jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
The House of Blue Light

The House of Blue Light er det tolvte studioalbumet av Deep Purple, utgitt i 1987. Det er det andre albumet gitt ut etter gjenforeningen i 1984.
Ifølge intervjuer med både Ian Gillan og Ritchie Blackmore, var ikke innspillingen av dette albumet noen lykkelig affære. Dessuten mente de at albumet manglet noe udefinerbart som finnes på riktig gode album, og at de ikke jobbet sammen som et band.
De personlige motsetningene mellom Gillan og Blackmore ble større og større og endte med at Gillan måtte forlate bandet i 1989. Gillan var tilbake i Deep Purple for albumet The Battle Rages On i 1993.


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ritchie Blackmore, Ian Gillan og Roger Glover, unntatt der hvor annet er notert. 

Side en«Bad Attitude»  (Blackmore, Gillan, Glover, Jon Lord) – 4:43
«The Unwritten Law» (Blackmore, Gillan, Glover, Ian Paice) – 4:34
«Call of the Wild» (Blackmore, Gillan, Glover, Lord) – 4:50
«Mad Dog» – 4:29
«Black and White» (Blackmore, Gillan, Glover, Lord) – 3:39Side to «Hard Lovin' Woman» – 3:24
«The Spanish Archer» – 4:56
«Strangeways» – 5:56
«Mitzi Dupree» – 5:03
«Dead or Alive» – 4:42


== Besetning ==
Deep PurpleRitchie Blackmore – gitar
Ian Gillan – vokal, conga, munnspill
Roger Glover – bass, synthesizer
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Ian Paice – trommer


== Ny-utgivelse ==
En ny-utgivelse med remaster av albumet kom i 1999 med samme titler som originalutgivelsen og uten andre endringer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The House of Blue Light på Discogs 
(en) The House of Blue Light på MusicBrainz 
(en) The House of Blue Light på Spotify 
(en) The House of Blue Light på AllMusic
Nobody’s Perfect

Nobody's Perfect er et dobbelt konsertalbum fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i juni 1988. Dette albumet dokumenterer bandets The House of Blue Light-turné. Albumet er uvanlig til konsertalbum å være, ettersom det «fades» på slutten av hver låt.
Det inneholder også en ny studioinnspilling av låten «Hush» for å markere at det var 20 år siden låten ble bandets første hit.


== Innspillingssteder ==
23. mai 1987 – Irvine Meadows, USA
30. mai 1987 – Phoenix, USA
22. august 1987 – Oslo, Norge (Valle Hovin stadion)
6. september 1987 – Verona, Italia
26. februar 1988 – Hook End Manor, England (ny studioinnspilling av «Hush»)


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice, unntatt hvor annet er notert.


=== CD 1 ===
«Highway Star» – 6:10
«Strange Kind of Woman» – 7:34
«Dead or Alive» (Gillan, Blackmore, Glover) – 7:05
«Perfect Strangers» (Gillan, Blackmore, Glover) – 6:24
«Hard Lovin' Woman» (Gillan, Blackmore, Glover) – 5:03
«Bad Attitude» (Gillan, Blackmore, Glover, Lord) – 5:30
«Knocking at Your Back Door» (Gillan, Blackmore, Glover) – 11:24


=== CD 2 ===
«Child in Time» – 10:36
«Lazy» – 5:10
«Space Truckin'» – 6:02
«Black Night» – 6:06
«Woman from Tokyo» – 3:59
«Smoke on the Water» – 7:43
«Hush» (Joe South) – 3:32


== Personell ==
Ian Gillan – vokal, conga, munnspill
Ritchie Blackmore – gitar
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Roger Glover – bass
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Nobody's Perfect på Discogs 
(en) Nobody's Perfect på MusicBrainz 
(en) Nobody's Perfect på AllMusic 
Overblikk av albumet på RateYourMusic.com
Slaves and Masters

Slaves and Masters er det 13 . studioalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i oktober 1990. Dette er det eneste albumet fra bandet der vokalisten Joe Lynn Turner medvirker. 
Enkelte kritiske røster kalte nå bandet for «Purple Rainbow», ettersom Joe Lynn Turner hadde samarbeidet med Ritchie Blackmore i bandet Rainbow tidlig på 1980-tallet. 
Albumet solgte dårlig, og Turner ble i 1992 erstattet av Ian Gillan som kom tilbake.


