jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Steinberg stoppested

Steinberg stoppested er en jernbanestasjon i Drammen kommune i Viken fylke. Stasjonen på Steinberg langs Randsfjordbanen ble tatt i bruk i 1906. Stasjonen ligger 67 km fra Oslo mellom Drammen og Hokksund, denne strekningen er i dag del av Sørlandsbanen.
Stasjonen var planlagt nedlagt i 2014 i forbindelse med innføring av ny grunnrutemodell for jernbanetrafikken i østlandsområdet. Nedleggelsen ble imidlertid stoppet grunnet store folkelige og politiske protester i oktober 2011, men i februar 2012 ble det kjent at stasjonen fortsatt skulle legges ned og at nedleggelsen ville bli fremskyndet til desember samme år. 27. september 2012 ble det likevel klart at Samferdselsdepartementet omgjorde vedtaket. I stedet ble det besluttet at Steinberg stasjon skal oppgraderes for å kunne ta imot NSB type 75, kjent under navnet «Flirt». Fra 14. september 2015 ble det innført prøveordning med stopp av alle tog på linje 12 Kongsberg - Oslo S - Gardermoen - Eidsvoll på Steinberg. Forut for dette ble stoppestedet oppgradert med nye plattformer i tre og en overgangsbru for fotgjengere.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 202-203. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Dahl, Aasmund, red. (1992). NSBs bygningsregistrering: Randsfjordbanen med sidelinjer. NSB Arkitektkontoret. s. 65–72. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Steinberg stoppested
(no) Steinberg stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Randsfjordbanen
Åsåker holdeplass

Åsåker holdeplass ligger mellom Røyken stasjon og Spikkestad stasjon som er endestasjonen for NSB rute L1, Lillestrøm - Oslo S -Asker - Spikkestad. Åsåker holdeplass ligger 36,07 kilometer fra Oslo S. Holdeplassen ble åpnet i 1959
Togene stoppet «ved behov» på Åsaker. Dette betydde at de kun stoppet på signal. Reisende som skulle av måtte derfor gi beskjed til konduktøren i god tid, mens reisende som ville gå på toget måtte sørge for å være godt synlig på plattformen når toget kom.
Holdeplassen ble lagt ned i desember 2012 i forbindelse med innføring av ny grunnrutemodell for jernbanetrafikken i Østlandsområdet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 197. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) Åsåker holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Spikkestadlinjen
André Gobert

André Henri Gobert (født 14. september 1890 i Paris, død 6. desember 1951 i Paris) var en fransk tennisspiller som deltok i de olympiske leker i 1912 i Stockholm. 
Gobert ble olympisk mester i tennis to ganger under OL 1912 i Stockholm. Han vant både single- og doubleturneringen innendørs. I singlefinalen beseiret han britiske Charles Dixon med 8-6, 6-4, 6.4. I doubleturnering spilte han i par med Maurice Germot, i finalen beseiret de det svenske paret Carl Kempe og Gunnar Setterwall med 3-1 i sett.
Gobert vant franske mesterskapet i single to ganger, 1911 og 1920.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i tennis, single herrer innendørs
1912  Stockholm -  Gull i tennis, double herrer innendørs (sammen med Maurice Germot)


== Grand Slam-titler ==
 Franske mesterskapet:
Single menn 1911 (han beseiret Maurice Germot i finalen
Single menn 1920 (han beseiret Max Décugis med 6-3, 3-6, 1-6, 6-2, 6-3 i finalen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) André Gobert – Olympedia 
(en) André Gobert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) André Gobert – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) André Gobert – ATP-touren 
(en) André Gobert – ITF Tennis 
(en) André Gobert – Davis-cupen 
(en) André Gobert – Tennis Archives
Rob de Castella

Robert Francois de Castella (født 27. februar 1957 i Melbourne) er en tidligere australsk friidrettsutøver, mest kjent for gullet på maraton i VM i 1983 i Helsingfors. Han var en av de store favorittene til å vinne maraton i OL i 1984, men da han etter om lag 33 kilometer roet ned tempoet for å få seg noe å drikke, ble han effektivt fraløpt da farten økte i teten, og han endte på en skuffende femteplass.
Castella hadde verdsrekorden på maraton fra 1981 til 1984 med tiden 2:08:18.
Han er utnevnt til medlem av Order of the British Empire.


