sørafrikansk-født fransk rugby union-spiller som spilte for det franske landslaget og Stade Français i Top 14 i Frankrike. 
I 2003 fikk han en kort utestengelse for bruk av Kokain og Ecstasy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pieter de Villiers – Its Rugby 
(en) Pieter de Villiers – ESPN Scrum 
Pieter De Villiers on sporting-heroes.net
Pieter De Villiers on statistics.scrum.com
Pieter De Villiers Arkivert 1. desember 2008 hos Wayback Machine. on lequipe.fr
Venelina Veneva

Venelina Veneva (bulgarsk Венелина Венева, født 13. juni 1974 i Ruse) er en bulgarsk høydehopper. Allerede som 15-åring i 1990, hoppet hun 1,93 meter innendørs, verdensrekord for 15-åringer. Dette resultatet klarte hun ikke å forbedre utendørs før i 1995 (1,94 meter). I OL i 1996 oppnådde hun en skuffende 30.-plass. To år senere hoppet Veneva 2,03 meter. I 2001 oppnådde hun et hopp på 2,04 meter, det niende høyeste hoppet for en kvinne noen gang. Dette året tok hun bronsemedalje i VM innendørs, i tillegg til en fjerdeplass i VM utendørs.
Veneva testet positivt på testosteron i januar 2007, og ble utestengt i to år, april 2007-april 2009.


== Høydepunkter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Venelina Veneva – Olympedia 
(en) Venelina Veneva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Venelina Veneva – World Athletics 
(en) Venelina Veneva – Track and Field Statistics
Chris DeGarmo

Christopher Lee DeGarmo (født 14. juni 1963 i Wenatchee, Washington) er en amerikansk heavy metal gitarist og profesjonell flyger.


== Bakgrunn ==
DeGarmo er best kjent for sin 17 år (1981–1998) lange fartstid i progressiv metal-bandet Queensrÿche. Han var med å starte det Seattle-baserte bandet, og var ansvarlig for mesteparten av komposisjonen av bandets innfløkte og avanserte musikk. Han skrev også alene 1991-hiten Silent Lucidity, som nådde Topp 10 på Billboard Hot 100 lista, og fikk «Broadcast Music Incorporated» prisen for å ha skrevet den. DeGarmo forlot bandet i 1997 av ukjente årsaker. 
Etter Queensrÿche var han i et kort prosjekt kalt «Spys4Darwin» i 2001 og ga ut EPen «Microfish». Så samarbeidet han med Jerry Cantrell som turnegitarist og var med på studioalbumet Degradation Trip i 2002. I 2003 samarbeidet han atter igjen med Queensrÿche på innspillingen av Queensrÿches album Tribe, men ble ikke med i bandet igjen.
Chris bor nå i Seattle-området med sin kone og barn, og arbeider fulltid som charterflyger.


== Diskografi ==


=== Queensrÿche ===
Queensrÿche (1983)
The Warning (1984)
Rage for Order (1986)
Operation: Mindcrime (1988)
Empire (1990)
Promised Land (1994)
Hear in the Now Frontier (1997)
Tribe (2003)


=== Spys4Darwin ===
Microfish EP (2001)


=== Jerry Cantrell ===
Degradation Trip (2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Chris DeGarmo på Internet Movie Database 
(en) Chris DeGarmo på Discogs 
(en) Chris DeGarmo på MusicBrainz 
(en) Chris DeGarmo på Encyclopaedia Metallum
Roelof Wunderink

Roelof Wunderink (født 12. desember, 1948 i Eindhoven, Nederland) er en tidligere Formel 1-fører. Han deltok i 6 Formel 1-løp for Ensign Racing. Han debuterte i Spanias Grand Prix 1975 den 27. april 1975. Han deltok i 6 Formel 1-løp, men fikk ingen mesterskapspoeng.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere
Olga Bryzgina

Olga Arkadjevna Bryzgina, russisk Ольга Аркадьевна Брызгина, ukrainsk Ольга Аркадіївна Бризгіна – Olha Arkadijivna Bryzhina (født Olga Vladykina, 30. juni 1963 i Krasnokamsk, Perm kraj) er en tidligere friidrettsutøver som representerte USSR (til 1991) og senere Ukraina. Hun konkurrerte på 400 meter og 4 x 400 meter stafett, med stor suksess. I løpet av karrieren skaffet hun seg tre OL-gull, samt et OL-sølv. Under OL i 1988 var hun på det sovjetiske stafettlaget som satte ny verdensrekord med tiden 3:15.17 minutter, som fortsatt står (per 2007). Bryzgina ble verdensmester på 400 meter i 1987. Hennes personlige rekord på 48.27 sekunder er det fjerde beste resultatet gjennom alle tider.


