jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eartha Kitt

Eartha Mae Kitt (født 17. januar 1927 i North i Sør-Carolina, død 25. desember 2008 i Weston i Connecticut) var en amerikansk sangerinne og skuespillerinne.


== Biografi ==
Kitt ble født i byen North i delstaten Sør-Carolina i 1927. Hun skal ha vært et resultat av en voldtekt, en hvit sønn av en plantasjeeier voldtok moren hennes. Kitt havnet i New York som niåring, og tenårene tilbrakte hun på gaten, eller når hun var heldig, hos venner, før hun sang og danset seg opp av rennestenen.
Kitt fikk plass i et afroamerikansk dansekompani, som brakte henne til Europa, hvor hun snart ble populær med sanger som «C'est si bon» og «Santa Baby». Tilbake i USA gav regissøren og skuespilleren Orson Welles henne en rolle i sceneoppsetningen av Doktor Faustus, hvor hun spilte Helena. Welles beskrev henne som «den mest spennende kvinnen i verden».I 1960-årene gjorde Kitt suksess som Catwoman i TV-serien Batman. Kitt ble frosset ut av underholdningsindustrien etter å ha kommet med kritiske uttalelser mot Vietnamkrigen under et besøk i Det hvite hus i 1968. Hun ble imidlertid tatt imot med åpne armer da hun returnerte til en rolle på Broadway ti år senere.
I 1980-årene markerte Kitt seg i kampen mot Aids. Hun hadde også en hit med discolåta «Where Is My Man». I 1990-årene var hun tilbake på Broadway, og markerte seg som kabaretartist. I løpet av karrieren vant Kitt tre Emmy-priser, og ble i tillegg nominert til to Tony-priser og én Grammy-pris.


== Filmer i utvalg ==
1951 : Paris er alltid Paris
1989 : Soga om Eirik Viking
2000 : Et kongerike for en lama


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Eartha Kitt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eartha Kitt – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Eartha Kitt på Internet Movie Database 
(sv) Eartha Kitt i Svensk Filmdatabas 
(da) Eartha Kitt på Filmdatabasen 
(da) Eartha Kitt på Scope 
(fr) Eartha Kitt på Allociné 
(en) Eartha Kitt på AllMovie 
(en) Eartha Kitt hos Rotten Tomatoes 
(en) Eartha Kitt hos The Movie Database 
(en) Eartha Kitt hos Internet Broadway Database 
(en) Eartha Kitt hos Behind The Voice Actors 
(en) Eartha Kitt på Discogs 
(en) Eartha Kitt på MusicBrainz 
(en) Eartha Kitt på Spotify 
(en) Eartha Kitt på Songkick 
(en) Eartha Kitt på Genius — sangtekster 
(en) Eartha Kitt på AllMusic 
(en) Eartha Kitt på Internet Broadway Database
(en) Eartha Kitt på Internet Off-Broadway Database
Richard Clayderman

Richard Clayderman (født Philippe Pagès  28. desember 1953 i Paris) er en fransk pianist som har utgitt en lang rekke album. Disse inkluderer originalkomposisjoner av Paul de Senneville og Olivier Toussaint, og instrumentale tolkninger av popmusikk, filmmusikk og folkemusikk, samt moderne instrumentale tolkninger av populær klassisk musikk.


== Oppvekst og utdannelse ==
Hans far som var pianolærer ga ham de første pianotimer i veldig ung alder. Det blir sagt at han i seksårsalderen kunne lese noter langt bedre enn han kunne lese fransk.
I en alder av tolv år startet han på musikkonservatoriet, hvor han seksten år gammel vant den øverste pris i kategori piano. Han ble da forespeilet en lovende karriere som klassisk pianist. Like etter dette gav han opp de klassiske øvelsene og gikk over til moderne musikk, da hans far på denne tiden var syk og ute av stand til å finansiere de videre studiene. For å tjene til livets opphold startet han å jobbe som akkompagnist og studiomusiker.


== Ballade pour Adeline ==
I 1976 ble han invitert av Olivier Toussaint, en fransk plateprodusent, og hans partner Paul de Senneville, til å spille inn en rolig pianoballade. Paul de Senneville hadde komponert denne balladen som en hyllest til sin nyfødte datter Adeline. Den 23 år gamle Pagès gjennomgikk audition sammen med 20 andre pianister. De likte hans spesielle og myke «touch» på tangentene kombinert med hans utstråling og personlighet, og det endte med at han fikk jobben. 
Philippe endret da sitt kunstnernavn til Richard Clayderman (han tok sin oldemors etternavn for å unngå feil uttalelse av hans egentlige navn utenfor Frankrike), og singelen slo gjennom med en gang. Ballade pour Adeline solgte 22 millioner eksemplarer i 38 land.


