jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kviknes Hotel

Kviknes Hotel ligger i Balestrand ved Sognefjorden i Sogn og Fjordane. Hotellet er medlem av De Historiske Hotel og Spisesteder.
Hotellet har 195 værelser som er fordelt på to bygg. Det historiske bygget stod ferdig i 1913 og har 25 værelser, mens bygget fra 1960-årene inneholder 165 værelser. Kviknes var i 1913 Norges største trebygning. I 2008 stod den nye kurs- og selskapsavdelingen ferdig. «Kviknesalen» har møtekapasitet på opptil 450 personer. Hotellet har også flere selskapslokaler og salonger, samt to restauranter og bar. Kunst og kultur er sentrale tema, blant annet inneholder hotellet en rekke kjente malerier og er hovedarena for jazzfestivalen Balejazz.


== Historie ==
Gjestgiveriet på Holmen ble kjøpt av Ole Kvikne 26. februar 1877. Siden den gang har familien Kvikne eid og drevet hotellet. Hotellet har vært gjennom en rekke utvidelser og renoveringsprosjekter, men likevel er arkitekturen på de to bygningene ivaretatt. Den historiske bygningen ble tegnet og bygget i sveitserstil og ble den største trebygningen i Norge da den stod ferdig. Bygningen fra 1960-årene ble bygget i betong, og arkitekturen på fløyen er preget av den tids senmodernisme.


=== Keisertid ===
Keiser Wilhelm II fikk etter en rekke besøk i Norge øynene opp for Balestrand i 1910. Han stortrivdes i bygden og fant seg godt til rette blant alle kunstnerne som viet seg til nasjonalromantikken. Den 25. juli 1914 satt Keisar Wilhelm i en dragestol hos sin venn Hans Dahl da han fikk meldingen om at første verdenskrig var uunngåelig. I dag står denne stolen i Høivik-salen på Kviknes Hotel, og under setet kan man lese følgende:

«Keiser Wilhelm sad i denne stol den 25. Juli 1914 om eftermiddagen kl. 5 til 5 ½ da han med Følge var hos Professor Hans Dahl på Strandheim, Balestrand, Sogn, da krigen kom. Han dro med Hohenzolleren til Kiel da Krigen truet med at bryte mellom Østerig og Serbien. Ultimatumet løb ut kl. 6.»


== Galleri ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kviknes hotell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Kviknes Hotel». Norsk kulturarv. Besøkt 31. juli 2021.
BaneTele

BaneTele var et norsk teleselskap som opprinnelig var tilknyttet det norske jernbanenettet. Selskapets formål var å utvikle og leie ut det redundante fiberoptiske nettet som i hovedsak følger jernbanenettet gjennom Norge.
På 1800-tallet, samtidig som telegraf/telefon-nettet i Norge ble utbygd, lagde Norges Statsbaner et parallelt kopper-basert nettverk langs jernbanen for intern kommunikasjon og signal-anlegg. Dette ble fullført i 1899. I 1985 begynte man så å bygge ut fiber-baserte nettverk. Jernbane-reformen i 1996 delte Norges Statsbaner i to, NSB, nåværende Vy og Jernbaneverket, og samtidig som dette besluttet man å lage en ny avdeling for telekommunikasjon-linjene under Jernbaneverket med navnet BaneTele. Pr 1999 hadde BaneTele 4.000 km linjer bredbånd langs jernbanene.
Sommeren 2001 ble BaneTele omdannet til et statseid aksjeselskap etter et stortingsvedtak. Som statsaksjeselskaper flest ble derfor BaneTele fra og med 2002 liggende under Nærings- og handelsdepartementet. Høsten 2001 gikk Enitel konkurs, og BaneTele kjøpte så opp nettet deres som da bestod av 9.000 kilometer med fiberoptisk kabel.
I 2006 ble 50 % av BaneTele solgt til Bredbåndsalliansen, som var eid av 6 norske kraftleverandører. Flere av disse var med å starte Enitel i 1997. Dette var en omstridt prosess: I den interne undersøkeslesgruppen som evaluerte de tre oppkjøpskandidatene, var Bredbåndsalliansen industrielt sett rangert lavest av de tre mest aktuelle kjøperne. Likevel valgte Næringsminister Odd Eriksen å selge til nettopp Bredbåndsalliansen.
I 2009 solgte staten ved Næringsdepartementet sin resterende andel på 50 % til Bredbåndsalliansen slik at disse ble eneeier. Bredbåndsalliansen hadde noen år i forveien kjøpt opp Ventelo, og selskapene ble så fusjonert. BaneTele ble samtidig omdøpt til Ventelo Networks, nåværende Phonero.


