jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tore Bruvoll

Tore Bruvoll (født 30. oktober 1978 i Tromsø) er en norsk musiker (gitar), komponist og arrangør.
Han har siden slutten av 90-tallet jobbet tett med Ragnhild Furebotten. I 2005 startet de sammen det som senere ble folkemusikkbandet Hekla Stålstrenga. Bandets første utgivelse, Hekla Stålstrenga, ble gitt ut mens de fortsatt var en duo under navnet Ragnhild Furebotten & Tore Bruvoll og førte til Spellemannprisen 2008 i klassen folkemusikk/gammaldans. Bandet har senere gitt ut flere album som har resultert i flere Spellemannominasjoner og har utstrakt konsertvirksomhet i Norge så vel som utlandet.
Han har også samarbeidet med en rekke andre artister innen folkemusikk, blant andre kvedaren Jon Anders Halvorsen, Annbjørg Lien og String Sisters. Han fikk Gammleng-prisen i klassen musiker i 2021.Han er utdannet ved Høgskolen i Telemark (1997–1999). Bruvoll spiller i tillegg til gitar også en rekke andre instrument som banjo, dobro, mandolin, ukulele og low whistle (blikkfløyte). 


== Utvalgt diskografi ==
Tore Bruvoll og Jon Anders Halvorsen: Nattasang (Heilo, 2004)
Tore Bruvoll og Jon Anders Halvorsen: Trillar for to (Heilo, 2007)
Tore Bruvoll og Ragnhild Furebotten: Hekla Stålstrenga (ta:lik, 2008)


=== Hekla Stålstrenga ===
Makramé (ta:lik, 2011)
Dyrandé (ta:lik, 2013)
Hjertebank - Live med NOSO (ta:lik, 2014)
Ventetid (ta:lik, 2016)
Velkommen Inn (ta:lik, 2017)
Elske og ære (ta:lik, 2019)
Skravla gård (ta:lik, 2021)


=== Andre utgivelser ===
String Sisters: Live (Heilo, 2007)
Sondre Bratland: Jol i mi Song (Kirkelig Kulturverksted, 2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Bruvoll på Discogs 
(en) Tore Bruvoll på MusicBrainz 
(en) Tore Bruvoll på AllMusic
Hyltebruk

Hyltebruk er et tettsted i Hallands län i landskapet Småland i Sverige. Det er Hylte kommunes administrasjonssenter. I 2010 hadde tettstedet 3 716 innbyggere.


== Referanser ==
Jamii Bora

Jamii Bora er en organisasjon som driver med mikrofinans i Kenya. Den ble etablert i 1999 av femti tiggerfamilier i Nairobi under ledelse av Ingrid Munro, en svensk kvinne bosatt i Kenya. 
Jamii Bora betyr «Gode familier» på kiswahili. Organisasjonen har sterk representasjon i slumområdet Mathare Valley. I 2007 hadde organisasjonen 150 000 medlemmer over hele Kenya og tilbyr forsikring for helse og liv til medlemmene i tillegg til handelsutdannelse og huslån. Gjennomsnittslånene er på $95, og det forandrer livet for mange tiggere. 
21. mars 2007 vant organisasjonen en rettssak om landområdet Kaputiei utenfor Nairobi, hvor man nå holder på å bygge en by for vel 10 000 innbyggere. Byen planlegges å bli på størrelse med Mandal, og arbeidet støttes av Strømmestiftelsen sammen med blant andre Agder Energi og ABCenter. Også flere svenske organisasjoner og firmaer støtter Jamii Bora.