== Suksess ==
Clayderman har spilt inn over 1 200 melodier, og har skapt en ny romantisk stil gjennom et repertoar som kombinerer eget materiale med klassikere og kjente poplåter. Han er en av verdens mestselgende artister gjennom alle tider med ca. 90 millioner solgte plater, deriblant 267 gull- og 70 platinaplater.
Claydermans musikk har blitt meget populær i Øst-Asia, i land som for eksempel Japan, Taiwan og Kina. Noen kinesiske musikklærere har definert en sammenheng mellom populariteten av hans musikk i Kina til økningen i antall pianoelever siden 1980-tallet. Ifølge boken Last Chance to See av Douglas Adams, utgitt 1990, var Clayderman den mest spilte artisten i Kina på denne tiden. 
I 1984 ble det på Waldorf Astoria Hotel i New York arrangert en musikalsk feiring, og USAs førstedame Nancy Reagan ga ham tittelen The Prince of Romance («romantikkens fyrste»).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Richard Clayderman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Richard Clayderman på Internet Movie Database 
(fr) Richard Clayderman på Allociné 
(en) Richard Clayderman på Discogs 
(en) Richard Clayderman på MusicBrainz 
(en) Richard Clayderman på Spotify 
(en) Richard Clayderman på Songkick 
(en) Richard Clayderman på AllMusic 
Richard Clayderman på Twitter 
Richard Clayderman på Facebook 
Richard Clayderman på Instagram 
Richard Clayderman på YouTube
Piz Buin

Piz Buin er det høyeste fjellet i Vorarlberg i Østerrike og en av de høyeste toppene i fjellkjeden Silvretta, der det desidert høyeste fjellet er Piz Linard (på 3 410 m). Det opprinnelige navnet på retoromansk språk i den sveitsiske kantonen Graubünden er Piz Buin Grand. En svært lik fjelltopp i nærheten er kalt Piz Buin Pitschen, og har samme form som dette, men er litt lavere i høyden med sine 3 255 meter.
Man kan nå Piz Buin fra Wiesbadenerhytta i Østerrike ved å krysse Vermuntbreen og klatre opp Wiesbadenerryggen og så gå over Ochsentalerbreen til Buin-bruddet. Fra bruddet kan man gå i sikksakk oppover til toppen der man bare må overkomme en 20 meter skarp skråning før man kommer helt til toppen, hvor det finnes et gammelt trekors. Grensen mellom Sveits og Østerrike krysser toppen fra øst mot vest. Navnet Piz Buin er også brukt som varemerke av et verdenskjent solkremfirma som har hovedkvarter i Vorarlberg.


== Eksterne lenker ==
(en) Piz Buin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piz Buin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Pizbuin.com – Piz Buins nettsider for solkremer
Ariane Ehrat

Ariane Ehrat (født 17. februar 1961 i Schaffhausen) er en tidligere sveitsisk alpinist.
Under OL 1984 i Sarajevo havnet hun like utenfor seierspallen med en fjerdeplass i utfor. Ett år senere tok hun sølv i utfor under verdensmesterskapet i Santa Caterina, på samme tid som Katharina Gutensohn, slått av Michela Figini.
Ariane Ehrat noterte seg for sine første poeng i verdenscupen i desember 1979 i italienske Limone Piemonte, da hun ble nummer 13 i kombinasjonsøvelsen. Den første pallplasseringen fikk hun i utforrennet i Sarajevo 5. desember 1983, da hun ble nummer 3. Hun gikk aldri helt til topps i noe renn i verdenscupen, men oppnådde i alt tre pallplasser i utfor og Super-G.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ariane Ehrat – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ariane Ehrat – Olympedia 
(en) Ariane Ehrat – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ariane Ehrat – FIS (alpint) 
(en) Ariane Ehrat – ski-db.com
Nathalie Bouvier