== Referanser ==
Ichiro Suzuki

Ichiro Suzuki (uttales IPA: /ˈiːtʃɪroʊ suːˈzuːki/); 鈴木 一朗,すずき いちろう Suzuki Ichirō; født 22. november 1973 i Toyoyama, Aichi) er en japansk tidligere baseballspiller som spilte i blant annet Seattle Mariners. 
Han var kjent i USA som «The Silent Samurai» (den stille samuraien) og er innehaver av rekorden for flest antall treff i løpet av en MLB-sesong (262).Suzuki hadde 3 089 hits i MLB og 1 278 i NPB i Japan, til sammen 4 367, som er det beste resultatet av en profesjonell baseballspiller. Han var den første baseballspilleren som hadde flere enn 200 hits i 10 sammenhengende sesonger i MLB.Han la opp den 21. mars 2019. I mai samme år ble det kjent at han er spesialassistent for Seattle Mariners' administrerende direktør.Det er blitt kjent at han avslo tre ganger å bli tildelt den prestisjefulle japanske ordenen People’s Honor Award.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ichiro Suzuki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ichiro Suzuki på Internet Movie Database 
(en) Ichiro Suzuki – mlb.com 
(en) Ichiro Suzuki – Baseball-Reference.com (Major League) 
(en) Ichiro Suzuki – Baseball-Reference.com (Minor League) 
(en) Ichiro Suzuki – ESPN (MLB) 
(en) Ichiro Suzuki – fangraphs.com 
(en) Video på MLB.com når Suzuki slo rekorden for mest treff i en sesong
Hege R. Eriksen

Hege Randi Eriksen (født 18. april 1965 i Bærum) er professor i biologisk og medisinsk psykologi ved Idrettsseksjonen ved Høgskolen i Bergen og forsker ved Uni Research Helse. Fra 2002 til 2016 var hun forskningsdirektør for Uni Research Helse.
Eriksen fullførte idrettskandidatgraden i 1994 ved Institutt for biologiske og medisinske fag ved Norges idrettshøgskole og har mastergrad i epidemiologi fra Erasmus Universitetet i Rotterdam.Eriksen disputerte 28. november 1998 for dr.philos-graden ved Institutt for biologisk og medisinsk psykologi ved Universitetet i Bergen med avhandlingen «Stress and coping: Does it really matter for subjective health complaints?» hvor hun så på sammenhengen mellom vanlige helseplager og hvordan man mestrer stress.
Eriksen har publisert forskningsresultater i en rekke internasjonale tidsskrifter. Eriksen har særlig beskjeftiget seg med studier innen områdene stress og mestring, subjektive helsepager, sykefravær og rehabilitering. Sammen med Holger Ursin har hun utviklet kognitiv aktiveringsteori om stress (CATS).Eriksen er tidligere president i International Society of Behavioral Medicine.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Hege R. Eriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin 
(no) Publikasjoner av Hege R. Eriksen i BIBSYS 
(en) Hege R. Eriksen – profil hos Google Scholar
Celtic Woman