== Sporliste ==
«King of Dreams» (Turner, Blackmore, Glover) – 5:28
«The Cut Runs Deep» (Turner, Blackmore, Glover, Lord, Paice) – 5:42
«Fire in the Basement» (Turner, Blackmore, Glover, Lord, Paice) – 4:43
«Truth Hurts» (Turner, Blackmore, Glover) – 5:14
«Breakfast in Bed» (Turner, Blackmore, Glover) – 5:17
«Love Conquers All» (Turner, Blackmore, Glover) – 3:47
«Fortuneteller» (Turner, Blackmore, Glover, Lord, Paice) – 5:49
«Too Much Is Not Enough» (Turner, Held, Greenwood) – 4:17
«Wicked Ways» (Turner, Blackmore, Glover) – 6:33


== Personell ==
Ritchie Blackmore – gitar
Joe Lynn Turner – vokal
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Slaves and Masters på Discogs 
(en) Slaves and Masters på MusicBrainz 
(en) Slaves and Masters på AllMusic 
Overblikk av albumet på RateYourMusic.com
The Battle Rages On (album)

The Battle Rages On... er det 14. studioalbumet av Deep Purple, utgitt i juli 1993. Det er det siste studioalbumet der Ritchie Blackmore medvirker, da han sluttet i bandet i november 1993, midt under den påfølgende turneen. 
Joe Lynn Turner var fremdeles medlem av bandet da de startet innspillingen av albumet, men ble erstattet av Ian Gillan, og låtene ble bearbeidet og omskrevet. Turner hevdet selvsagt at den beste versjonen av albumet var da han var med i bandet.


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ritchie Blackmore, Ian Gillan og Roger Glover unntatt der hvor annet er notert.

Side én«The Battle Rages On» (Blackmore, Gillan, Glover, Jon Lord, Ian Paice) – 5:57
«Lick It Up» – 4:00
«Anya» (Blackmore, Gillan, Glover, Lord) – 6:32
«Talk About Love» (Blackmore, Gillan, Glover, Lord, Paice) – 4:08
«Time to Kill» – 5:51Side to «Ramshackle Man» – 5:34
«A Twist in the Tale» – 4:17
«Nasty Piece of Work» (Blackmore, Gillan, Glover, Lord) – 4:37
«Solitaire» – 4:42
«One Man's Meat» – 4:39


== Personell ==
Deep PurpleRitchie Blackmore – gitar
Ian Gillan – vokal
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) The Battle Rages On på Discogs 
(en) The Battle Rages On på MusicBrainz 
(en) The Battle Rages On på AllMusic 
Om albumet på TheHighwayStar.com
Come Hell or High Water

Come Hell or High Water er et konsertalbum fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i oktober 1994. Dette er det siste albumet der gitaristen Ritchie Blackmore medvirker, da han sluttet i bandet kort tid etter innspillingene. Dette er et noe spesielt konsertalbum, da låtene er redigerte. 
Innspillingene ble gjort under konsertene i Stuttgart den 16. oktober og i Birmingham den 9. november 1993. 
Ritchie Blackmore sluttet i bandet den 17. november 1993, umiddelbart etter bandets konsert i Helsingfors i Finland samme kveld. Dette til tross for at bandet sto foran en rekke konserter i Russland, Japan og en utsatt turné i USA. 
Joe Satriani kom midlertidig inn i bandet og gjennomførte resten av turneen med Deep Purple, med unntak av konserten i Moskva i Russland som måtte avlyses.  