Nathalie Bouvier (født 31. august 1969 i Les Rousses) er en tidligere fransk alpinist.
I november 1989 vant hun verdenscuprennet i storslalåm i Park City fra startnummer 40. Denne seieren ble karrierens eneste pallplassering, selv om hun gjentatte ganger plasserte seg blant de 10 beste i utfor, storslalåm og Super-G.
Karrierens høydepunkt var den overraskende sølvmedaljen hun tok i utfor under VM 1991 i Saalbach i Østerrike. Bouvier la opp som alpinist i 1996.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nathalie Bouvier – Olympedia 
(en) Nathalie Bouvier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nathalie Bouvier – FIS (alpint) 
(en) Nathalie Bouvier – ski-db.com
Svein Konstali

Svein Konstali (født 1957 ) er en norsk næringsdrivende og tidligere politiker for KrF. 
Konstali startet sin politiske karriere i KrFU og var leder for samme organisasjon i perioden 1986–1988. Han ble etter det leder i Akershus KrF og politisk rådgiver i Samferdselsdepartementet i Syse-regjeringen. Han ble innvalgt som vara på Stortinget for Krf Akershus 1993–1997.Han forlot partipolitikken i midten av 1990-årene og ble i 1997 administrerende direktør i Postbankens eiendomsavdeling. Han fratrådte denne stillingen i 2001 for å starte og drive et vikarbyrå som spesialiserer seg på å formidle sykepleiere til helsevesenet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Svein Konstali hos Stortinget 
(no) Svein Konstali hos Norsk senter for forskningsdata
Gustavsbergs porslinsfabrik

Gustavsbergs porslinsfabrik ble etablert i 1825 i Gustavsberg på Värmdö utenfor Stockholm, som en keramisk fabrikk for «Alla sorts Porcellainer».
Fra 1839 ble produktene merket med et anker og navnet Gustavsberg i en bue over ankeret.
Fabrikken ble på 1800-tallet, og første del av 1900-tallet ansett som en mønsterbedrift som etablerte et eget samfunn for sine arbeidere, noe som medførte at det ikke ble etablert noen fagforening der før i 1919.
I 1902 bevirket daværende eier Oscar Wilhelm Odelberg, som også var konservativ riksdagsmann, at Gustavsberg ble utskilt som en egen kommune. Kommunen eksisterte fram til kommunereformen i 1952.
Fabrikken er bl.a. særlig kjent for porselensfiguren «Kan du inte tala?», og for kaffeserviset «Blå blom».
Deler av Gustavsbergs produksjon er utstilt på Porslinsmuseet i Gustavsberg.
I dag er det to ulike firmaer som produserer porselen og som bruker Gustavsberg-logoen. Det ene firmaet produserer dekketøy, det andre ulike VVS-utstyr.


== Historie ==
1825 – Fabrikken etableres.
1827 – De første servisene produseres i flintgods. De første seriene var enten uten dekor, eller med enkle håndmalte dekor. Ca 50 ansatte.
1839 – Ankerstemplet innføres som logo på produktene. Ca. 150 ansatte.
1864 – Som en av de første fabrikkene i Europa (utenom England) lykkedes fabrikken å produsere «ekte benporselen». 
1870 – Produksjon av kaffeserviset "Blå Blom" startes.
1895 – Fabrikken elektrifiseres, og mønstertegneren Gunnar Wennerberg ansettes. Tre av hans mønster; "Gunnar", "Mistel" og "Liljekonvalj" inngår fremdeles (2008) i fabrikkens sortiment. Ca. 900 ansatte.
1937 – Familien Odelberg selger fabrikken til «Kooperativa Förbundet».
1939 – Produksjonen av baderomsprodukter startes.
1945 – Produksjon av husholdningsprodukter i plast startes.
1948 – Produksjon av emaljerte badekar startes.
1955 – Produksjonen av det ildfaste «Terma-godset» startes.
1987 – AB Gustavsberg kjøper opp «Vårgårda Armatur» (produsent av vvs-armatur)
1987 – Husholdningsporselensfabrikken selges til finske Wärtsilä.
1991 – Husholdningsporselensproduksjonen selges til finske Hackman.
1994 – Hackman selger sin andel til et kommunalt selskap eid av Värmdö kommune.
1996 - Det kommunale selskapet selger videre til «HPF i Gustavsberg AB» (HPF= HushållsPorslinsFabriken). Aksjonærene er hovedsakelig ansatte i bedriften.
2000 – Villeroy & Boch AG kjøper «AB Gustavsberg» av den finske sanitetsprodusenten Sanitec (IFÖ og IDO i Skandinavia). Kjøpet omfatter AB Gustavsberg med datterselskapene «Gustavsberg VVS AB» og «Gustavsberg Vårgårda Armatur AB».