Celtic Woman er et musikalsk ensemble satt sammen av David Downes, en tidligere musikalsk leder av den irske sceneshow Riverdance. Ensemblet er med bare kvinner. Hans konsept var å tappe seg inn på det amerikanske markedets smak for keltisk musikk og kultur ved å opprette en gruppe som blandet irske elementer av musikk og dans som i likhet med Michael Flatley utnytter strukturen «all-girl pop» grupper som Spice Girls og Pussycat Dolls. For å oppnå dette, rekrutterte han en gruppe av fem irske kvinnelige artister som ikke tidligere var fremført sammen: vokalistene Chloë Agnew, Lynn Hilary, Lisa Kelly og Alex Sharpe og fiolinisten Máiréad Nesbitt. Alle disse ble de første representantene for den keltiske kvinnen, som han oppfattet det. Downes foreslo et repertoar som skulle spenne fra tradisjonelle keltiske melodier til moderne sanger. Hittil er fire album gitt ut under navnet «Celtic Woman»: Celtic Woman, Celtic Woman: A Christmas Celebration, Celtic Woman: A New Journey og Celtic Woman: The Greatest Journey. Gruppen har gjennomført en rekke verdensturneer. Kumulativt har album av Celtic Woman solgt over 50 millioner plater verden over, slik at det for tiden er en av de mest kommersielt vellykkede musikalske grupper i verden.
Grunnlaget for keltisk musikks popularitet utenfor Norge og Europa ble til som et resultat av suksessen til artister som Enya og Clannad, sammen med sceneshowet Riverdance og Lord of the Dance. Celtic Woman har blitt beskrevet som «Riverdance for stemmen».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Celtic Woman (group) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Celtic Woman på Internet Movie Database 
(en) Celtic Woman på Discogs 
(en) Celtic Woman på MusicBrainz 
(en) Celtic Woman på Songkick
Uni Research

Uni Research AS var et norsk statlig forskningsinstitutt eid av Universitetet i Bergen og den tilknyttede Stiftelsen Universitetsforskning Bergen. Det var en videreføring av Universitetsforskning Bergen, og ble i 2018 en del av det sammenslåtte universitetseide Norwegian Research Centre.
Uni Research drev forskning og utvikling innen helse, modellering, marin molekylærbiologi, miljø, klima, energi og samfunn. Uni Research er en av Norges største forskningsorganisasjoner, og hadde ansatte fra over 50 nasjoner. Selskapets hovedkontor lå i Bergen.


== Noen nøkkeltall ==
I 2010 omsatte Uni Research for ca. 400 millioner kroner
Ved utgangen av 2010 hadde Uni Research rundt 500 ansatte fra 50 nasjoner
Ca 75 % av Uni Researchs forskere har doktorgrad


== Organisering ==
Uni Research var organisert i seks fagavdelinger:

Uni Research Computing – utførte forskning basert på avansert datateknologi og matematisk modellering.
Uni Research Klima – forsket på klima i fortid, nåtid og fremtid.
Uni Research CIPR (Centre for Integrated Petroleum Research) – utførte anvendt forskning for økt oljeutvinning og sikker CO²-lagring.
Uni Research Helse – utførte og formidlet forskning innen fagområder som har betydning for helse, livsstil og arbeid.
Uni Research Miljø – studerte menneskelig innvirkning på naturressurser og utfører forskning som skal bidra til å sikre en bærekraftig økologisk utvikling.
Uni Research Rokkansenteret – utførte forskning innenfor et vidt felt av samfunns- og kulturforskning.


== Historie ==
Uni Research ble stiftet som aksjeselskap i 2003. Selskapets vokste ut av stiftelsen Universitetsforskning Bergen, som ble opprettet i 1986. Uni Research AS eies i dag av Universitetet i Bergen (85 %) og stiftelsen Universitetsforskning Bergen (15 %). Selskapets formål er allmennyttig og eventuelle overskudd føres tilbake til virksomheten i form av investeringer.
I oktober 2018 ble Agderforskning, Teknova, International Research Institute of Stavanger og Uni Research fusjonert inn i NORCE Norwegian Research Centre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Uni Research AS nettsted
Baileys