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.

«Highway Star» – 6:40
«Black Night» – 5:40
«A Twist in the Tale» (Gillan, Blackmore, Glover) – 4:27
«Perfect Strangers»  (Gillan, Blackmore, Glover) – 6:52
«Anyone's Daughter» – 3:57
«Child in Time»  – 10:48
«Anya» (Gillan, Blackmore, Glover, Lord) – 12:13
«Speed King» (Gillan,Blackmore, Glover, Lord, Paice) – 7:29
«Smoke on the Water» – 10:26


== Personell ==
Ian Gillan – vokal
Ritchie Blackmore – gitar
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Come Hell or High Water på MusicBrainz 
Overblikk over albumet på RateYourMusic.com
Purpendicular

Purpendicular er det 15. studioalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i februar 1996 i Storbritannia og Europa og i april 1996 i USA. Det er det første albumet der gitaristen Steve Morse medvirker. 
Albumet har et mere eksperimentelt uttrykk enn de foregående albumene, og Steve Morse er en av grunnene til dette. Morse har en helt annen måte å spille gitar på enn hva Ritchie Blackmore har, noe som blir tydelig på Purpendicular. 
Låtene «Vavoom: Ted the Mechanic» og «Sometimes I Feel Like Screaming» blir fremdeles ofte fremført under bandets konserter.


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Steve Morse, Roger Glover, Jon Lord, og Ian Paice.

«Vavoom: Ted the Mechanic»  – 4:16
«Loosen My Strings» – 5:57
«Soon Forgotten»  – 4:47
«Sometimes I Feel Like Screaming»  – 7:29
«Cascades: I'm Not Your Lover»  – 4:43
«The Aviator»  – 5:20
«Rosa's Cantina»  – 5:10
«A Castle Full of Rascals»  – 5:11
«A Touch Away»  – 4:36
«Hey Cisco»  – 5:53
«Somebody Stole My Guitar»  – 4:09
«The Purpendicular Waltz» – 4:45


== Personell ==
Ian Gillan – vokal, munnspill
Steve Morse – gitar
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, Keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Purpendicular på Discogs 
(en) Purpendicular på MusicBrainz 
(en) Purpendicular på AllMusic
Live at the Olympia ’96

Live at the Olympia '96 er et dobbelt konsertalbum fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i juni 1997. 
Albumet dokumenterer bandets Purpendicular-turné og er innspilt i Olympia i Paris den 17. juni 1996. 


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.


=== CD 1 ===
«Fireball» – 5:01
«Maybe I'm a Leo» – 5:53
«Ted the Mechanic» (Gillan, Steve Morse, Glover, Lord, Paice) – 5:06
«Pictures of Home» – 5:58
«Black Night» – 7:33
«Cascades: I'm Not Your Lover» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 11:04
«Sometimes I Feel Like Screaming» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 7:24
«Woman from Tokyo» – 6:29
«No One Came» – 5:53
«The Purpendicular Waltz» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 5:11


=== CD 2 ===
«Rosa's Cantina» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 6:18
«Smoke on the Water» – 9:24
«When a Blind Man Cries» – 7:17
«Speed King» – 11:45
«Perfect Strangers» – 6:43
«Hey Cisco» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 7:27
«Highway Star» – 8:08


== Personell ==
Ian Gillan – vokal, munnspill
Steve Morse – gitar
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, keyboard
Ian Paice – trommer


=== Ekstra musikere ===
Medvirker på «Highway Star», «Cascades: I'm Not Your Lover», «No One Came» og «The Purpendicular Waltz»

Vincent Chavagnac – saksofon
Christian Fourquet – trombone
Eric Mula – trompet


== Eksterne lenker ==
(en) Live at the Olympia '96 på Discogs 
(en) Live at the Olympia '96 på MusicBrainz 
(en) Live at the Olympia '96 på AllMusic 
Overblikk av albumet på RateYourMusic.com
Abandon

Abandon er det 16. studioalbumet fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i juni 1998. Det er det siste studioalbumet der Jon Lord medvirker.
Dette albumet inneholder en lett omarbeidet tidligere utgitt Deep Purple-låt: «Bloodsucker» fra Deep Purple in Rock har på dette albumet fått tittelen «Bludsucker».
Låten «Don't Make Me Happy» ble av en feiltagelse ikke mikset i stereo og finnes derfor kun i mono. 