== Gustavsberg i dag ==
«HPF i Gustavsberg AB» har fabrikk i Gustavsberg og produserer dekketøy. Bedriften har ca. 19 ansatte.
«AB Gustavsberg» er overtatt og er en del av Villeroy & Boch konsernet, og sysselsetter i alt ca. 600 personer. Bedriften produserer VVS-produkter (badekar, servanter, WC og armatur). Det er en fabrikk i Gustavsberg (WC-utstyr), en i Vårgårda (vvs-armatur) og en i Växjö (badekar).


== Eksterne lenker ==
HPF i Gustavsberg AB
AB Gustavsberg
Paul Deng Jizhou

Paul Deng Jizhou, også kjent som Peter Ten Gan-Lin (født 9. november 1905 i Tsitwiwa, død 10. august 1990), var katolsk biskop av Leshan (Kiating) i Sichuan i Kina.
Han ble presteviet 9. februar 1936 og utnevnt til biskop av Kiating (Leshan) 9. juni 1949. Bispevielsen fulgte 21. september 1949 med erkebiskop Louis Gabriel Jantzen av Chongqing som hovedkonsekrator, kort tid før kommunistene utropte Folkerepublikken Kina i Beijing 1. oktober samme år.
Han ble nødsaget til samarbeid med det kinesiske kommunistpartis religionspolitikk som ønsket å løsrive den katolske kirke i Kina fra paven, og bispeviet som hovedkonsekretator 31. mars 1963 én biskop, msgr. Shi Mingliang av Chongqing, uten å ha mottatt det fornødne pavelige mandat.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop François de Bovet (1745–1838)
Biskop Jacques-Léonard Pérocheau (1787–1861) *bispeviet 1818
Biskop Eugène-Jean-Claude-Joseph Desflèches (1814-1887) *1844
Biskop François-Eugène Lions (1820-1893) *1872
Biskop Jean-Joseph Fenouil (1821-1907) *1881
Biskop Marc Chatagnon (1839-1920) *1887
Biskop Jean-Pierre-Marie Fayolle (1860-1928) *1909
Biskop Pierre Louis Perrichon (1865-1931) *1921
Biskop Louis-Nestor Renault (1872-1943) *1924
Erkebiskop Louis-Gabriel-Xavier Jantzen (1885-1953) *1926
Biskop Paul Deng Jizhou (1908-2001) *1949


== Referanser ==
Østre Mebon

Østre Mebon (khmer: ប្រាសាទមេបុណ្យខាងកើត) er et tempel i Angkor i Kambodsja. Det ble bygget under kong Rajendravarman, og står på det som en gang var en kunstig øy i midten av det nå tørre Østre Baray-reservoaret. 
Østre Mebon var dedikert til den hinduistiske guden Shiva og til ære for kongens foreldre. Beliggenheten reflekterer de kambodsjanske arkitektenes vekt på orientering og himmelretninger. Tempelet ble bygd på en nord-sør akse med Rajendravarman's statstempel, Pre Rup, som ligger ca. 1200 meter mot sør like utenfor barayen. Østre Mebon ligger også på en øst-vestakse med palasstempelet Phimeanakas, et annet byggverk reist i Rajendravarmans regjeringstid, som ligger ca. 6800 meter lenger vest. 
Østre Mebon ble bygget i den samme stil som Pre Rup, og ble innviet i 953. Det er bygget i et utvalg av solide kambodsjanske byggematerialer: sandstein, murstein og lateritt. Tempelet har tre nivåer, øverst er et sentralt tårn på en kvadratisk plattform, omkranset av fire mindre tårn på plattformens hjørner. Tårnene er av murstein; hullene som tidligere forankret stukaturen er synlig.  
Skulpturene på Østre Mebon er variert og eksepsjonelle, blant annet to meter høye frittstående steinelefanter på hjørnene på første og andre nivå. Religiøse bilder omfatter guden Indra øverst hans trehodede elefant Airavata, og Shiva på den hellige oksen Nandi. 
Når man ser ut fra det øverste nivået i dag må man ta fantasien i bruk for å forestille seg de enorme vannmassene som tidligere omkranset tempelet. Fire landgangsplattformer i bunnen gir en påminnelse om at templet en gang kun var tilgjengelig med båt.