== Annet ==
Han er kjent under kallenavnet  «Deek» eller «Deeks». I en brann i Canberra i 2003 brant huset hans ned.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Rob de Castella – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Rob de Castella – Olympics.com 
(en) Rob de Castella – Olympic.org 
(en) Rob de Castella – Olympedia 
(en) Rob de Castella – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rob de Castella – Australian Olympic Committee 
(en) Rob de Castella – Sport Australia Hall of Fame 
(en) Rob de Castella – Commonwealth Games Federation 
(en) Rob de Castella – World Athletics 
(en) Rob de Castella – Athletics Australia
Hydroprojekt

Hydroprojekt (russisk: Институт Гидропроект – Institut Hidroprojekt) er et russisk selskap for planlegging og design av demninger og kanaler. Hovedkontoret ligger i Moskva, med mange avdelinger rundt i landet. Hydroprojekt og dets forutgående institusjoner har hatt ansvar for planleggingen av de fleste vannkraftverk, irrigasjonskanaler og skipskanaler som er blitt bygget i Sovjetunionen og Russland siden 1930-tallet. De har også tegnet flere høyt profilerte prosjekter i utlandet. 


== Historie ==
Dagens Hydroprojekt kan spore sin historie tilbake til planleggingsavdelingen for Moskvakanal-prosjektet på 1930-tallet, og Trust Hydroelektrostroj (russisk: Трест «Гидроэлектрострой»), som ble dannet 9. oktober 1930 for å koordinere byggingen av vannkraftverk i Sovjetunionen under dens første femårsplan. De to organisasjonene, som skiftet navn mange ganger i løpet av årene, ble slått sammen i 1962. De var først underlagt Innenriksdepartementet, men ble i 1950 lagt inn under Energidepartementet.
Noen av instituttets avdelinger, spesielt den i St. Petersburg (Leningrad), kjent som Lenhydroprojekt, har en ennå lengre forhistorie.Fra 1990-tallet drives instituttet som et datterselskap av Unified Energy System, Russlands nasjonale elektrisitetsselskap.


== Kjente prosjekter ==
Blant de større prosjektene som Hydroprojekt har vært ansvarlige for i det tidligere Sovjetunionen er
de fleste vannkraftverkene i elvene Volga og Kama, de store kraftverkene i elvene Angara og Jenisej i Sibir, Toktoguldemningen i elva Naryn i Kirgisistan, og Nurek- og Rogun-prosjektene i Tadsjikistan, verdens to høyeste demninger. Blant kanalene de har designet er Moskvakanalen, Volga-Donkanalen og Volga-Østersjøkanalen.
Utenfor Sovjetunionen har Hydroprojekt tegnet blant annet Aswandammen i Egypt, Jenpeg-kraftverket i elva Nelson i Canada, Jernporten-prosjektet i Donau og Tehridammen i India.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Institute Hydroproject (russisk, engelsk)
Markus og Diana

For filmen fra 1996, se Markus og Diana (film)Markus og Diana : lyset fra Sirius er en barne- og ungdomsbok av Klaus Hagerup. Boken kom ut i 1994 på Aschehoug forlag, og er den første boken om Markus. Den ble filmatisert i 1996.
Boken handler om en gutt som heter Markus Simonsen som er 13 år gammel, har sandfarget hår og svarte runde briller. Bestevennen hans heter Sigmund. Hobbyen til Markus er å samle på autografer. Han skriver brev til kjendiser og ber om autografen deres. I brevene skriver han for eksempel at han er en idrettsutøver og at han blir tvunget til å dope seg. En dag bestemmer Markus seg for å skrive et brev til den norske Hollywood-stjernen Diana Mortensen, som senere i boka viser seg å egentlig hete Mette Mortensen.


== Film og hørespill ==


=== Film ===
I 1996 hadde filmen Markus og Diana premiere. Filmen var regissert av Svein Scharffenberg.


=== Hørespill ===
I 2005 hadde et hørespill basert på Klaus Hagerups bok premiere på NRK Radio. Hørespillet var regissert av Line Rosvoll. Rollen som Markus ble spilt av Kim Haugen, og Diana ble spilt av Ulrikke Døvigen. Den norske komponisten Kaada hadde skrevet musikk til hørespillet.