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Steve Morse, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice, unntatt der annet er notert.

«Any Fule Kno That» – 4:29
«Almost Human» – 4:26
«Don't Make Me Happy» – 4:56
«Seventh Heaven» – 5:25
«Watching the Sky» – 5:26
«Fingers to the Bone» – 4:47
«Jack Ruby» – 3:48
«She Was» – 4:19
«Whatsername» – 4:26
«'69» – 4:59
«Evil Louie» – 4:56
«Bludsucker» – 4:27 (Ritchie Blackmore, Gillan, Glover, Lord, Paice)


== Personell ==
Ian Gillan – vokal
Steve Morse – gitar
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, Keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Abandon på Discogs 
(en) Abandon på MusicBrainz 
(en) Abandon på AllMusic 
Overblikk av albumet på RateYourMusic.com
Total Abandon: Australia ’99

Total Abandon: Australia '99 er et dobbelt konsertalbum fra det engelske hard rock-bandet Deep Purple, utgitt i oktober 1999. Albumet dokumenterer bandets Abandon-turné. Dette er det siste albumet der Jon Lord medvirker.
Innspillingen ble gjort under konserten i Melbourne Park i Melbourne i Australia den 20. april 1999. 


== Sporliste ==
Alle låtene er skrevet av Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Roger Glover, Jon Lord og Ian Paice unntatt der annet er notert.


=== CD 1 ===
«Vavoom: Ted the Mechanic» (Gillan, Steve Morse, Glover, Lord, Paice) – 4:50
«Strange Kind of Woman» – 6:23
«Bludsucker» – 4:56
«Pictures of Home» – 8:19
«Almost Human» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 6:16
«Woman from Tokyo» – 6:47
«Watching the Sky» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 5:46
«Fireball» – 4:44
«Sometimes I Feel Like Screaming» (Gillan, Morse, Glover, Lord, Paice) – 7:11
«Gitar-solo» (Morse) – 8:42
«Smoke on the Water» – 9:01


=== CD 2 ===
«Lazy» – 8:49
«Perfect Strangers» (Gillan, Blackmore, Glover) – 6:18
«Speed King» – 14:28
«Black Night» – 6:21
«Highway Star» – 7:16


== Personell ==
Ian Gillan – vokal
Steve Morse – gitar
Roger Glover – bass
Jon Lord – Hammondorgel, Keyboard
Ian Paice – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Total Abandon: Australia '99 på MusicBrainz
Pietro Nardini

Pietro Nardini (1722–1793) var en italiensk  fiolinist og førklassisistisk komponist.


== Liv og virke ==
Allerede fra sitt tolvte år studerte Nardini med fiolinvirtuosen og komponisten Giuseppe Tartini. I 1762 ble han kammermusiker ved det Niccolò Jommelli-ledede hoffkapellet i Stuttgart og var konsertmester på samme sted mellom 1763 og 1765. Etter 1765 var han flere ganger ved hoffet i Braunschweig. I 1769 ble han konsertmester og i 1770 musikkdirektør ved hoffet til storhertug Leopold i Firenze. Denne posten hadde han livet ut.
Nardini spilte i begge bryllupene til keiser Josef II (i 1760 og 1765). Til Nardinis betydeligste elever hører Bartolomeo Campagnoli og Thomas Linley junior («den engelske Mozart»).
De få komposisjoner Nardini skrev er holdt i en førklassisistisk stil, alle melodiøse, sentimentale, lett spillbare og nyttige for tekniske studier. Tartinis påvirkning kan spores i de fleste av Nardinis verk, men eleven mangler lærerens dybde, patos og konsentrerte energi.