Baileys er et registrert varemerke for en irsk whiskey-/fløte-likør. Varemerket eies av det britiske drikkekonsernet Diageo. Baileys ble lansert i Irland på 1970-tallet, og ble skapt av Tom Jago og David Gluckman.
Baileys inneholder ca. 17 % alkohol. I de siste årene har det blitt lansert tre nye versjoner av Baileys, med smak av mintsjokolade, karamell og kaffe.
I 2008 ble det solgt 783 785 flasker Baileys i Norge. Norge har det 4. høyeste konsumet pr kapita på verdensbasis. 43 % av norske menn og 62 % av norske kvinner drikker Baileys. Det konsumeres 2 260 glass Baileys hvert minutt på verdensbasis.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Baileys Irish Cream – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over ordførere i Fjaler

Liste over ordførere i Fjaler kommune i Sogn og Fjordane etter 1945.
(Mons Davidson Huustvedt var ordfører 1872-1876 og 1892-1896.)


== Eksterne lenker ==
Ordførarar i Fjaler kommune - Allkunne, levande leksikon
Kjell Arild Nilsen

Kjell Arild Nilsen (født 24. desember 1951) er en norsk journalist og forfatter. Han har vært journalist i Ny Tid og NTB, og styremedlem i NTB. 
I sin ungdom var han aktiv i SUF(m-l) og AKP(m-l), der han meldte seg ut i 1981.Han har utgitt to bøker om krigene på Balkan, der han kritiserer vestlige land for unnfallenhet overfor serbiske krigsforbrytelser, og argumenterer for at krigene ikke var resultat av etniske motsetninger, men av den serbiske nasjonalismen. Før valget i 2009 hevdet han i en kronikk i Aftenposten at det politiske partiet Rødt benektet serbernes folkemord i Srebrenica, noe Rødts leder Torstein Dahle avviste.


== Publikasjoner ==
Milošević i krig og i Haag; en dokumentasjon, Oslo, Sypress, 2007, ISBN 978-82-91224-40-4
Europas svik; et oppgjør med vestlig unnfallenhet i Bosnia, Oslo, Spartacus, 1996, ISBN 82-430-0083-6


== Referanser ==
Øystein Øystå

Øystein Øystå (født 25. oktober 1934, død 12. april 2014) var en norsk forfatter og redaktør.
Øystå utga flere bøker om øl og norsk ølkultur, lokalhistoriske bøker om Drøbak og petitsamlinger og essays med humoristisk tilsnitt. Øl til glede (1997) fikk positiv omtale. Øystå skrev også mer enn 20 artikler i Store norske leksikon. Han var Bokklubbens første redaktør (1961-1964).  Etter en årrekke som informasjonssjef i Bryggeriforeningen, var han frem til 2009 hovedredaktør for bladet Rotary Norden. Øystå var initiativtaker til Fredrik Stabel & AvisTegnernes Hus, og hans bok Ettertanker i fortid. Revestreker fra småbyen  (2004) er illustrert av 33 norske avistegnere.Han ble hedret med Paul Harris Fellow (2001), Frogn kulturråds hederspris (2004), Frogn Venstres miljøpris (2002) og har mottatt Forsvarets medalje for utenlandsoperasjoner. Øystå var opphavsmann til landets første bokbad, som han styrte i Drøbak hvert år i 40 år fra 1968 til 2008.


== Referanser ==
Bayersk viltsporhund

Bayersk viltsporhund er en aktiv og intens hund med en utpreget interesse for sporing av hjortevilt.