==== Rolleliste ====
Kim Haugen: Markus
Bjarte Hjelmeland: Sigmund
Trond Brænne: Mons
Linn Skåber: Ellen Christine
Janne Formoe: Mona
Ulrikke Døvigen: Diana
Kai Remlov – hovmesteren
Morten Røhrt – garderobevakten
Gisken Armand – bibliotekar
Ingar Helge Gimle – resepsjonist/kelner


== Oppfølgere ==
De andre bøkene om Markus heter Markus og jentene (1997), Markus og den store fotballkjærligheten (1999), Markus og Sigmund (2003), Markus og karaokekongen (2004) og Markus er konge (2010).


== Referanser ==
Hiromi Taniguchi

Hiromi Taniguchi (japansk: 谷口 浩美, født 5. april 1960) er en tidligere japansk maratonløper. Han tilhørte på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet en av de beste maratonløperne i verden og vant blant annet Tokyo maraton to ganger, samt London maraton i 1987. I 1991 vant han også VM-gull på hjemmebane i Tokyo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hiromi Taniguchi – Olympics.com 
(en) Hiromi Taniguchi – Olympic.org 
(en) Hiromi Taniguchi – Olympedia 
(en) Hiromi Taniguchi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hiromi Taniguchi – World Athletics 
(en) Hiromi Taniguchi – Track and Field Statistics
Maurice Germot

Maurice «Fifi» Germot (født 17. november 1882 i Vichy Allier Frankrike, død 6. august 1958) var en fransk tennisspiller som deltok i de olympiske leker i 1912 i Stockholm og under Ekstralekene i 1906 i Athen. 
Germot ble olympisk mester i tennis under OL 1912 i Stockholm. Han vant doubleturneringen innendørs sammen med André Gobert. I finalen beseiret de det svenske paret Carl Kempe og Gunnar Setterwall med 3-1 i sett.
Germot vant franske mesterskapet i single tre ganger, 1905, 1906 og 1909. Germot deltok også på det franske Davis Cup-laget i 1905 og 1913–14 han spilte totalt sju kamper men vant kun en. 


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i tennis, double herrer innendørs (sammen med André Gobert)
(1906  Paris -  Gull i tennis, single)
(1906  Paris -  Gull i tennis, double)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice Germot – Olympics.com 
(en) Maurice Germot – Olympic.org 
(en) Maurice Germot – Olympedia 
(en) Maurice Germot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maurice Germot – ATP-touren 
(en) Maurice Germot – ITF Tennis 
(en) Maurice Germot – Davis-cupen
Mirela Manjani

Mirela Manjani (gresk: Μιρέλα Μανιάνι, født 21. desember 1976 i Durrës, Albania er en gresk spydkaster.
Manjani ble født i Albania og er av albansk opprinnelse. Hun konkurrerte for Albania frem til 1997 da hun giftet med vektløfteren George Tzelili og ble gresk statsborger. I 1999 vant Manjani VM-gull i Sevilla. Under OL 2000 ble Manjani nummer to etter Trine Hattestad. Under VM 2001 kom hun nok en gang på en andreplass, men da bak cubanske Osleidys Menéndez. EM 2002 endte med seier for Manjani og denne ble fulgt opp under VM 2003. Manjanis siste store mesterskap var OL 2004 hvor hun ble nummer tre.
Hennes personlige rekord er på 67,51 og er fra OL 2000.


== Meritter ==
OL 2004  Athen - bronse.
VM 2003  Paris - gull.
EM 2002  München - gull.
VM 2001  Edmonton - sølv.
OL 2000  Sydney - sølv.
VM 1999  Sevilla - gull


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Mirela Manjani – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mirela Manjani – Olympics.com 
(en) Mirela Manjani – Olympic.org 
(en) Mirela Manjani – Olympedia 
(en) Mirela Manjani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(gr) Mirela Manjani – Hellas olympiske komité 
(en) Mirela Manjani – World Athletics 
(en) Mirela Manjani – Track and Field Statistics
Marguerite Broquedis

Marguerite Broquedis (født 17. april 1893 i Pau i Frankrike, død 23. april 1983 i Orléans) var en fransk tennisspiller som deltok i de olympiske leker i 1912 i Stockholm. 
Broquedis ble olympisk mester i tennis under OL 1912 i Stockholm. Hun vant singleturneringen for damer utendørs. I finalen beseiret hun tyske Dorothea Köring med 4-6, 6-3, 6-4
Broquedis vant franske mesterskapet i single to ganger, 1913 og 1914.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i tennis, single damer utendørs
1912  Stockholm -  Bronse i tennis, mixeddouble (sammen med Albert Canet)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marguerite Broquedis – Olympedia 
(en) Marguerite Broquedis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marguerite Broquedis – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Marguerite Broquedis – ITF Tennis
Biltong

Biltong er en form for tørket kjøtt utbredt i Sør-Afrika og Namibia, spesielt blant afrikanderne, men også kjent i land hvor afrikandere har bosatt seg igjennom årene, slik som Nederland, England, Australia og New Zealand.