== Ry i samtida ==
Leopold Mozart hørte Nardini i Schloss Ludwigsburg 1763 og skrev i et brev: «Si til H. Wenzl at jeg i sannhet har hørt Nardini, og at det ikke finnes vakrere, renere, mer egal tone og smakfullt kantabilespill»Charles Burney noterte i Firenze 1770: «Denne ettermiddagen hadde jeg gleden av å høre herr Nardini, for meg framstår han som den beste fiolinisten i hele Italia.»Dikteren og musikkskribenten Christian Friedrich Daniel Schubart skrev: «Det er umulig å beskrive ømheten i foredraget hans: hver cesur fortoner seg som en kjærlighetserklæring. Man har sett iskalde fyrster og hoffdamer gråte når han spilte en adagio.»


== Verk i utvalg ==
op.1 6 Concerti per violino solo e orchestra (Amsterdam 1765)
op.5 6 Solo per violino e basso continuo (London ca. 1760)
op.2 6 Solo per violino e basso continuo (Amsterdam ca. 1770)
7 Sonate per violino «avec les Adagios brodés» (publisert Paris 1798)
Sonate énigmatique (publisert Paris 1803)
6 Concerti per violino solo e orchestra (bevart som manuskript)
14 Menuetti per due violini e basso continuo (London ca. 1750)
6 Duetti per due viole (London ca. 1775)
6 strykekvartetter (Firenze ca. 1782)
8 triosonater
Romanza per due violini


== Eksterne lenker ==
(en) Pietro Nardini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Fritt tilgjengelige noter av Pietro Nardini i International Music Score Library Project
Nardini på Tesori Musicali Toscani


== Noter og referanser ==
Qu Yuan

Qu Yuan (kinesisk: 屈原, pinyin: Qū Yuán; født ca. 340 f.Kr. kanskje i Zigui i det som nå er provinsen Hubei, rituelt selvmord 278 f.Kr.) var en dikter fra De stridende rikers tid i det gamle Kina. Han er den første kinesiske dikter som man har noenlunde sikrede historiske opplysninger om.
Han skal ha vært et aristokratisk medlem av kongehuset Chu og satt på høye poster i kong Huais hoff. 
Qu Yuan arbeidet for en allianse med andre stater for å kunne motstå staten Qins maktutberedelse. Man hans råd ble ikke lyttet til og han ble motarbeidet og marginalisert av andre embedsmenn ved hoffet. Stilt overfor sine kollegers korrupsjon og kongens mangelfulle styringsevner trakk han seg, gikk i eksil. 
Etter mange års omflakkende tilværelse druknet han seg i elven Miluo. Verkene Chuci og Shijing tilskrives ham, men det som i alle fall er sikkert er at han var forfatter av verket Lisao 離騷, et langt klagedikt som skulle få stor betydning for senere diktning, ikke minst for Fu-diktningen på Han-tiden.
Qu Yuan til ære feires hvert år dragebåtfesten. Det fortelles at folket som bodde langs Miloos elvebredd, der Qu Yuan druknet seg, sørget over hans død. For at ikke fiskene skulle fortære hans legeme rodde de ifølge legenden opp og ned elven Miluo Jiang, plasket med årene og slo på tromme for å distrahere fisken, og kastet ut ris for at fiskene heller skulle spise seg mette på det. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Franz Xaver Biallas: C'hü Yüans Fahrt in die Ferne: Text, Übersetzung und Anmerkungen, Leipzig: Verlag Asia Major, 1931
Albert Richard Davis (red.): The Penguin Book of Chinese Verse, Baltimore: Penguin Books, 1970
David Hawkes: Ch'u tz'u: The Songs of the South, an Ancient Chinese Anthology, Oxford: Clarendon Press, 1959
David Hawkes: «The Quest of the Goddess» – Studies in Chinese Literary Genres, Berkeley: University of California Press, 1974
David Hinton: Classical Chinese Poetry: An Anthology, New York: Farrar, Strauss, and Giroux, 2008. ISBN 0-374-10536-7 / ISBN 978-0-374-10536-5.
Joan Judge: Print and politics: 'Shibao' and the culture of reform in late Qing China, Palo Alto: Stanford University Press, 1996. ISBN 0-8047-2741-4
Laurence A. Schneider: A Madman of Ch'u: The Chinese Myth of Loyalty and Dissent, Berkeley: University of California Press, 1980
Arthur Waley: The nine songs; a study of shamanism in ancient China, San Francisco: City Lights Books, 1973. ISBN 0-87286-075-2
Burton Watson: Early Chinese Literature, New York: Columbia University Press, 1962
Wai-lim Yip: Chinese Poetry: An Anthology of Major Modes and Genres, Durham and London: Duke University Press, 1997. ISBN 0-8223-1946-2