== Opprinnelse og alder ==
Rasen kommer fra Bayern i Tyskland og ble opprinnelig laget for ettersøk av hjortevilt i fjellstrøkene der på slutten av 1800-tallet. Hunden er et resultat av krysning av ulike lokale bracker og den gamle Hannoveranske Viltsporhunden. Målet var å få fram en dyktig sporhund som ikke var for tung i kroppen, og som både mentalt og fysisk var skikket til å kunne følge kalde spor av hjortevilt så lenge det var ønskelig.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Bayersk viltsporhund kjennetegnes av kort, tett pels. Pelsen kan være sandfarget, kjeksfarget, rødlig grå eller klar brunlig til dype røde farger. Enkelte individer har også flekker av svarte hår i pelsen. Noen individer har en liten hvit stjerne på brystet. Øre og snute er svart eller mørk rød.


== Lynne og væremåte ==
Hunden er en utpreget enmannshund og sterkt knyttet til sin fører. Den er intens i sin fremtreden og svært aktiv som ung. For at man skal kunne gjøre seg nytte av dens fremragende sporegenskaper kreves riktig trening helt i fra valp/unghundstiden. Men en riktig trent Bayer er så absolutt verdt arbeidet en legger i den. Den har en utholdenhet få andre kan hamle opp med på ettersøk, og fører blir som regel utslitt lenge før hunden.Den er reservert overfor fremmede, men skal ikke på noen måte være engstelig eller aggressiv. Den må bare få ta kontakt når den selv ønsker det, og på sin måte. Hunden egner seg ikke alene som hundegårdshund ,da den har et meget stort kontaktbehov. Derfor er dette hunden for den eieren som kan gi hunden en tilværelse som familiemedlem innendørs. Den har heller ikke pels som gjør at den greier seg ute vinterstid, men må da ha en oppvarmet liggeplass. Opplæringen bør startes i tidlig alder fordi det tar tid for rasen å bli skikkelig sosialisert. Treningsarbeidet bør gjøres under veiledning av en erfaren og tålmodig, profesjonell trener.


== Referanser ==
Ivalojoki

Ivalojoki (nordsamisk: Avviljohka, enaresamisk: Avveeljuuhâ) er ei elv i Lappland i Finland. Elva er 180 km lang, og munner ut i Enaresjøen ved Ivalo.


== Geografi ==
Ivalojoki har utspring i Korsafjellene lengst øst i Enontekis kommune, som danner hovedvannskillet mellom Tana i nord, Torneälven i sør og vest og Enaresjøen og Pasvikelva i øst. Derfra renner elva mot øst og inn i Lemmenjoki nasjonalpark og Enare kommune. Elva renner først gjennom et myrpreget viddelandskap, senere gjennom et landskap med åser og lave fjell. Storparten av Ivalojokis nedbørfelt er ubebodd, men like før munningen renner den gjennom byen Ivalo. Den deler seg deretter i tre hovedarmer og munner ut i Enaresjøen gjennom et elvedelta.
De største sideelvene er Repojoki, Tolosjoki, Sotajoki og Tyläjoki.
Under snøsmeltingen om våren blir det seg ofte isgang i elva, og ved bruene i Ivalo dannes isdemninger som kan forårsake omfattende oversvømmelser. Bykjernen i Ivalo blir ofte rammet, i likhet med bosetningene langs Europavei 75, hovedveien til byen, som delvis går parallelt med Ivalojoki.


== Gullgraving ==
På 1870-tallet fant det sted et «gullrush» ved Ivalojoki og naboelva Lemmenjoki, etter at to erfarne gullgravere i 1869 vasket to kilo gull ved elva. For å betjene gullgraverne ble i 1870 byen Kultala bygget opp. Innen 1880 var imidlertid gullrushet ved Ivalojoki over og hovedbygningen i Kultala ble deretter brukt til nordlysforskning. Livet i Kultala under gullrushet ble i 1999 skildret av den finske regissøren Åke Lindman i filmen Lapin kullan kimallus («Glimmeret av lappisk gull»). 
Ennå i dag letes det etter gull langs elva. Nærmere 100 gullgravere innehar mutingrettigheter hvor de leter etter gull i sommerhalvåret. Om vinteren, som varer fra oktober/november til april/mai, er elva frosset til og gullvasking umulig.