== Eksterne lenker ==
(en) Eastern Mebon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Privilège du blanc

Privilège du blanc er den valgfri rettighet som kvinnelige katolske kongelige, og katolske mannlige monarkers hustruer, til å være kledt i hvitt i pavens nærvær.
Vatikanets protokollære bestemmelser,slik de var før de ble lettet på  rundt 1980, foreskrev at kvinner som kommer til paveaudiens skal være kledt i langermet sort drakt og ha mantille som hodebekledning.  
Det er for tiden (2008) ikke mange personer som i praksis innehar privilège du blanc. De er: 

Dronning Sofia av Spania, som er kong Juan Carlos I gemalinne;
Dronning Letizia av Spania, som er kong Felipe VI gemalinne;
Dronning Paola av belgierne, som er kong Albert IIs gemalinne;
Dronning Fabiola av Belgia, som kong Baudouin Is enke;
Storhertuginne Maria Teresa av Luxembourg, som er storhertug Henris gemalinne.
Prinsesse Marina av Napoli, hertuginne av Savoia.
Jordbearbeiding

Jordbearbeiding er en viktig aktivitet i alt jordbruk eller landbruk. Til jordbearbeiding trengs redskap og en energikilde. 
Energikilden kan være muskelkraft fra mennesker eller husdyr, eller fossilt brensel som utnyttes via en traktor. 
Redskapene for bruk av mennesker er oftest hakke, spade eller greip. 
Trekkdyr bruker ard, plog og harv. 
Til traktor brukes plog, harv og kultivator.
Eng

Eng eller engmark er et paraplybegrep som omfatter både naturlige forekomster med gress og urter og dyrket jordbruksareal med flerårige fôrvekster, som siden kan høstes og brukes som grovfôr (vinterfôr) eller utnyttes som beite for husdyr der det står. Eng deles gjerne inn i to hovedtyper; natureng og kultureng. I tillegg eksisterer en rekke begreper som kan forklare ulike typer eng, som fetteng, volleng og moseeng.
Natureng er eng på mark som ikke er dyrket, det vil si at en ikke har foretatt noen form for jordbearbeiding, såing eller gjødsling. Natureng var fram til 1900-tallet den vanligste formen for eng i Norge. Slike enger har et mye bredere spekter av flerårige gressarter og urteplanter enn kultureng, som er mark tilsådd med engvekster (gressarter og engbelgvekster) med tanke på å bli slått eller beitet på. 
Kultureng kan bestå som både monokulturer og flerkulturer som kan høstes i noen år før den må fornyes (ofte timotei eller rødkløver som høstes eller engrapp og hvitkløver som beites), mens natureng alltid består som en flerkultur. Fra gammelt av var all eng natureng.
Fettenger er en godt gjødslet eng ved at den ligger gjerne lavere enn gården og/eller åkrene, og får derfor tilsig av gjødsel, så gresset vokser frodig. Vollenger oppstår som regel i skråninger som er bevokst av lauvskog, men hvor det også vokser rikelig med gress når underskogen tynnes godt. Moseenger er sjelden brukbare til noe som helst for bonden, men de er ofte svært viktige for dyrelivet. Dette er typisk naturenger som ligger i den våte dalbunnen, eller mellom berg og klipper.
Åker og eng er et fast uttrykk i beskrivelse i jordbruksarealer. Åkerarealer brukes til dyrking av korn og rotvekster (poteter), og må bearbeides hvert år, mens dyrket eng vanligvis bearbeides med noen års mellomrom. Tidligere var det vanlig å bruke arealene i rotasjon mellom åker og eng, noe man kaller vekselbruk. 


=== Natureng ===

Natureng er eng på mark som ikke er dyrket, det vil si at en ikke har foretatt noen form for jordbearbeiding, såing eller gjødsling ut over det som husdyra la igjen ved beiting. 
Natureng var fram til 1900-tallet den vanligste form for eng i Norge. Natureng har et større spekter av ulike urter enn dyrket eng, som vanligvis er basert på monokulturer.
Natureng var et viktig innslag i det historiske nordiske kulturlandskapet. 
Beitemark som gjødsles med kunstgjødsel kalles kulturbeite.