== Eksterne lenker ==
"Qu Yuan (Chu Yuan), the great poet"
"This article has photos of Qu Yuan's hometown before it was submerged by the dams project"
"The Dragon Boat Festival" (article reproduced from Volume 1, number 2 of the newsletter of Families with Children from China of the San Francisco Bay Area)
Selskapsreisen

Selskapsreisen (originaltittel: Sällskapsresan eller Finns det svenskt kaffe på grisfesten) er en svensk filmkomedie fra 1980.


== Handling ==
Selskapsreisen er den første filmen i en serie der seeren blir kjent med antihelten Stig-Helmer Olsson (samme karakter dukker også opp i filmen Hvordan man gjør gutter av menn fra 1979, da med navnet Helge Jonsson) og hans venner. I filmen drar Stig-Helmer på charterreise til det fiktive stedet Nueva Estocolmo («Nye Stockholm») på Gran Canaria. Hovedhandlingen kretser rundt Stig-Helmer (Lasse Åberg) og nordmannen Ole Bramserud (Jon Skolmen), som helt tilfeldig havner ved siden av hverandre. Deres korte tid sammen på Gran Canaria kommer til å ligge til grunn for et langt framtidig kameratskap.


== Medvirkende ==
Lasse Åberg – Stig-Helmer Olsson
Jon Skolmen – Ole Bramserud
Kim Anderzon – Siv Åman
Lottie Ejebrant – Maj-Britt «Majsan» Lindberg
Roland Jansson – Gösta Angerud
Magnus Härenstam – Dr. B. A:son Levander
Weiron Holmberg- Robban Söderberg
Sven Melander – Berra Ohlsson
Ted Åström – Lasse Lundberg
Svante Grundberg – herr Storch
Eva Örn – fru Storch


== Oppfølgere ==
Det er produsert fire oppfølgere til Selskapsreisen hvor Stig-Helmer gir seg ut på nye reiser og eventyr. Samtlige er utgitt i VHS- og DVD-format.

Selskapsreisen 2
S. O. S. Selskapsreisen 3 
Selskapsgolferen
Helsereisen
The Stig-Helmer Story


== Eksterne lenker ==
(en) Selskapsreisen på Internet Movie Database 
(no) Selskapsreisen hos Filmfront 
(no) Selskapsreisen på NRK TV 
(sv) Selskapsreisen i Svensk Filmdatabas 
(da) Selskapsreisen i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Selskapsreisen på MovieMeter 
(en) Selskapsreisen på AllMovie 
(en) Selskapsreisen på Rotten Tomatoes 
Intervju med Lasse Åberg om filmene
Svensk filmrecension
Mannen i månen (dikt)