== Personlige rekorder ==
200 meter – 22.44 (1985)
400 meter – 48.27 (1985)


== Høydepunkter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Olga Bryzgina – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Olga Bryzgina – Olympics.com 
(en) Olga Bryzgina – Olympic.org 
(en) Olga Bryzgina – Olympedia 
(en) Olga Bryzgina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olga Bryzgina – World Athletics 
(en) Olga Bryzgina – Track and Field Statistics
Reine Wisell

Reine Tore Leif Wisell (1941 – 2022) var en Formel 1-fører fra Sverige. Han deltok i 23 Formel 1-løp. Han debuterte i USAs Grand Prix 1970. Han fikk en pallplass, og fikk totalt 13 poeng. Han deltok også i flere Formel 1-løp som ikke var en del av mesterskapet.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Referanser ==
Sigrun Wodars

Sigrun Wodars (født 7. november, 1965) er en tidligere østtysk friidrettsutøver. Som junior konkurrerte hun på 400 meter med stor suksess. Senere gikk hun over til 800 meter, i likhet med lagvenninnen  Christine Wachtel, som også skulle bli hennes sterkeste rival resten av karrieren.
Under EM i 1986 i Stuttgart tok hun sølvmedalje bak sovjetiske Nadezjda Olizarenko.
Året etter, ble hun slått av Wachtel i VM innendørs, men revansjerte tapet i VM utendørs i Roma senere samme år. Wodars som vinner og Wachtel som nummer to, gjentok seg under OL i 1988 i Seoul.
Wodars vant også EM i 1990 i Split, hennes siste tittel. 
Hun tok ut skilsmisse, og konkurrerte under navnet Sigrun Grau i VM i 1991 og OL i 1992, men uten å ta seg videre fra innledende runder. Hun la opp som aktiv utøver etter OL i 1992.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sigrun Wodars – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sigrun Wodars – Olympics.com 
(en) Sigrun Wodars – Olympic.org 
(en) Sigrun Wodars – Olympedia 
(en) Sigrun Wodars – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sigrun Wodars – World Athletics 
(en) Sigrun Wodars – World Athletics 
(en) Sigrun Wodars – Track and Field Statistics
Amazing Adventures

Amazing Adventures er navnet på flere tegneserieantologibokserier, som, bortsett fra én, er utgitt av Marvel Comics.
Den tidligeste Marvel-serien med det navnet introduserte selskapets første superhelt i de sene 1950-årene til tidlige 1960-årene. Perioden ble av fans og historikere kalt tegneserienes sølvalder (Silver Age of Comic Books). Den samme serien omfatter den første tegneserieboka av merket "Marvel Comics".


== Ziff-Davis ==
Den første serien med tittelen Amazing Adventures var en science fiction-antology fra 1950-årene produsert av Ziff-Davis og hadde malte forsider. Den ble utgitt i seks utgaver, fra ca. 1950, med de to første utgavene uten datering. Etterfølgende utgaver var datert juni, august og november 1951, og høsten 1952. Dens tegnere omfatter Murphy Anderson, Bernard Krigstein og Don Perlin, og minst én utgave (#2) hadde forsidemaleri av Alex Schomburg.


== Referanser ==
Kelly Gray

Kelly Gray (født 1963) er en  amerikansk plateprodusent og musiker, kjent som gitarist i progressiv metal bandet Queensrÿche.
Han spilte i bandet «Myth» med Geoff Tate (Queensrÿche) som ung, og da Queensrÿche trengte ny gitarist da Chris DeGarmo sluttet i 1997, fikk Kelly jobben i 1998. Han produserte bandets 1999 album Q2K, men var i bandet kun frem til 2001. Han produserer også bandets nye album (2008)
Kelly har produsert album for mange artister, Dokken, Candlebox, Bob Rivers, og Second Coming. Kelly er medlem av bandet Slave to the System per 2008 sammen med Scott Rockenfield fra  Queensrÿche. 