== Referanser ==


== Se også ==
Åker
Beite
Vekselbruk


== Eksterne lenker ==
Magnus Jetne:Eng og engdyrking. 1964
Holen og Riktor: Gard, åker, eng. 1977
Lundeqvist: Bondepraktika for Ager, Eng og Buskap. Christiania 1840
(en) Meadows – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Victor Thibaud

Victor Thibaud (født 8. mars 1867, død ukjent) var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Thibaud kom på andreplass i bueskyting både på 33 meter Au cordon doré og Au chapelet 33 meter under OL 1900 i Paris. I begge konkurransene var det Hubert Van Innis fra Belgia som ble olympisk mester.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i bueskyting, Au cordon doré - 33 meter
1900  Paris -  Sølv i bueskyting, Au chapelet - 33 meter


== Eksterne lenker ==
(en) Victor Thibaud – Olympics.com 
(en) Victor Thibaud – Olympic.org 
(en) Victor Thibaud – Olympedia 
(en) Victor Thibaud – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Charles Frédéric Petit

Charles Frédéric Petit (født 6. mai 1857, død 19. februar 1947) var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Petit kom på tredjeplass i bueskyting både på 33 meter Au cordon doré og Au chapelet 33 meter under OL 1900 i Paris. I begge konkurransene var det Hubert Van Innis fra Belgia som ble olympisk mester og franske Victor Thibaud som kom på andreplass.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Bronse i bueskyting, Au cordon doré - 33 meter
1900  Paris -  Bronse i bueskyting, Au chapelet - 33 meter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Frédéric Petit – Olympics.com 
(en) Charles Frédéric Petit – Olympic.org 
(en) Charles Frédéric Petit – Olympedia 
(en) Charles Frédéric Petit – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Charles Frédéric Petit – databaseOlympics.com (arkivert)
Henri Helle

Henri Helle (født 4. september 1873, død 21. juni 1901) var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Helle kom på andreplass i bueskyting på 50 meter Au chapelet under OL 1900 i Paris. Hans landsmann Eugène Mougin ble olympisk mester. på 50 meter Au cordon doré kom Helle på fjerdeplass med 27 poeng, en poeng mindre enn sin landsmann Émile Fisseux som ble nummer tre.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i bueskyting, Au chapelet - 50 meter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henri Helle – Olympedia 
(en) Henri Helle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Spirit (album)

Spirit er debutalbumet til den britiske sangeren Leona Lewis.
Albumet ble utgitt av Syco Music i november 2007. Albumet var det raskestselgene noensinne i Storbritannia med mer enn 375 000 solgte eksemplarer den første uken etter utgivelsen. Albumet debuterte på førsteplass på listene i 9 land, bl.a UK, Irland, Canada, Australia, New Zealand og Tyskland. Albumet ble nominert for «Best Pop Album»  på Grammy Awards.


== Sporliste ==
«Bleeding Love» – 4:24
«Whatever It Takes» – 3:27
«Homeless» – 3:50
«Better in Time» – 3:54
«Yesterday» – 3:54
«Take a Bow» – 3:54
«I Will Be» – 3:59
«Angel» – 4:14
«Here I Am» – 4:52
«I'm You» – 3:48
«The Best You Never Had» – 3:43
«The First Time Ever I Saw Your Face» – 4:26
«Footprints in the Sand» – 4:08


== Eksterne lenker ==
(en) Spirit på Discogs 
(en) Spirit på MusicBrainz 
(en) Spirit på AllMusic
Émile Mercier

Émile Mercier var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Mercier kom på tredjeplass i bueskyting på 50 meter Au chapelet under OL 1900 i Paris. Hans landsmann Eugène Mougin ble olympisk mester og Henri Helle kom på andreplass.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Bronse i bueskyting, Au chapelet - 50 meter


== Eksterne lenker ==
(en) Émile Mercier – Olympics.com 
(en) Émile Mercier – Olympic.org 
(en) Émile Mercier – Olympedia 
(en) Émile Mercier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Auguste Serrurier

Auguste Serrurier var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Serrurier kom på andreplass i bueskyting både på Sur la perche à la herse og Sur la perche à la pyramide under OL 1900 i Paris. I konkurransen på Sur la perche à la herse var det Emmanuel Foulon fra Belgia som ble olympisk mester og på Sur la perche à la pyramide vant Émile Grumiaux fra Frankrike.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i bueskyting, Sur la perche à la herse
1900  Paris -  Sølv i bueskyting, Sur la perche à la pyramide


== Eksterne lenker ==
(en) Auguste Serrurier – Olympics.com 
(en) Auguste Serrurier – Olympic.org 
(en) Auguste Serrurier – Olympedia 
(en) Auguste Serrurier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)