== Se også ==
Boerewors
Beskuit


== Galleri ==
Bramin

Bramin eller braman (sanskrit:  ब्राह्मण ; bráhmana: «Den som har tilgang til Brahma») er i hinduismen en prest og medlem av den høyeste av de fire sosiale klassene, varna, i det gamle indiske samfunn.  Gjennom tidene er de blitt viktige bærere av indisk kultur, og braminer har utmerket seg både som politikere, diktere og lærde.


== Beskrivelse ==
Deres samfunnsmessige oppgave pleier gjerne å beskrives som prest, lærer (acharya) og skriftlærd, med ansvar for å gjennomføre ritualer i templene og ved for eksempel bryllup og med plikten og privilegiet å vidmaktholde og formedle kunnskapen om de hellige skrifter. De var de eneste som var fylt av den mystiske kraften brahman.
Langt ifra alle brahminer har aktivt fungert som prester; de har allerede fra gammelt av kunnet forsørge seg som jordbrukere, soldater eller handelsmenn, skjønt med visse restriksjoner om arbeidets renhet. I den tidlige hinduismen – frem til ca 300 f.Kr. – kunne også brahminske kvinner bli både prester og lærere, men deretter var det forbeholdt menn.Selv om braminene klarte å overvinne faren som en stund truet dem fra buddhismen, ble deres maktgrunnlag rokket i samband med det muslimske og senere britiske herredømme i India. I dagens India har braminene derimot fre,deles innvirkning.
Det er braminene som utformet det indiske kastesystemet, og i teorien gjelder de fremdeles som den mest opphøyde kasten, som «guder på jorden». Mer spesifikt er braminene del av mange forskellige kaster, og arbeidet de gjør varierer sterkt.
År 2007 var cirka 5% av Indias innbyggere brahminer. Deres politiske representasjon var tidligere vesentlig sterkere enn deres befolkningsandel. Den har minsket kraftig fra sluitten av 1900-tallet, men er fortsatt høy: I år 2007 var 9,2% av representanmten i parlamentet (Lok Sabha) brahminer. Deres innflytelse vises også i utdannelse og besittelse av offentlige stillinger: Innen domstolsvesenet var det årene 1950-2000 47% av de ledende dommere som var brahminer. Statens aktive politikk for å fremme de lavere kastenes tilgang til offentlige stillinger har imidlertid innebåret at disse forholdene gradvis utjevnes. Økonomisk sett har brahminer i gjennomsnitt en bedre situasjon enn andre indere, men det betyr ikke at alle brahminer har god inntekt eller en gang trygge og sikre kår.


== Litteratur ==
Gilles Chuyen: Who is a Brahmin? The politics of identity in India; Manohar Publ., New Delhi 2004; ISBN 81-7304603-4.
Baldev Upadhyaya: Kashi Ki Panditya Parampara, Sharda Sansthan, Varanasi, 1985.
Christopher Alan Bayly: Rulers, Townsmen, and Bazaars: North Indian Society in the Age of British Expansion, 1770–1870, Cambridge University Press, 1983.
Anand A. Yang: Bazaar India: Markets, Society, and the Colonial State in Bihar, University of California Press, 1999.
M. N. Srinivas: Social Change in Modern India, Orient Longman, Delhi, 1995.