== Eksterne lenker ==
(en) Kelly Gray på Discogs 
(en) Kelly Gray på MusicBrainz 
(en) Kelly Gray på Encyclopaedia Metallum 
(en) Kelly Gray på Songkick 
Slave to the System
Ricardo Zunino

Ricardo Zunino (født 13. april 1949 i San Juan) er en tidligere Formel 1-fører fra Argentina. Han deltok fra 1979 til 1981. Han deltok i 11 løp, og 2 løp som ikke var en del av mesterskapet. Han erstattet Niki Lauda fra og med Canadas Grand Prix 1979. Han ble selv erstattet av Hector Rebaque fra og med Frankrikes Grand Prix 1980. Han fikk ingen mesterskapspoeng, men hadde  to syvendeplasser som beste resultat.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Referanser ==
Petra Felke

Petra Felke (født 30. juli 1959 i Saalfeld/Saale i Thüringen) er en tidligere tysk friidrettsutøver og olympisk mester fra det tidligere DDR.
Felke trente sammen med Ruth Fuchs, og representerte Motor Jena Sport Club. Etter at Fuchs' karriere gikk mot slutten, tok  Felke over som verdens beste spydkaster.
9. september 1988 ble hun den første kvinne til å kaste spydet 80 meter, med et kast på nøyaktig 80,00 meter.
Hennes første verdensrekord ble satt 4. juni 1985 i Schwerin da hun kastet 75,26 meter, et resultat hun forbedret samme dag til 75,40 meter. Den neste verdensrekorden satte hun 29. juli 1987 i Leipzig med et kast på 78,90 meter.
Under OL i 1988 i Seoul vant hun gullmedalje foran Fatima Whitbread, mens bronsemedaljen gikk til landsmannen Beate Koch.


== OL-medaljer ==
 1988  Seoul - Gull i friidrett, spydkast damer  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Petra Felke – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Petra Felke – Olympics.com 
(en) Petra Felke – Olympic.org 
(en) Petra Felke – Olympedia 
(en) Petra Felke – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Petra Felke – World Athletics 
(en) Petra Felke – Track and Field Statistics
Dalmatisk

Dalmatisk er et utdødd romansk språk som før i tiden ble talt i regionen Dalmatia i den nåværende staten Kroatia, og også så langt sør som Kotor i dagens Montenegro. 
Brukerne av dalmatisk bodde i kystbyene Zadar, Trogir, Split, Dubrovnik og Kotor (Iadera, Tragurium, Spalatum, Raugia og Cattaro), og i hver av disse byene fant man en egen dialekt. Språket ble også brukt på øyene Krk, Cres og Rab (Vikla, Crepsa og Arbe).


== Dialekter ==
Nesten hver eneste by utviklet sin egen dialekt, allikevel forsvant nesten alle før de var blitt nedtegnet, så de eneste sporene av dialektene finner man i kroatiske lånord som blir brukt i lokale dialekter.


=== Ragusansk ===
Ragusansk er den sørlige dialekten. Navnet ble utviklet fra det italienske navnet på Dubrovnik, «Ragusa».


=== Vegliotisk ===
Vegliotisk (det opprinnelige navnet er Viklasun) er den nordlige dialekten. Navnet vegliot kommer fra det italienske navnet for øya Krk, «Veglia».


== Litteratur ==
Bartoli, Matteo Giulio. (1906). Das Dalmatische: Altromanische Sprachreste von Veglia bis Ragusa und ihre Stellung in der Apennino-balkanischen Romania. Kaiserliche Akademie der Wissenschaften.
Italian translation: Il Dalmatico: Resti di un'antica lingua romanza parlata da Veglia a Ragusa e sua collocazione nella Romània appennino-balcanica. Istituto della Enciclopedia Italiana, 2000.
Fisher, John. (1975). Lexical Affiliations of Vegliote. Rutherford: Fairleigh Dickinson University Press. ISBN 0-8386-7796-7.
Hadlich, Roger L. (1965). The phonological history of Vegliote, Chapel Hill, University of North Carolina Press
Maiden, Martin. “Dalmatian”, i The Oxford Guide to the Romance Languages, red. Adam Ledgeway & Martin Maiden. Oxford: Oxford University Press, 2016, s. 126–38.
Price, Glanville. (2000). Encyclopedia of the Languages of Europe. Oxford, UK: Blackwell Publishers. ISBN 0-631-22039-9.
Ive, Antonio.  L' Antico dialetto di Veglia.
Sum

For andre betydninger av «sum», se Sum (andre betydninger).Sum er innen aritmetikken resultatet av en addisjon. 