== Eksterne lenker ==
Offisiell side for Jamii Bora
Svensk side for Jamii Bora i Sverige
Ingrid Munro presenterer Jamii Bora på The 2006 Global Microcredit Summit i Halifax (Video)
New Yorker artikkel om Jamii Bora fra 30. oktober 2006
Et intervju med Wajibu: en journal om sosiale og religiøse emner, 2001
Petsjengaklosteret

Petsjengaklosteret (russisk: Печенгский монастырь, finsk: Petsamon luostari) var i mange århundre verdens nordligste kloster. Det ble grunnlagt i 1533, på stedet hvor elva Petsjenga munner ut i Petsjengafjorden, 135 km vest for nåtidens Murmansk, av den hellige Trifon, en munk fra Novgorod.
Inspirert av eksempelet fra Solovki-klosteret ønsket Trifon å omvende de lokale skoltesamene til kristendommen, og å vise hvordan troen kunne blomstre selv i de mest ugjestmilde land. Hans eksempel ble fulgt av mange andre russiske munker, og i 1572 var det rundt 50 munker og 200 legbrødre ved Petsjengaklosteret.
Seks år etter St. Trifons død i 1583 ble klostreret, som var bygget i tre, plyndret og brent ned av svenskene. Angrepet krevde livet til 51 munker og 65 legbrødre, og det avsluttet historien om Trifons kloster i Petsjenga. Det svenske hevnraidet ble utført av en finsk bondehøvding, Pekka Antinpoika Vesainen, 25. desember 1589, og var en del av den den nordiske tjuefemårskrigen fra 1570 til 1595.
I 1591 beordret tsar Fjodor I at klosteret skulle gjenopprettes i nærheten av Kola, men det nye klosteret brant ned i 1619. Selv om det nye Petsjengaklosteret etterhvert ble flyttet til selve byen, så var det så tynt befolket at Den hellige synode i 1764 bestemte at det skulle oppløses.
Som følge av at den russiske koloniseringen av Kolahalvøya skjøt fart på slutten av 1800-tallet, ble Petsjengaklosteret gjenopprettet på sin opprinnelige beliggenhet 1886. Før den russiske revolusjon bestod det av det øvre klosteret, til minne om gravene til Trifon og de 116 martyrene fra angrepet i 1589, og det nye nedre klosteret, med utsikt over Petsjengafjorden.
Det stauropegiske klosteret fortsatte å blomstre etter at Petsjenga ble en del av Finland i 1920. Ved slutten av fortsettelseskrigen i 1944 ble Petsamo tilbakeført til Sovjetunionen. Munkene ble evakuert til Valamo nye kloster sør i Finland, hvor de beholdt sin autonomi til 1984, da den siste av dem døde i en alder av 110. Selv om klosterbygningene ble ødelagt under krigen, besluttet den russisk-ortodokse kirke i 1997 at klosteret skulle gjenopprettes.


== Litteratur ==
Nikolsky A.V. Монастыри. Энциклопедический словарь. Moscow Patriarchate Publishers, Moskva, 2000.


== Eksterne lenker ==
(en) Pechenga Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kaputiei

Kaputiei er en by i utkanten av Nairobi i Kenya, om lag 60 km sør for byens sentrum. Byen ble etablert etter at organisasjonen Jamii Bora i 2007 vant en rettssak om retten til området, en langstrakt slette i utkanten av Kenyas hovedstad. 
Byen bygges som et ledd i et arbeid for å gi nye muligheter til 10 000 mennesker fra Nairobis slumområder, som kan flytte fra bølgeblikk, papir og søppel til hus bygget av murblokker produsert i prosjektet og omgitt av grønne trær. I løpet av 2007 er det reist 300 hus, planen er å bygge 2000 små hus på 50 kvadratmeter. Området vil få gode sanitære løsninger, det er funnet en god vannkilde 85 meter under bakken. 70% av vannet er planlagt resirkulert. 
Infrastrukturen i byen etableres blant annet gjennom samarbeid med ulike organisasjoner i Norge og Sverige. I Norge bidrar Strømmestiftelsen, Agder Energi og ABCenter med midler for å bygge skole i byen. 


== Eksterne lenker ==
Om Kaputiei (Word-dokument på engelsk)
Svensk side med informasjon om prosjektet Kaputiei
Rødøy kommunestyre 1995−1999

Rødøy kommunestyre 1995−1999 er en oversikt over representanter og vararepresentanter i Rødøy kommunestyre etter kommunestyrevalget i 1995.