Mannen i månen (engelsk: The man in the moon) er et engelsk dikt fra 1325. Diktet handler om mannen i månen, som er bonde. Han tar seg en tur ned til jorda og stjeler av avlingen. Fogden oppdager tyveriet, og mannen i månen må gi fra seg klærne i pant. Jeg-personen i diktet prøver å få mannen i månen med på å lure fogden til å drikke booze (brennevin) med dem, for deretter å ta klærne fra ham når han er beruset. Men mannen i månen hører ikke, og jeg-personen roper enda en gang: «Kom ned, så skal vi få dette til. Jeg vet at du er amarscled.»Diktet har skapt interesse hos språkforskere av flere årsaker. Blant annet er det her vi første gang kan lese om booze, som forøvrig har blitt et vanlig ord. Det andre spesielle ordet er amarscled som er nevnt her for første og siste gang. 
Førsteamanuensis Merja Stenroos som er prosjektleder for The Middle English Grammar Project ved UiS har publisert en vitenskapelig artikkel i tidsskriftet Notes and Queries med en sannsynlig forklaring på ordet amarscled. Ordet er veldig likt et annet ord, nemlig malscren, som betyr å forhekse eller forvirre. Gruppen har kommet frem til at amarscled betyr det samme.
Siste vers av diktet der ordet amarscled er brukt for første og foreløpig siste gang:þis mon hereþ me nout þah ich to hym crye 
ichot þe cherl is def þe del hym todrawe 
þah ich yeye vpon heþ nulle nout hye 
þe lostlase ladde con nout o lawe 
Hupe forþ hubert hosede pye 
ichot þart amarscled into þe mawe 
þah me teone wiþ hym þat myn teh mye 
þe cherld nul nout adoun er þe day dawe


== Kilder ==
www.forskning.no om Mannen i månen


== Litteratur ==
Janna Müller,Frauke Reitemeier (red.): Von Æthelred zum Mann im Mond: Forschungsarbeiten aus der englischen Mediävistik, Göttingen, 2010.
Den hebraiske bokuka

Den hebraiske bokuka (hebraisk: שבוע הספר העברי) er et årlig arrangement for feiring av litteratur i Staten Israel. I løpet av den hebraiske bokuka organiseres det store dagslange utendørs bokmesser i Israels største byer, hvor forlag markedsfører og selger sine produkter, som oftest med avslag. Vanligvis er det på denne tiden salg i israelske bokbutikker, som kan vare opptil en måned.
De siste årene har bokuka blitt utvidet til 10 dager.
I tillegg til boksalg arrangeres det en rekke litterære begivenheter under bokuka, slik som forfattersammenkomster, offentlige lesekvelder og prisutdelingsseremoni for Sapir-prisen. Media fokuserer også ekstra mye på litteratur under arrangementet.


== Opprinnelse og historie ==
Ifølge de israelske styresmaktene begynte den hebraiske bokuka i 1926 som en éndagsbegivenhet som fant sted i Rotchild Boulevard, Tel Aviv. Grunnleggeren av Masada Press, Bracha Peli, lanserte den første bokdagen i 1926 og solgte bøker med rabatt. Siden 1961 har den hebraiske bokuka vært en landsdekkende, ukeslang begivenhet som finner sted hvert år om sommeren.


== Eksterne lenker ==
Ways To "Green" Hebrew Book Week
Hebrew Book Week 2006 , nyhetsartikkel på de israelske styresmaktenes nettsider
Hebrew Book Week to open June 7, nyhetsartikkel fra det israelske tidsskriftet Yedioth Ahronoth
Book Watch: 'For the sake of the book', nyhetsartikkel fra den israelske avisen The Jerusalem Post
Neo Dada

Neo Dada er et musikkalbum med Jono El Grande, utgitt i 2009.


== Sporliste ==
«Neo Dada»
«Ballet Morbido In a Dozen Tiny Movements»
«Oslo City Suite»
«Your Mother Eats Like a Platipus»
«Big Ben Dover»
«Three Variations On a Mainstream Neurosis»
«Choko King»


== Eksterne lenker ==
(en) Neo Dada på Discogs