== Resultatet av en addisjon ==
Summen av en addisjon kan skrives slik:

  
    
      
        1
        +
        2
        =
        3
      
    
    {\displaystyle 1+2=3}
  Tallene 1 og 2 kalles ledd, mens tallet 3 er summen av tallene 1 og 2.


== Summetegnet Sigma ==
Dersom mange tall skal summeres kan summen skrives ved hjelp av summetegnet Σ; den store bokstaven sigma i det greske alfabetet. 
I stedet for å skrive den lange summen 1+2+3+4+5+6+7+8+9+10+11+12+13+14+15+16+17+18+19+20 kan man bruke summetegnet og skrive:

  
    
      
        
          ∑
          
            k
            =
            1
          
          
            20
          
        
        k
        .
      
    
    {\displaystyle \sum _{k=1}^{20}k.}
  Dette leses: Summen av k, der k går fra en til tjue.
Summen av tallene 1,2,3,...,100 kan skrives slik: 

  
    
      
        
          ∑
          
            k
            =
            1
          
          
            100
          
        
        k
      
    
    {\displaystyle \sum _{k=1}^{100}k}
  (Summen av k, der k går fra en til hundre)


== Se også ==
subtraksjon
multiplikasjon
divisjon
Økernveien (Oslo)

Se pekerside for flere forekomster av Økernveien.Økernveien (5A–257, 4–256) er en vei i Oslo. Den strekker seg fra Tøyen til Linderud, og er sør for Refstadveien en hovedvei i Oslo øst. 
På denne strekningen går veien gjennom eller ved siden av strøkene Tøyen, Lille Tøyen og Hasle før den møter Ring 3 og riksvei 163 ved Økernkrysset der den ender i rundkjøringen mot Lørenveien. På grunn av ombygningen av Økernkrysset har veien videre forbi Økern blitt fjernet, men den fortsetter videre nordover fra Lagerkroken til Refstadveien. Her blir veien nedskalert noe før den fortsetter nordøstover til den treffer Øvre Lunden, nær Trondheimsveien ved Linderud, hvor veien slutter.
Den manglende traséen ved Økern er erstattet av en omkjøring via en vei uten navn samt Økern torgvei og Lagerkroken.
Økernveien er trafikkert vei uten noe gatepreg, og mesteparten av strekningen innenfor Ring 3 er dekket av gjerder på sidene for å hindre støy mot nabobebyggelsen. Den er likevel langt fra noen motorvei, veien er på kun 2 felt og har 50-sone. Ved Tøyen stasjon passerer veien under Gjøvikbanen, med en fri høyde på 3,2 m. Fra Økernkrysset til Linderud har veien 40-sone.


== Bygninger og institusjoner ==
#147 - Tidligere husmannsplassen Økernstuen til Økern gård, fradelt i 1787. Plassen fikk navnet Nordal i 1848. Bruk som landsted av statsminister Johan Sverdrup fra 1878, mye for å kunne velges som stortingsrepresentant fra Østre Aker. Er siden revet.
#150 - Økernly som ble utskilt fra Økern gård i 1888, har siden fått adressen Nordalveien 56.
#151 - Økernhjemmet, tidligere den flotte gården Økern med toetasjes 1700-talls våningshus. Bygget brant i 1931. Gården ble overtatt av Oslo kommune i 1938 og ble siden stort sett revet.
#213 - Økernlund, med bevart våningshus fra Økern gård
#277 - Tidligere husmannsplassen Økernbråten, også kalt Simensbråten, eller bare Bråten, med våningshus i empirestil fra ca. 1825.
#247 - Tidligere husmannsplassen Borrebekken


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Økernveien». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 635. ISBN 978-82-573-1760-7. 