== Turisme ==
Ivalojoki er ei populær elv for kanoturisme, og spesielt har den 60 km lange strykpregete elvestrekningen fra Kuttura til Tolonen vært et tradisjonelt mål. Elva har de siste år også blitt mye brukt til rafting. 
Fotturister kan vandre langs merkede stier inn til områder hvor gullgraving foregikk, og ennå foregår. Ei enkel hengebru krysser Ivalojoki ved den tidligere gullgraverbyen Kultala, som i dag er vernet og drives som museum. 
Sportsfiske er utbredt, og i både hovedelva og sideelvene finnes mye ørret. Det fiskes også etter harr, gjedde og sik.


== Eksterne lenker ==
(en) Ivalojoki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fritz Pfeffer

Friederich «Fritz» Pfeffer (født 30. april 1889 i Gießen i storhertugdømmet Hessen, død 20. desember 1944 i leiren Neuengamme) (også kjent som Albert Dussel) var en tysk tannlege som under andre verdenskrig gikk i dekning sammen med blant andre Anne Frank. Fra Anne Franks dagbok er han kjent under det lite smigrende pseudonymet Albert Dussel. Navnet Dussel ble gitt av Anne Frank og betyr 'idiot' på tysk.Fritz Pfeffer van den siste av de åtte som gikk i dekning sammen med:

Anne Frank
Margot Betti Frank
Otto Frank
Edith Frank-Holländer
Peter van Pels
Hermann van Pels
Auguste van Pels


== Tidlig liv ==

Fritz Pfeffer ble født i Gießen i en søskenflokk på fem; han var sønn av Ignatz Pfeffer og Jeannette Hirsch-Pfeffer. Foreldrene drev en tekstil- og klesbutikk på marketsplassen i byen og bodde i en leilighet over butikken. Etter skolen ble han tannlege i Berlin. Han giftet seg med Vera Bythiner i 1921, men forholdet resulterte i skilsmisse allerede i 1932. Sammen fikk de én sønn, Werner Peter Pfeffer.
I 1936 møtte Fritz den katolske dame, Charlotta Kaletta, men på grunn av «jødelovene» i Tyskland, (som sa at jødiske ikke kunne gifte seg med ikke-jødiske) kunne de ikke gifte seg. På grunn av volden mot jødene, flyktet Fritz og Charlotta til Amsterdam i Nederland.


== I dekning ==

Da krigen tok til på alvor var det ikke trygt i Nederland lengre. Da det lenger ikke ble trygt for jøder i Nederland heller, gikk han i dekning sammen med familien Frank og van Pels. Pfeffer sluttet seg til de andre i den hemmelige delen av bygget 16. november 1942. De gjemte seg sammen i bakbygningen av Otto Franks tidligere forretning, Opekta som lå i Prinsengracht 263. Margot Frank flyttet til foreldrenes rom og Anne måtte dele rom med Fritz. Til å begynne med likte ikke Anne å dele rom med ham; de to kranglet hele tiden om hvem som skulle sitte ved bordet. Anne ville helst skrive i dagboka si, men Fritz ville heller studere og skrive brev.


== Arrestasjonen og død ==
4. august 1944 stormet SS-soldater inn i Prinsengracht 263 etter å ha fått et anonymt tips om at det skjulte seg jøder der. De arresterte de åtte som var i dekning inkludert to av hjelperne, Victor Kugler og Johannes Kleiman. De åtte jødene ble først sendt til Durchgangslager Westerbork, der de oppholdt seg i ca. én måned før de ble sendt videre til Auschwitz-Birkenau, hvor de alle ble separert. Pfeiffer ble sendt til Sachsenhausen sammen med 59 andre menn og derfra sendt videre til Neuengamme utenfor Hamburg hvor han døde den 20. desember 1944.


== Ettermæle ==
I 9. april 1953 giftet Charlotte Kaletta seg (post mortem) med Fritz Pfeffer.