== Referanser ==
Braai

Ordet Braai er afrikaans for «grilling» og er en utbredt grillmetode i Sør-Afrika, Botswana, Namibia, Zimbabwe og Zambia. Braai stammer opprinnelig fra afrikanderne, men har i ettertid også blitt utbredt blant andre afrikanske etniske grupper.
Hårpisk

Hårpisk er en lang, tynn flette eller pisk av hodehår som henger ned i nakken. Flettet hårpisk fra delvis barbert hode var påbudt frisyre for alle menn under Qing-dynastiet i Kina fra 1645 til 1912. Hårpisker var dessuten vanlig i den europeiske herremoten på 1700-tallet. Skikken oppstod som militær Soldatenzopf blant prøyssiske soldater, men ble utbredt også i den sivile moten, særlig i form av piskeparykker, pudderparykker med langt, stramt bundet nakkehår. Mange menn fortsatte med hårpisk i eget hår også en tid etter at parykkene gikk ut av bruk mot slutten av århundret.


== Hårpisk i Kina ==


== Hårpisk i Europa på 1700-tallet ==


=== Videre utvikling ===


== Hårpisk andre steder ==

Hårpisk har også vært båret av enkelte nordamerikanske indianere og indiske brahmaner, det vil si medlemmer av prestekasten der.
En tynn nakkepisk i en ellers kortklipt frisyre har også vært vestlig ungdomsmote på 1980- og 1990-tallet, på norsk ofte omtalt som «rottehale» eller på dansk grisehale (tilsvarende det engelske pigtail, som i britiskengelsk betyr «musefletter» på siden av hodet og i amerikansk betyr «hestehale» i nakken).


=== Liknende frisyrer ===
I mange land og kulturer har det vært vanlig å samle langt kvinnehår i en eller flere fletter, som eventuelt ble satt opp ytterligere. En raskere måte å samle langt hår på så det ikke henger i veien, er å lage en hestehale i nakken eller på bakhodet ved hjelp av en sløyfe, hårspenne eller hårstrikk. Slike hestehaler blir idag brukt av både barn og voksne kvinner. Også enkelte menn med langt hår kan ha hestehale i vestlig mote.

		
		


== Navn ==
Hårpisk blir kalt queue eller cue på engelsk og fransk, et ord som også kan skrives kø på norsk og som er dannet av det latinske cauda som betyr «hale». Hårpisk kunne tidligere også kalles floke (floge på dansk).


== Se også ==
Fletter
Hestehale, musefletter
Parykk
Dårelokk, sjarmerende hårlokk
Cadenettes
Zopfstil («parykkstil»), en retning innen tysk kunst 1760-1790 oppkalt etter datidens fletteparykker
Chonmage, tradisjonell, barbert frisyre i Japan
Khokhol, glattbarbert kosakkfrisyre med hårtopp
Hanekam-frisyre


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Queues (hair fashion) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gunnar Mehla

Gunnar Mehla (født 4. april 1947 i Heddal i Telemark) er norsk kusk og tidligere profesjonell travtrener. Mehla startet sin karriere på Forus Travbane i 1968, og har siden den gang startet i 12 739 løp, der han av disse har vunnet 1 223. Travtreneren har i karrieren sin kjørt inn over 20 831 379,- i premier. I 1971 ble han Forus-Champion med 69 seire. Mehla er aktiv kusk og kjører hest på norske baner. 
Høydepunktet i karrieren var i perioden 1987–1992 som travtrener og kusk for hesten Siggy Star. Han kjennes igjen på travbanen med draktfarge gul med blått skulderstykke. Gunnar Mehla bor i dag på Eiganes i Stavanger med sin familie. Han er den eldre broren til travtreneren Asbjørn Mehla.

		
		
		


== Referanser ==
Oslo Reiselivskor

Oslo Reiselivskor er et norsk blandet kor som ble stiftet i 1992. Opprinnelig rekrutterte koret sine medlemmer fra reiselivsbransjen i Oslo og omegn, men det er nå åpent for alle.  
Koret har deltatt på festivaler, avholdt konserter i Europa, dubbet barnefilmer for NRK og deltatt i dokumentaren Hjertemedisin. På sin 15-årsjubileumstur inviterte det Tre Små Kinesere til å være med til Kina. Offisielt var gruppa oppløst, men de takket ja til denne turen. Koret deltok også i spillefilmen Sykt lykkelig, som hadde kinopremiere i 2010.Korets dirigent er Sølvi Elise Halvorsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Oslo Reiselivskor på Facebook
Bill Gwatney

William «Bill» Gwatney (født 26. august 1959, død 13. august 2008 i Little Rock, Arkansas) var en amerikansk politiker (demokrat). Ved sin død var han leder for partiets Arkansas-avdeling, en stilling han ble utnevnt til i 2007. I denne funksjonen var Gwatney superdelegat for demokratenes landsmøte i 2008, men ved sin død ble han erstattet av enken Rebecca Gwatney. Han var delstastssenator 1993–2002. Gwatney var dessuten finansiell ordfører for Mike Beebes kampanje for å bli valgt til Arkansas guvernør i 2006. Han drev tre bilhandler i Pulaski county. Gwatney var mangeårig venn av USAs forhenværende president Bill Clinton og dennes hustru Hillary Clinton.