== Kommunestyrevalget 1995 ==


=== Rødøy Fellesliste (7 representanter) ===


=== Rødøy Fellesliste (9 varamedlemmer) ===


=== Senterpartiet (6 representanter) ===


=== Senterpartiet (9 varamedlemmer) ===


=== Det norske Arbeiderparti (5 representanter) ===


=== Det norske Arbeiderparti (9 varamedlemmer) ===


=== Frie Velgeres Liste (2 representanter) ===


=== Frie Velgeres Liste (5 varamedlemmer) ===


=== Kristelig Folkeparti (1 representant) ===


=== Kristelig Folkeparti (4 varamedlemmer) ===


=== Andre utvalgsmedlemmer ===


==== Partsammensatt utvalg ====
Tove Bjerga Værang, Jektvik, f. 1956: Varamedlem (Rødøy Fellesliste)


==== Kulturutvalget ====
Arne-Tore Bang, Tjongsfjorden, f. 1971: Nestleder (Rødøy Fellesliste)
Borghild O. L. Strømdal, Jektvik, f. 1945 (Senterpartiet)


==== Oppvekstnemnd ====
Arne-Tore Bang, Tjongsfjorden, f. 1971: Varamedlem (Rødøy Fellesliste)
Kjersti Setvik, Selsøyvik, f. 1954: Varamedlem (Kristelig Folkeparti)


==== Omsorgsnemnd ====
Tove Johanna Folkedal, Nordvernes (Senterpartiet)
Jane Elisabeth Jørgensen, Rødøy, f. 1966: Varamedlem (Det norske Arbeiderparti)


== Kilder ==
Arkivet, Rødøy kommune
Arendalspram

Arendalspram er en norsk, flatbunnet robåt på Sørlandet som også er den meste utbredte hovedtypen langs kysten mot Skagerrak blant prammene. Den er ikke så populær som holmsbuprammen, men har vist seg mer allsidig.


== Prammen ==
Som båttype med en geografisk spredning til langs kysten mot Skagerrak på Sørlandet og Østlandet, blir prammen brukt og bygget som robåt til småfiske og transport i beskyttet farvann langs kysten. Flere typer av denne båttypen har eksisterte langs kysten, forskjellige fra distrikt til distrikt, men det er to hovedtyper, Arendalsprammen og Holmsbuprammen.
Prammen er utbredt over hele landet i større eller mindre grad, antagelig kom dette av at de ofte ble brukt som lettbåt på større skuter og skip i kystfarten. Som en stødig båt vist de seg langt bedre enn de andre båttyper i røff sjø. Kunnskapen om dem langs kysten gjorde den kjent som en meget enkel båttype ved bygging.
De var så enkel og rimelig å bygge at en nybegynner i båtbyggingen oftest startet med å bygge en liten pram. Det gav grei innføring i klinkbygging. Som en mindre avansert, men enkel type ble Arendalsprammen og dens slektninger tatt i bruk som forbilde for båtbyggere som ønsket seg en enkel og lettbygd båt med bredde og en rund form.


== Arendalsprammen ==
Arendalsprammen er relativt bred og rund i formen med et tverrspeil forut også kjent som forspeil lengre opp over vannflaten mens tverrspeilet akterut er større og rundformet. Som de andre prammer er den uten kjøl, i stedet har den et bunnbord. Bunnbordet er bredt bakover og smalner av fremover.
Med sitt beskjedne dypgående og runde skrog er prammen en typisk robåt, men det har også vært benyttet som seilbåt med spriseil og luggerseil. Før påhengsmotoren ble alminnelig, hadde alle prammer et «vrikkehull», en liten halvrund utsparing i akterspeilet. Vrikking med en åre er en teknikk som ikke er noen enkel kunst, man driver frem båten ved å vrikkes frem og tilbake i hullet.


== Se også ==
Pram
Holmsbupram


== Litteratur ==
Gøthe Gøthesen: Norske båter bind 1- Skagerak-kysten 1977 ISBN 82-504-0239-1
Arne R. Hole: Båter og Kystfolk 2007 ISBN 978-82-03-23405-7
Tennevik

Tennevik (Tennevika) ligger i Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark, og er kjent for blant annet lakseelva Tennevikelva. Stedet ligger ved den østlige bredden av Vågsfjorden, sørøst for Harstad, nærmere 10 kilometer nord for Tjeldsundbrua.
Navnet Tennevik anses hentet fra et gammelnorsk verb therne, uttales som det engelske ordet thing. Å therne betyr å dra båten opp i fjæra, kvelve båten for så å hvile under den. Dette var vanlig i gammel tid da fiskerne, i åpne båter, måtte dra lange føringsveger til og fra Finnmarka eller Lofoten. Therne ble senere endret til å tenne.
Navnet Tennevika er derimot brukt av kommunen som eiendomsadresse.
Bebyggelsen i Tennevik ligger ved begge sider av den kystriksveg (fylkesvei 825) som går fra Tjeldsundbrua til blant annet Gratangen.
Petsjengafjorden

Petsjengafjorden (russisk: Губа Печенга (Guba Pechenga), også kalt Petsjengabukta og Petsamofjorden) er en 17 km lang og 1-2 km bred fjord i Murmansk oblast i Russland. Den ligger rundt 25 km fra grensa mot Norge. Innerst i fjorden munner elva Petsjenga ut. Her ligger også byen Petsjenga. På vestre bredd, rundt halvveis inn fjorden ligger Liinakhamari (finsk: Liinahammari), som var Finlands eneste isfrie havn i tiden 1920-1944, da Petsjengaområdet var finsk territorium.
Erik Solbakken

Erik Solbakken (født 17. november 1984 i Hemsedal) er en norsk programleder i TV 2. Han jobbet i NRK fra 2004 til 2017. Fra desember 2007 var han sentral i den nye barnekanalen til NRK, NRK Super, og medvirket i barneprogrammene Barne-TV, Julemorgen, Liga og Superkviss. Høsten 2009 ble han programleder for programmet Utfordringen og Krem Nasjonal på NRK Super. 
I mai 2010 ledet han den internasjonale sangkonkurransen Eurovision Song Contest 2010 i Telenor Arena sammen med Nadia Hasnaoui og Haddy Njie. I januar 2011 ledet han Idrettsgallaen, igjen sammen med N'jie. Solbakken ble våren 2011 knyttet til underholdningsavdelingen i NRK og ble en del av gullrekka med programmet Popstokk. Fra 2012 til 2015 var han sammen med Hasse Hope programleder for NRKs humortalkshow Karl Johan. For programmet vant han Gullruten 2014 i klassen beste mannlige programleder. I februar 2013 var han programleder i Melodi Grand Prix i Oslo spektrum.  I 2013 forlot Solbakken NRK og startet produksjonsselskapet Norsk fjernsyn AS, som senere ble kjøpt opp av danske Monday Media. Han fortsatte som programleder på NRK gjennom selskapet. I mai 2017 sluttet han å jobbe for NRK, og gikk over til TV 2, for å jobbe med et prosjekt sammen med Morten Ramm.


== TV-programmer ==
TV-programmer Solbakken har vært programleder for:

2007: BarneTV, Julemorgen, Liga og Superkviss (NRK Super)
2009-2010: Krem Nasjonal (NRK)
2010: Eurovision Song Contest (NRK)
2011: Idrettsgallaen (NRK)
2011: Popstokk (NRK)
2012-2015: Karl Johan (NRK)
2013-2014: Melodi Grand Prix (NRK)
2020: Lystløgner (TV 2)
2021: Norges nye megahit (TV 2)
2021:  Lego Masters (TV 2)


== Annet ==
Solbakken var også stemmen til Tintin i den norske utgaven av Steven Spielbergs filmversjon, og er medvirkende i boken Sånn ca. alt om sex og kjærlighet. Han har også en podcast med Mads Hansen, som heter «Topp 3».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Erik Solbakken på Internet Movie Database 
Omtale av Erik Solbakken hos Plan B (management)
Karl Johan på NRK
Karoline

Karoline, også skrevet Caroline, er et jentenavn dannet ved å tilføre endelsen -ine til mannsnavnet Carolus, som igjen er en latinsk variant av Karl, et norrønt navn som betyr «fri mann». Navnedag er 28. januar.


== Utbredelse ==
Karoline var et populært navn på jentebarn i Norge på siste halvdel av 1800-tallet og igjen på 1990-tallet. Formen Caroline har hele tiden hatt noe lavere popularitet.

Caroline var et populært navn i USA på første halvdel av 1800-tallet.

Caroline var et vanlig navn i England på midten av 1800-tallet og igjen fra 1960-årene til 1980-årene.

Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Karoline og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Tove Karoline Knutsen (1951–), norsk kunstner og politiker
Karoline Frogner (1961–), norsk dokumentarfilmskaper
Karoline Krüger (1970–), norsk sanger og musiker
Karoline Dyhre Breivang, (1980–) norsk håndballspiller


== Se også ==
Caroline County i Maryland
Caroline County i Virginia
Sør-Carolina delstat i USA
Nord-Carolina delstat i USA
Karolineprisen
«Sweet Caroline» – popsang


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Karoline
(en) Think Baby Names: Karoline
Vlet

Vlet er navnet på en nederlandsk båttype som antakelig stammer fra den norske båten pram, som på nederlandsk kalles «noorse vletten». I motsetning til den norske prammen, har denne båttypen utviklet seg til større og moderne utgaver. De brukes ofte på de grunne kanalene gjennom Nederland og i det grunne farvannet langs kysten av Nordsjøen.


== Vlet ==

Som båttype har vlet, i likhet med den norske prammen, en rund fasong i skroget (uten kjøl) og tverrspeil akter og forut. Forspeilet er nærmest borte på den moderne, motordrevne vleten. På nederlandsk betegner ordet vlet en farkost eller et fartøy med flat bunn til bruk på grunne farvann. Flere varianter er utviklet og tilpasset ulike forhold og bruksområder over hele Nederland. Det er en populær og allsidig farkost, enkel å bygge og bruke, alt etter hva man ønsker å bruke den til. De fleste variantene har slingrekjøl.
I området omkring Zuiderzee ble den brukt som 14-fots fiskebåt, senere videreutviklet til store 30-fots båter med dekk. Til forskjell fra de fleste flatbunnede farkostene i Nederland, er vlet nesten alltid klinkbygd. Men mange av de moderne variantene har glatt overflate på skroget. I dag finner man dem også som fritidsbåter i plast og glassfiber, med dekk, kahytt og innenbordsmotor. I motsetning til den norske prammen fikk de nederlandske vletene innenbordsmotor montert på tidlige fiskebåter med seil.
Som et sjødyktig fartøy som klarte seg godt i røffe omgivelser til sjøs, var den ideell som redningsbåt langs den langstrakte og grunne kysten av Nordsjøen. De nederlandske myndighetene har siden 1825 benyttet større vleter som redningsbåt, med besetning på mellom seks og 12 mann. I dag er de vanligste redningsbåtene hos den nederlandske sjøredningstjenesten motoriserte vleter.


== Se også ==
Pram


== Kilder ==
Bob Chandler: The ancient and versatile vlet, artikkel i Wooden Boat magasin nr. 52
Carl Cullberg: Eka – pram – vlet – jol: En verdagsbåts utbredning, ålder och ursprung 2003 ISBN 91-7686-187-2


== Eksterne lenker ==
De Koster Vlet
Helderse-vlet
Alle slags typer vlet til salg
Vlet 13.50 AK Luksusbåt
Douglas BTD Destroyer

Douglas BTD Destroyer var en amerikansk en-seters torpedobomber utviklet under den andre verdenskrig.
BTD Destroyer hadd sitt utgangspunkt i et to-seters stupbombefly som ble bestilt som XSB2D-1, men ble etter forespørsel fra marinen ombygd til et en-seters torpedofly som man så som mer nødvendig for krigføringen i Stillehavet.
Den første produksjonsserien under betegnelsen BTD-1 ble kansellert på grunn av krigens slutt etter bare 28 fly var produsert. Flytypens ytelser var heller ikke tilfredsstillende, og den ble aldri tatt i bruk av operative enheter.


== Spesifikasjoner ==


== Eksterne lenker ==
Douglas BTD Destroyer
Tsypnavolok

Tsypnavolok (russisk: Цыпнаволок, skoltesamisk: Caappinjargg, nordsamisk: Sabbenjárga, finsk: Tsipniemi) er en landsby i Petsjenga rajon i Murmansk oblast. Den ligger nordøst på Fiskerhalvøya, helt ytterst mot Barentshavet. 
Tsypnavolok er kjent som den største og viktigste bosetningen for de såkalte kolanordmenn. I 1867 begynte norske fiskere å bosette seg i Tsypnavolok. I 1929 var det bosatt 114 nordmenn i bygda.
Nordmennene i Tsypnavolok ble i 1939–40 fordrevet til Karelen og Arkhangelsk oblast, og mange ble henrettet eller døde av sult og nød. Ingen nordmenn fikk vende tilbake til bygda etter krigen.I Tsypnavolok er det i dag en militær enhet, en meteorologisk stasjon og et fyr.


== Kilder ==
Kolanordmennene - et stykke norsk utvandrerhistorie Artikkel av Morten Jentoft hos nrk.no


== Referanser ==
Dakota Blue Richards

Dakota Blue Richards (født 11. april 1994) er en engelsk skuespillerinne. Hun debuterte i filmen Det gylne kompasset, der hun spilte hovedrollen som Lyra Belacqua. Hun har også fått rollen i en annen film, The Secret of Moonacre, som er planlagt lansert i 2008.


== Biografi ==


=== Tidlig liv ===
Dakota Blue Richards ble født i South Kensington i London, der hun vokste opp sammen med sin mor. Hun ble hetende «Dakota Blue» på grunn av at hennes mor ønsket en kombinasjon av et stedsnavn og en farge.Familien flyttet til Brighton kort tid etter at Richards ble født, og hun begynte på St Paul's Primary School der. I helgene gikk hun på dramakurs, og av og til var hun borte fra skolen for å gå på auditioner.


=== Karriere ===
I juni 2006 ble nyheten om at Richards skulle spille hovedrollen som Lyra i Det gylne kompasset, etter at hun hadde utkonkurrert over 10 000 andre jenter i den åpne auditionen i Storbritannia. Bøkenes forfatter, Philip Pullman, har uttalt at «da jeg så Dakotas fremførelse på auditionen, forsto jeg at letingen var over.»Innspillingen av filmen startet den 4. september 2006. På grunn av at Lyra opptrer i nesten alle scenene i filmen, måtte Richards møte opp på filmsette 98 av de 100 dagene innspillingen foregikk. Filmen ble lansert over hele verden i desember 2007.
Før Det gylne kompasset var lansert, hadde Richards allerede fått sin neste hovedrolle, i filmen The Secret of Moonacre. Filmen skal lanseres i 2008.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dakota Blue Richards på Internet Movie Database 
(no) Dakota Blue Richards hos Filmfront 
(sv) Dakota Blue Richards i Svensk Filmdatabas 
(da) Dakota Blue Richards på Filmdatabasen 
(fr) Dakota Blue Richards på Allociné 
(en) Dakota Blue Richards på AllMovie 
(en) Dakota Blue Richards hos Rotten Tomatoes 
(en) Dakota Blue Richards hos The Movie Database 
(en) Dakota Blue Richards hos Behind The Voice Actors 
Dakota Blue Resource
Forever Dakota
Korjazjma

Korjazjma (russisk: Коря́жма) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Vytsjegda, 30 km øst for Kotlas. Byen ble grunnlagt i 1535.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Koryazhma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Njandoma

Njandoma (russisk: Няндома) er en by i Arkhangelsk oblast i Russland. Den ligger 347 km sør for Arkhangelsk.
Njandoma ble grunnlagt i 1896 som en bosetning rundt jernbanestasjonen Njandoma. Bosetningen har hatt bystatus siden 1939.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nyandoma – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
European Open (snooker)

European Open var en turnering i snooker for profesjonelle og var rankingturnering frem til 2003/2004 sesongen.
Før 1988/1999 sesongen var det ingen rankingturneringer i snooker utenfor Storbritannia. Snookerforbundet bestemte derfor at det skulle arrangeres en turnering et annet sted i Europa. Turneringen ble spilt frem til 1996/1997 sesongen.
German Open, Irish Open og Malta Grand Prix var rankingturneringene i Europa de neste tre sesongene før European Open ble gjennopplivet foran 2001/2002 sesongen. Sesongen 2000/2001 ble det ikke arrangert en rankingturnering i Europa for første gang på tretten sesonger.
European Open ble omdøpt til Malta Cup foran sesongen 2004/2005 som ble invitasjonsturnering for første gang i sesongen 2007/2008.


== Finaleresultater ==
Vikevåg

Vikevåg er et tettsted i Stavanger kommune i Rogaland. Tettstedet har 973 innbyggere per 1. januar 2022, og ligger ved Mastrafjorden sørvest på øya Rennesøy. Hausken kirke ligger her.


== Referanser ==
Mari Osmundsen

Mari Osmundsen er psevdonym for Anne Kristine (Kia) Halling (født 20. juni 1951 i Molde), en norsk forfatter og oversetter. Hun har skrevet romaner, noveller og barnebøker, og har også oversatt bøker under navnet Kia Halling. I 1988 mottok hun Språklig samlings litteraturpris, og samme år vant hun Cappelens romankonkurranse.


== Bokutgivelser ==


=== For voksne ===
1978: Vi klarer det! – roman, illustret av Mette Schou, utgitt på Sivle forlag
1979: På vei mot himmelen – roman, utgitt på Oktober forlag
1982: Wow – noveller, utgitt på Oktober forlag
1984: Gode gjerninger – roman, utgitt på Aschehoug forlag
1985: Familien – roman, utgitt på Oktober forlag
1986: Drageegget – sju fabler – fabler, utgitt på Oktober
1988: Arv -roman, utgitt på Cappelen forlag
1990: Gutten som slo tida ihjel – roman, utgitt på Oktober forlag
1992: Absolvo te – roman, utgitt på Oktober forlag
1995: Sju sannferdige fortellinger – noveller, utgitt på Oktober forlag
1999: Jentungen – roman utgitt på Oktober forlag


=== For barn ===
1982: Den grønne damen – en nifs historie for barn og foreldre – barnebok illustrert av Ingerlise Kongsgaard
1986: Den minste reven – fortellinger, illustrert av Jan-Kåre Øien, utgitt på Aschehoug forlag, gjenutgitt 1990
1988: Harrys hus – barnebok illustrert av Werner Grossmann, utgitt på Aschehoug forlag
1989: Solungen - bildebok sammen med Harald Nordberg
1991: Molly og Agesander – barnebok illustrert av Tor Bomann-Larsen, utgitt på Aschehoug forlag
1992: Molly sover over – billedbok illustrert av Tor Bomann-Larsen
1992: Molly og hvalbutikken – billedbok illustrert av Tor Bomann-Larsen
1994: Novemberlandet – barnebok illustrert av Malgorzata Piotrowska
1997: Bare reven – fortellinger, illustrert av Jan-Kåre Øien
2000: Byen under byen – illustrert av Trond Bredesen


== Litterære priser ==
1992: Sarpsborgprisen
1989: Førstepris i internasjonal billedbokkonkurranse for Solungen sammen med illustratøren Harald Nordberg
1988: Språklig samlings litteraturpris
1984: Gyldendalprisen
Ikaros-prisen


== Eksterne lenker ==
Digitaliserte bøker av Osmundsen hos Nasjonalbiblioteket.