== Referanser ==
Ole Hermandsen

Ole Hermandsen (født 27. november 1893 i Åsbygden, Åmot i Hedmark, død 16. november 1942 i Sachsenhausen i tysk fangenskap) var en norsk politiker og ordfører som representerte Norges Kommunistiske Parti.
Han begynte tidlig som skogsarbeider og arbeidet flere år som anleggsarbeider før han i 1920 ble fabrikkarbeider og fyrbøter ved Rena kartonfabrikk, der han arbeidet fram til 1926. 
Hermandsen var medlem av Norsk Skog- og Landarbeiderforbund i årene 1917 til 1920, og etter det medlem av Norsk Papirindustriarbeiderforbund.
Han var medlem av Arbeiderpartiet (Ap) fra 1915. Ved partisprengningen i 1923 var han med og stiftet det nye NKP. Fra 1925 til 1929 var han formann for NKP i Hedmark. Han var også formann i Åmot kommunistiske herredslag fra 1923 til 1926 og igjen fra 1930. I 1929 ble han medlem av sentralstyret i partiet. 
Fra 1922 satt han i Åmot herredstyre og var ordfører og kommunesekretær fra 1926. Ordførerstillingen hadde han til han gikk av en måned før Nasjonal Samling (NS) og den tyske okkupoasjonsmakten innsatte ny ordfører i kommunen i 1940.
Under en konflikt mellom skogsarbeidere og skogeiere i 1932 ble Hermandsen arrestert, anklaget for å ha laget et opprop til støtte for to arresterte skogsarbeidere. Hermandsen ble frifunnet både i herredsretten og lagmannsretten.Han hadde flere verv i lokalsamfunnet: Formann i Åmot kommunale sykehus' styre (1929), medlem av styret i Åmot sparebank (1929), medlem av styret i Rena kooperative selskap (1919), senere nestformann.Etter at tyskerne og NS hadde fjernet ham fra ordførerstillingen livnæret han seg en periode som bygningsarbeider, inntil han ble arrestert i en lokal aksjon 22. juni i 1941. Han satt først fengslet i Hamar, ble overført til Møllergata 19 i Oslo 11. august og til Grini 3. oktober. Derfra ble han 3. april 1942 sendt til Tyskland og konsentrasjonsleiren Sachsenhausen sammen med blant andre broren Harald Hermandsen, Arnulf Øverland og Einar Gerhardsen. Hermandsen døde etter et halvt år i Sachsenhausen i 1942.Hermandsen var en av tre mann som etter krigen ble hedret på en minnebauta i Rena park, reist av Åmot ungdomsråd.  17. mai holdes markeringer ved minnesmerket.


== Referanser ==


== Kilder ==
Revolusjonær Åmot-ordfører av Kristin Søgård, Østlendingen, side 12 og 13, 3. desember 2009


== Litteratur ==
Ved Åmøtet: Den revolusjonære Åmot-ordføreren, Årbok for Åmot Historielag, ved Gerhard Sanderød
Transneptunsk objekt

Transneptunske-objekt (TNO) er alle objekter i solsystemet som går i bane rundt solen med en større snittavstand enn Neptuns. Den transneptunske-regionen blir delt inn i tre; rangert etter avstand fra solen er de:

Kuiperbeltet
Den spredde skiva
Oorts skyDet første transneptunske-objektet ble oppdaget i 1930 ved oppdagelsen av Pluto. Med unntak av Charon tok det 60 år før et nytt transneptunsk-objekt ble oppdaget. Siden 1992 har mer enn 1000 transneptunske-objekt blitt oppdaget med ulike størrelser og overflatesammensetning.
Den største kjente TNOen er Eris, som også er det fjerneste kjente objektet i solsystemet med en avstand på 97 AE. Eris er også den lyseste TNOen og er klassifisert som et spredd-skive-objekt.
Eris har en diameter på 2400 ± 100 km.


== Eksterne lenker ==
(en) Trans-Neptunian objects – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) transneptunsk objekt i Unified Astronomy Thesaurus