== Eksterne lenker ==
«Oslo kommune – Bydelsoversikt (Ø)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
Diana Gansky

Diana Gansky (født 14. desember 1963 i Bergen auf Rügen i Mecklenburg-Vorpommern), er en tidligere østtysk friidrettsutøver. Hun har en olympisk sølvmedalje, og var i store deler av karrieren i den ytterste verdenseliten i diskos. I 1986 tok hun EM gull, (med hennes fødselsnavn Sachse). I 1987 og 1988 tok hun sølvmedalje i henholdsvis VM og OL.
17 år gammel i 1981, vant hun europamesterskapet i diskos for juniorer. 
Nesten uten unntak stod hun i skyggen til Martina Hellmann, som hun kun beseiret under EM i 1986. I lang tid trente hun sammen med Gabriele Reinsch, verdensrekordholder siden juli 1988 da hun kastet 76.80 meter. Ved utgangen av 2004-sesongen er Gansky den eneste som har kastet lengre enn 70 meter i 24 internasjonale stevner.


== Høydepunkter ==
1981, EM i friidrett junior: 1.-plass
1986, EM: 1.-plass (59.84 – 68.34 – 67.60 – 67.00 – 70.54 – 71.36)
1987, VM: 2.-plass (66.64 – 67.50 – 70.12 – 68.78 – 65.42 – DQ)
1988, OL: 2.-plass (65.58 – 66.14 – DQ – 65.82 – 71.88 – 68.08)
2002, EM for veteraner: 1.-plass i klassen for personer over 35 år (42.21 – 41.28 – 40.74 – 41.14 – 42.43 – 44.24)Personlig rekord:  74.08 meter fra 20. juni 1987 i Karl-Marx-Stadt (østtysk rekord til 9. juli 1988)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Diana Gansky – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Diana Gansky – Olympedia 
(en) Diana Gansky – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Diana Gansky – World Athletics 
(en) Diana Gansky – Track and Field Statistics
Julius Krohn

Julius Leopold Fredrik Krohn (født 19. februar 1835 i Vyborg, død 28. august 1888 i Vyborg) var litteraturviter og folklorist, og professor i finsk språk og litteratur ved Helsingfors universitet 1885-88.
Han var far til forfatterinnen Aino Kallas og professor Kaarle Krohn. En annen datter, Helmi Krohn (1871–1967) ble gift med Eemil Nestor Setälä. Helmi Krohn skrev en biografi om sin far; Isäni Julius Krohn (1942).


== Dikteren ==
Julius Krohn opptrådte også som dikter under pseudonymet Suonio, ett finskklingende navn som fantes blant de fennomanske solidaritetskravene: Overklassen skulle ikke bære navn som gjennom språket fremhevet forskjellen til folket. Allerede på 1870-tallet hadde noen foregangsmenn byttet navn, men av større betydning var det at fremstående forfattere og skribenter brukte finske former av sine døpenavn som forfatternavn.
Julius Krohn endret ikke navnet fullstendig. Han begynte sin bane som lyriker i idealistisk ånd i Johan Ludvig Runebergs fotspor: Runoelmia Suoniolta (1865). Sammen med August Ahlqvist styrket han diktningens posisjon på 1860-tallet. Krohn ga ut tidsskriftene Maiden ja merien takaa (1864–66) og Suomen Kuvalehti (1873–80) og forfattet fortellinger om Finlands historia. Krohn var en av pionerene i forskningen på finsk litteratur og folkediktning. Han skapte den historisk-geografiske metoden, og forsøkte i sine analyser av Kalevala å identifisere historiske tema og deres geografiske opprinnelse. En del verkene hans ble først gjort ferdig og ble publisert av sonen Kaarle Krohn. 
Julius Krohn oversatte en mengde litterære verker til finsk.


== Publikasjoner ==
Kertomuksia Suomen historiasta (4 bd, 1869-78)
Suomalaisen virsikirjan historia (1880)
Suomalaisen kirjallisuuden historia
del 1, 1883-85
del 2, 1900-02
del 3, Suomen kirjallisuuden vaiheet, 1897
Kullervon runot (1882)
(Sm.m. A.A. Borenius-Lähteenkorva): Kalevalan esityöt (3 bd, 1891-95)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Juha Pentikäinen: Julius and Kaarle Krohn (1835-1888, resp. 1863-1933) (s. 11-33). Dag Strömbäck (red): Leading Folklorists of the North. Universitetsforlaget. Oslo 1971.
Finlands historia, 3 (1996)