== Død ==
Den 13. august 2008 tok en mann, identifisert som den hvite, 50-årige Timothy Dale Johnson, seg inn på Det demokratiske partiets partihovedkvarter i Little Rock og skjøt Gwatney tre ganger. Ghatney ble fløyet på sykehus, men gikk bort tre timer senere 15:59 CST. Johnson sa at han ville tale med Gwatney. Sekretæren forsøkte å si at han var opptatt, men mannen skjøv henne til side, gikk rett inn på kontoret og startet å skyte. Etter avfyringen av skuddene flyktet gjerningsmannen i en Chevrolet pick-up truck og ble jaget ut av Little Rock. Etter å ha kjørt 48 kilometer  ble han skutt til døde av politiet etter at en PIT-manøver tvang ham til å svinge av veien og inn på et felt nær Sheridan, Arkansas. Intet motiv ble oppdaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Democratic Party of Arkansas (på engelsk)
Walter Tysall

Stanley Walter Tysall (født 3. april 1880 i Birmingham, død 1955 i Ashton-on-Ribble) var en britisk turner.
Han deltok i Sommer-OL 1908 i London. Der vant han sølv i den individuelle mangekampen, bak italienske Alberto Braglia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Tysall – Olympedia 
(en) Walter Tysall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Walter Tysall – databaseOlympics.com (arkivert)
Stuart Taylor

Stuart James Taylor (født 28. november 1980 i Romford) er en engelsk fotballspiller som for tiden er klubbløs.
Han var andrevalget i 2006/2007 bak Scott Carson i Aston Villa, men sto deler av sesongen når Carson var skadet eller borte.
Carson reddet mange avgjørende skudd for Aston Villa, og han var også andrevalget bak Brad Friedel. Han hadde mange gode prestasjoner i karrieren sin som keeper i Aston Villa. I juni 2009 meldte Taylor overgang fra Aston Villa til Manchester City.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stuart Taylor – Transfermarkt 
(en) Stuart Taylor – WorldFootball.net 
(en) Stuart Taylor – Soccerbase.com 
(en) Stuart Taylor – Soccerway 
(en) Stuart Taylor – FBref
China National Petroleum Corporation

China National Petroleum Corporation (CNPC) (kinesisk: 中国石油天然气集团公司, pinyin: Zhongguo Shiyou Tianranqi Jituan Gongsi) er et statlig oljeselskap i Folkerepublikken Kina. Hovedkvarteret er i Beijing.
Det er Kinas største integrerte olje- og gasselskap.  Per 2006 hadde selskapet 1 086 966 ansatte, bare Wal-Mart og Indias jernbaneselskap hadde flere. Samme år hadde selskapet en omsetning på 110 milliarder USD og et overskudd på 13,2 milliarder USD. Selskapets aksjer er fra november 2007 børsnotert på Shanghai Stock Exchange.
CNPC har oljereserver på 3,7 milliarder fat oljeekvivalenter. De fleste av CNPCs innenlandske virksomheter er skilt ut i et separat selskap, PetroChina.  CNPC har virksomheter internasjonalt i 27 land, blant annet Aserbajdsjan, Canada, Indonesia, Burma, Oman, Peru, Sudan, Thailand, Turkmenistan og Venezuela. 
CNPCs forløper var Ministeriet for drivstoffindustri, som ble opprettet i 1949 for å ha ansvaret for drivstofforsyningen i Folkerepublikken. Dette ble i 1955 omdannet til Petroleumsministeriet, som hadde ansvaret for all oljevirksomhet i Kina, inkludert letin og utvinning. CNPC ble opprettet 17. september 1988, da regjeringen bestemte at Petroleumsministeriet skulle oppløses og at et statseid selskap skulle opprettes for å håndtere all petroleumsvirksomhet i Kina. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(zh) Offisielt nettsted 
(en) China National Petroleum Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons