jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kevin Zegers

Kevin Joseph Zegers (født 19. september 1984 i Woodstock i Ontario) er en canadisk skuespiller og modell. Han begynte som skuespiller i en alder av 6 år. 
I 1993 spilte Zegers med Michael J. Fox i komedien Life With Mikey. Han dukket også opp i TV-serien The X-Files. Han var også med på Cannes Film Festival i 2006.


== Filmografi ==


=== Stemmeroller ===


=== Fjernsyn ===
1992: Street Legal som N/A (Sesong 7 / Episode 5)
1994: Thicker Than Blood: The Larry McLinden Story som Larry (1954)
1995: Road to Avonlea som Gordon Bradley (Sesong 6 / Episode 12)
1995: The Silence of Adultery som Steven Harlett
1995: The X Files som Kevin Kryder (Sesong 3 / Episode 11)
1996: Specimen som Bart
1996: Murder on the Iditarod Trail som Matthew Arnold
1996: Goosebumps som Noah Thompson (Sesong 2 / Episode 13)
1996–1997: Traders as Sean Blake (7 Episodes)
1997: Rose Hill as Cole Clayborne at 13
1998: Nico the Unicorn as Billy Hastings
1999: Twice in a Lifetime som N/A (Sesong 1 / Episode 7)
1999: So Weird som Ryan Ollman (Sesong 2/ Episode 9)
2000: The Acting Class som Lou Carpman
2000–2001: Titans som Ethan Benchley (11 Episoder)
2003: Smallville som Seth Nelson (Sesong 3 / Episode 7)
2004: House, M.D. som Brendon Marell (Sesong 1 / Episode 3)
2009-2010: Gossip Girl som Damien Dalgaard (Sesong 3 / 6 Episoder)


== Priser ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kevin Zegers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kevin Zegers på Internet Movie Database 
(sv) Kevin Zegers i Svensk Filmdatabas 
(da) Kevin Zegers på Filmdatabasen 
(da) Kevin Zegers på Scope 
(fr) Kevin Zegers på Allociné 
(en) Kevin Zegers på AllMovie 
(en) Kevin Zegers hos Turner Classic Movies 
(en) Kevin Zegers hos The Movie Database 
Zegers interviews, 1997
Out.com interview
Braddock-ekspedisjonen

Braddock-ekspedisjonen var et mislykket britisk forsøk på å erobre det franske Fort Duquesne sommeren 1755 under den franske og indianske krig. Ekspedisjonen fikk sitt navn fra general Edward Braddock, som ledet de britiske styrkene og døde i forbindelse med forsøket. Braddocks nederlag skjedde i det såkalte slaget ved Monongahela, og var et kraftig tilbakeslag for britene i den tidlige fasen av krigen med Frankrike.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Rebecca Boone

Rebecca (Bryan) Boone (født 9. juni 1739, død 18. mars 1813) var en amerikansk nybygger og kona til den velkjente nybyggeren Daniel Boone. Libertyskipet SS Rebecca Boone fra andre verdenskrig ble oppkalt etter henne.


== Referanser ==
Den siste mohikaner

Den siste mohikaner (engelsk originaltittel: The Last of the Mohicans) er en roman som er skrevet av den amerikanske forfatteren James Fenimore Cooper og ble utgitt første gang i 1826 på engelsk.
Romanen ble raskt en av de mest populære engelskspråklige bøkene på den tiden, og den bidro sterkt til at Cooper ble en av USAs første verdensberømte forfattere. Anmelderne kritiserte boken tidlig for dens narrative feil, og i ettertid har bokens lengde og meget formelle språk gjort at den har fått mindre appell for alminnelige lesere. Den siste mohikaner regnes likevel i nyere tid for å være en viktig del av USAs litterære arv. Boken er andre del av en trilogien Lærstrømpe. Historien foregår i 1757, midt under den franske og indianske krig, da Frankrike og Storbritannia kjempet om kontrollen over Nord-Amerika. De europeiske makter inngikk ulike allianser med de innfødte, ofte med tragiske konsekvenser for de involverte parter. Mohikanerne tilhørte algonkin-nasjonen, som var alliert med franskmennene.


== Filmatiseringer (utvalg) ==
Den siste mohikaner, (1936) amerikansk film med Randolph Scott og Bruce Cabot.
Den siste mohikaner, (1971) brittisk miniserie med Kenneth Ives og Philip Madoc.
Den siste mohikaner, (1992) amerikansk film med Daniel Day-Lewis i hovedrollen.


== Se også ==
Tilfangetakelsen og redningen av Jemima Boone
Midt-Tromshallen

Midt-Tromshallen er en innendørs fotballhall i Lenvik kommune i Troms. Hallen ble åpnet 1. februar 1997, og den ligger cirka seks kilometer fra Finnsnes sentrum, like ved Senja videregående skole i Finnfjordbotn. Hallen benyttes blant annet til sportsaktiviteter og arrangementer.


== Eksterne lenker ==
http://midttromshallen.no
Tilfangetakelsen og redningen av Jemima Boone

Tilfangetakelsen og redningen av Jemima Boone og Callaway-jentene er en kjent hendelse fra Kentuckys tidlige historie, og muligens den mest kjente hendelsen fra den amerikanske nybyggeren Daniel Boones liv. Forfatteren James Fenimore Cooper omgjorde historien til skjønnlitterær form i den klassiske boken Den siste mohikaner fra 1826.
Etter utbruddet av Den amerikanske uavhengighetskrigen i 1775, økte volden mellom indianerne og nybyggerne i Kentucky. Urfolkene, hovedsakelig shawneer nord for elven Ohio, stormet flere bosetninger i Kentucky, i håp om å drive vekk immigrantene, som ble ansett for å være uvedkommende. Enkeltstående nybyggere og jegere ble de primære angrepsmålene, noe som førte til at mange besluttet å forlate Kentucky. Ved slutten av våren 1776, var det færre enn 200 amerikanere igjen i Kentucky; de gjenværende befant seg hovedsakelig ved de befestede områdene Boonesborough, Harrodsburg og Logan's Station.
Søndag 14. juli 1776, ble tre tenåringsjenter fra Boonesborough tatt til fange av krigere mens de befant seg i en kano som fløt i Kentucky River. Jentene var Jemima, datter av Daniel Boone, og Elizabeth og Frances, døtre av oberst Richard Callaway. Krigergruppen bestod av indianere, to cherokeer og tre shawneer, og var ledet av cherokeenes sjef Hengende Mage. Et redningsmannskap ble raskt satt sammen av Boone, mens jentene i mellomtiden ble fraktet nordover av krigerne, mot shawneenes byer på andre siden av elven Ohio.
Den tredje morgenen, mens indianerne dannet et frokostbål, dukket redningsmennene opp. Et skytedrama oppstod, noe som førte til både skader og to (senere) dødsfall hos indianerne, som trakk seg ut av området og etterlot jentene til redningsmannskapet. Jemima giftet seg senere med Flanders Callaway, som deltok i redningsaksjonen. Elizabeth Callaway giftet seg med Samuel Henderson, og Frances med John Holder. Episoden medførte at nybyggerne i området fra nå av var tilbakeholdne med å bevege seg langt fra det bevoktede fortet.


== Kilder ==
Draper, Lyman. The Life of Daniel Boone, edited by Ted Franklin Belue. Mechanicsburg, PA: Stackpole Books, 1998.
Faragher, John Mack. Daniel Boone: The Life and Legend of an American Pioneer. New York: Holt, 1992.
Norsk Sameråd

Norsk Sameråd ble etablert i 1964 som et rådgivende organ for norske myndigheter i samiske spørsmål og saker. Rådet besto av 18 medlemmer oppnevnt etter forslag fra samiske organisasjoner. Rådet hadde en egen administrasjon lokalisert i Karasjok. Norsk Sameråd erstattet daværende Samisk råd for Finnmark.
Norsk Sameråd var rådgiver overfor statlig, fylkeskommunale og kommunale myndigheter. I 1975 ble rådet også øverste tilsynsmyndighet for nyopprettede Utviklingsfondet for de samiske bosettingsområdene, og rådet rapporterte årlig til Regjeringen om fondets aktivitet.
Norsk Samerråd ble lagt ned  i 1989, og erstattet av Sametinget. Rådets administrasjon ble overført Sametinget.


== Samisk selvbestemmelse ==
Alta-konflikten ble foranledningen for å samordne og koordinere alle samiske saker fra 1980 i (daværende) Kommunal- og arbeidsdepartementet. Samtidig ble det besluttet at årsmeldingene fra Norsk Sameråd skulle legges fram for Stortinget, sammen med årsmeldingen fra Samisk Utviklingsfond. Norsk Sameråd fikk overført myndighet til fordele statlige midler til samiske organisasjoner, næringer og annet.


== Referanser ==
Bob Rafelson

Robert «Bob» Rafelson (født 21. februar 1933 i New York, død 23. juli 2022 i Aspen) var en amerikansk filmregissør, manusforfatter og filmprodusent.
Han regisserte og var medforfatter på filmen Five Easy Pieces med skuespillere som Jack Nicholson og Karen Black, og sto bak popgrupper og TV-serier som The Monkees.Rafelson var sønn av en hattehandler og hans fetter var dramatikeren Samson Raphaelson.Rafelson og Nicholson samarbeidet i mer enn tretti år og de sto sammen for filmer som Head med the Monkees, i 1968, og deretter Five Easy Pieces. I de følgende årene regisserte Rafelson Nicholson i ytterligere fire filmer: The King of Marvin Gardens (1972), Postmannen ringer alltid to ganger (1981), Man Trouble (1992) og Blood and Wine (1996).Rafelson laget filmversjoner av forfattere som James M. Cain, Raymond Chandler og Dashiell Hammett.


== Filmer ==
Head (1968)
Five Easy Pieces (1970)
The King of Marvin Gardens (1972)
Stay Hungry (1976)
Postmannen ringer alltid to ganger (1981)
Black Widow (1987)
Mountains of the Moon (1990)
Man Trouble (1992)
Wet (1995) kortfilm i fire-filmserien Tales of Erotica
Blood and Wine (1996)
Poodle Springs (1998) (TV Movie)
No Good Deed (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bob Rafelson på Internet Movie Database 
(sv) Bob Rafelson i Svensk Filmdatabas 
(da) Bob Rafelson på Filmdatabasen 
(da) Bob Rafelson på Scope 
(fr) Bob Rafelson på Allociné 
(en) Bob Rafelson på AllMovie 
(en) Bob Rafelson hos The Movie Database
Samisk Utviklingsfond

Samisk utviklingsfond (SUF) ble etablert i 1975 av norske myndigheter for å fremme tiltak av særlig kulturell, sosial og økonomisk betydning for den samiske befolkning og det samiske bosettingsområdet. Fondet ble styrt og forvaltet av Norsk Sameråd. Etterhvert ble det etablert et eget fagråd for fondet, kalt Samisk næringsråd. Fondet og dets administrasjon ble overført Sametinget i 1989.
Ordningen er formelt sett ikke et fond, men utgjør i dag en del av Sametingets økonomiske virkemiddelordning. De økonomiske rammene for ordningen fastsettes årlig i Sametingets budsjett.


== Formål ==
Gjennom ordningen ytes tilskudd etter søknad til næringsbaserte prosjekter, bedrifts- og produktutviklingstiltak, markedsføringstiltak, investeringer og næringsetablering. Det gis også tilskudd til samiske utmarksnæringer og kompetansehevingstiltak innen utmarksnæringer og tradisjonelle samiske næringer.


== Virkeområde (SUF-området) ==
Ordningens geografiske virkeområde er kommuner og områder nord for Saltfjellet. Følgende kommuner (nord-sør) inngår i området:
Sør-Varanger, Unjarga – Nesseby, Deatnu – Tana, Gamvik, Gratangen, Hamarøy, Lebesby, Karasjohka – Karasjok, Porsanger Porsángu Porsanki, Nordkapp, Måsøy, Kvalsund, Loppa, Alta, Guovdageaidnu – Kautokeino, Kvænangen, Gáivuotna – Kåfjord, Storfjord, Lyngen, Sørreisa, Lavangen, Skånland, Tromsø, Evenes, Tysfjord og Narvik.
I tillegg er den samiske befolkningen på Senja og i Lenvik kommune omfattet av ordningen. Det samme gjelder for den samiske befolkningen i sørsameområdet, som gjelder fra kommunene Rana og Rødøy i Nordland fylke og sørover, hele Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag fylker, samt [Engerdal] kommune i Hedmark fylke.
I enkelte kommuner er det bare deler av kommunen som er innenfor ordningens virkeområde. Det gjelder kommunene Alta, Evenes, Hamarøy, Lebesby, Måsøy, Narvik, Nordkapp, Sørreisa, Sør-Varanger og Tromsø.


== Eksterne lenker ==
Om Samisk utviklingsfond på Sametingets nettsider
Retningslinjer for ordningen
Statistisk sentralbyrås nøkkeltall for SUF-området
NSG

NSG har flere betydninger:

Norsk Sau og Geit, en faglig medlemsorganisasjon for saue- og geiteholdere i Norge
Nuclear Suppliers Group, en multinasjonal gruppe som arbeider med å begrense spredning av ulike materialer, utstyr og teknologi som kan benyttes for å produsere kjernefysiske våpen
Integrerte operasjoner

Integrerte operasjoner (IO) er i olje- og gassindustrien et samlebegrep for nye driftsformer, arbeidsprosesser og metoder som blir gjort mulig ved å ta i bruk nyvinninger innen IKT.


== Innhold ==
Et hovedfokus har vært bruken av samhandlingsrom, det vil si rom med kontinuerlige videokonferanser mellom land og offshore plattform og høyhastighets forbindelse for deling av data. Dette gjør det mulig å flytte flere arbeidsoppgaver fra plattformen til kontorer på land. Det blir også mulig å la f.eks eksperter på geologi stå tilgjengelig for flere plattformer samtidig eller at den landbaserte supporten overtas av en avdeling et annet sted på kloden under nattskiftet, slik at ingen på land går nattskift. 
Bruken av samhandlingsrom tvinger fram nye arbeidsprosesser, som sammen med IKT er det andre hovedfokuset i IO. Verktøy som videokonferanser og 3D-visualisering brukes også til å skape nye samarbeidsformer med team som er mer tverrfaglige enn tidligere. En typisk teknisk løsning er at visualiseringen tilpasses hver enkelt i gruppen, med fokus på geologiske strukturer i en versjon og brønnbaner i en annen.
IO trekkes også fram som en måte å integrere og koordinere underleverandører og samarbeidspartnere inn i offshore-operasjonene. Motivasjonen for IO er i hovedsak innsparinger gjennom at færre jobber offshore og en effektivisering i arbeidsprosessene. Landbaserte kontor styrker også rekrutteringen til industrien og gjør det lettere å holde på eldre arbeidskraft. Oljeindustriens landsforening anslo at 300 milliarder kroner kunne spares inn på norsk sokkel ved bruk av integrerte operasjonerI beslutningsstøtte spiller også bedre datainnsamling på plattformen en rolle, for eksempel med sanntids målinger i borehullet mens man borrer. Båndbredden har her tidligere vært svært lav, noe som også har begrenset hvor mange instrumenter man kunne ha langs brønnbanen. Parallelt med datainnsamling og visualisering utvikles det også mer avanserte  simuleringer av brønn og fjellformasjoner, både i sanntid og over lengre tidsperioder.


== Kritikk ==
Det har blitt rettet kritikk mot sikkerhetsaspektet ved nedbemanning på plattformene, om erfaring går tapt når arbeidsstokken krympes og om kjennskap til plattformen kan bygges opp fra land. En utfordring er å tilpasse HMS rutiner til IO. Andre ankepunkt er at den økte integrasjonen gjør virksomhetskritiske IT-systemer mer sårbare for angrep utenfra og at samhandlingsrom medfører en mer byråkratisk arbeidshverdag.


== Navn ==
Navn og eksakt innhold varierer mellom bedrifter. Shell har brukt begrepet «smart fields» som opprinnelig henviste til fjernstyrte brønnventiler. BP har brukt «field» og «the future». eField og IField er andre ord, mens «integrerte operasjoner» er det foretrukne navnet hos Equinor og Oljeindustriens Landsforening.


== Referanser ==
The Organ

The Organ var et canadisk indie pop band som ble stiftet i 2001 i Vancouver, Britisk Columbia. Bandet ble oppløst 7. desember 2006.


== Eksterne lenker ==
(en) The Organ på Discogs 
(en) The Organ på MusicBrainz 
(en) The Organ på Spotify 
(en) The Organ på Songkick 
(en) The Organ på AllMusic
Historikk over europamesterskapsrekorder på 100 m

Dette er en liste over utviklingen i mesterskaprekorden på 100 meter i europamesterskapet i friidrett utendørs.


== Kvinner ==


== Menn ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Resultater damer
Resultater herrer


== Andre mesterskapsrekorder ==
Oscar Skau

Oscar Skau var en norsk gitarist, gitarmaker og noteforlegger.
Han er mest kjent fra den første plateinnspillingen Columbia Records gjorde i Norge, der han spilte banjo i Ottar E. Akres trio (1928).
Han ledet selv Skaus kvintett, sammen med trekkspillerne Toralf Tollefsen og Rolf Syversen.  Kvintetten ga ut flere plater på Polydor, Sonora og Telefunken.
Han utviklet Skau-gitaren som ble produsert av Hansen & Christiansen Strengeinstrumentfabrikk i Fredrikstad, senere flyttet til Oddvar Hasle og Alf Heder i Sørum.  Disse ble brukt av datidens jazz- og rockeartister som Per Elvis Granberg, Rocke-Pelle, Jan Berger og Roald Stensby, såvel som Robert Normann. Videre tok han  del i utviklingen av elektriske forsterkere for gitarer, og lanserte sammen med Birger Sparbo sin egen Skau-Telrad (for Telefonradio) gitarforsterker, også produsert av Hasle og Heder.Under andre verdenskrig underholdt han på Amerikabåtene. Etter en tid der han arbeidet i Carl M. Iversens musikkforretning, skapte han sin egen Oscar Skau Musikkhandel og Forlag beliggende i Waldemar Thranes gate.  Der ga man blant annet ut slagerne Nordlandsnetter og Blåveispiken.


== Referanser ==
Pee Dee (elv)

Pee Dee er en av de lengste elvene i Nord-Carolina og Sør-Carolina. Den begynner i nærheten av Brushy Mountains, nordvest i Nord-Carolina, som den 320 km lange elva Yadkin, og blir til Pee Dee ved samløpet med Uwharrie. Den renner videre inn i Sør-Carolina ved fallinjen nær Cheraw. I det nedre løpet kalles elva også Great Pee Dee, for å skille den fra sideelva Little Pee Dee.
Total lengde er 690 km, hvorav 320 km i Nord-Carolina (inkl. Yadkin) og 370 km i Sør-Carolina. Arealet av nedbørfeltet er om lag 19 350 km². Allerede i 1990 bodde det 1,2 millioner mennesker langs vassdraget.


== Eksterne lenker ==
(en) Pee Dee River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Yadkin Pee Dee River Basin Association – «General Info».
Mocksville

Mocksville er en by og fylkessete i Davie County, Nord-Carolina, USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 5051 innbyggere.


== Referanser ==
James Fenimore Cooper

James Fenimore Cooper (født 15. september 1789, død 14. september 1851) var en produktiv og populær amerikansk forfatter på begynnelsen av 1800-tallet. Han huskes primært som en romanforfatter som skrev en lang rekke sjøfortellinger og den historiske romantrilogien Lærstrømpe, som omhandlet nybyggeren Natty Bumppo. Blant hans mest kjente verker er romanen Den siste mohikaner, som av mange blir ansett som hans største bragd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) James Fenimore Cooper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James Fenimore Cooper – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) James Fenimore Cooper på Internet Movie Database 
(sv) James Fenimore Cooper i Svensk Filmdatabas 
(fr) James Fenimore Cooper på Allociné 
(en) James Fenimore Cooper på AllMovie 
(en) James Fenimore Cooper hos The Movie Database 
(en) James Fenimore Cooper på Discogs 
(en) James Fenimore Cooper på MusicBrainz 
(en) James Fenimore Cooper hos American National Biography
Hotel Bristol (Oslo)

Hotel Bristol er et hotell i Kristian IVs gate 7 i sentrum av Oslo. Det ble etablert i 1916 av den danske hotellmannen Waldemar Jensen, som hadde arbeidet som hovmester
på Grand Hotel i Oslo.Selve bygningen ble tegnet av Finn Rahn, og hotellet åpnet i 1920. Hotellet var særlig kjent for Den Mauriske Hall som Rahn hadde fått inspirasjon til under opphold i Marokko.I 1960 ble hotellet utvidet med et tilbygg av F.S. Platou, og på midten av 1970-tallet ble det overtatt av Olav Thon. Thon-gruppen eier også et hotell ved Torgallmenningen i Bergen med samme navn. 


== Annet ==
I 1939 ble Oslorapporten skrevet av Hans Ferdinand Mayer under hans opphold på hotellet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hotel Bristol (Oslo)». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Eva Gustavson

Eva Gustavson Lagreid (født 18. februar 1917 i Horten, død 10. februar 2009 i San Pedro i California) var en norsk operasanger som sang mezzosopran. Hun var datter av fiolinisten og dirigenten Oscar Gustavson og ble selv utdannet danser, sanger og akrobat.
Under den andre verdenskrig mottok hun stipend som muliggjorde studier ved Operaen i Stockholm, og hun debuterte da i 1946. Oppmuntret av sin veileder Kirsten Flagstad studerte hun etter krigen  stemmebruk i Milano, og fikk etterhvert innpass i en rekke europeiske forestillinger av hennes signaturrolle som sigøyneren Carmen, først ved Nationaltheatret (1948), deretter ved operaen i Liège.
Av andre veiledere nevnes Signe Amundsen, Bokken Lasson og Andrjeva von Skilondz Soffi Schonning. Hun ble utpekt av Arturo Toscanini til rollen som den egyptiske Amneris i Aida (1949) og flyttet til vestkysten (1955) der hun ble professor i sang ved University of Southern California (1957–73). Gustavson sang under Igor Stravinskij i sin tid. Hun bodde i San Pedro i Los Angeles.


== Utgivelser ==
Stjerneskudd, fra Dovrehallen til Toscanini, til San Pedro (Dreyers forlag, 1982).  Selvbiografi, oversatt til engelsk.


== Premier ==
Kritikerprisen 1948 for Carmen ved Nationaltheatret.
St. Olavs Orden 1977


== Referanser ==
Sphere of Thousand Sunsets

Sphere of Thousand Sunsets (utgitt 2006) er en demo og senere debutalbumet til det tyske symfonisk black metal / gotisk metal-bandet Sariola.


== Sporliste ==
«Fluvia Tenebra»
«Divina Asphodelia»
«Pale Violet Scale»
«Melissa by Candlelight»
«The Sphere of Thousand Sunsets»
«A Madame la Comtesse D'Agoult»
«Decembre's Eve of Sorrow»
«Her Flying»
«Julia»
«Hope Lies Bleeding»
«Lena»
«In Starlight and in Dusk»


== Kilder ==
The Sphere of Thousand Sunsets hos Encyclopaedia Metallum
Sphere of Thousand Sunsets hos Encyclopaedia Metallum
Eva Prytz

Eva Prytz (født 20. april 1917, død 16. desember 1987) var en norsk operasanger (sopran) fra Drammen, regnet blant Nordens fremste.  Etter studier under
blant annet den svenske Andrejeva von Skilondz, debuterte hun som Zephyr (1946).  Senere var hun  ved Stockholmsoperaen 1946-66, og
hadde roller i London, Paris, Haag og Amsterdam.  Blant hennes tallrike operaroller kan nevnes Susanna, Donna Anna, Pamina, Gilda, Violetta, Mimi, Rosina, Eurydike, Den Kloke, Ariel (Stormen) og Den Blinde (Aniara).  Sykdom avkortet karrieren.


== Premier ==
Kritikerprisen 1948
den italienske orden Stella delle Solidarita Italiana,
Kong Gustav VI Adolfs Drottningholmsorden,
Den svenske Vasaordenen
St. Olavs medalje


== Referanser ==
Senter for fornybar energi

Senter for fornybar energi (SFFE) var et virtuelt senter som ble eid av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), SINTEF, Institutt for energiteknikk (IFE) og Universitetet i Oslo (UiO).
SFFE ble etablert i 2004 og var først et samlende organ for SINTEF og NTNU. IFE og UiO ble medeiere i henholdsvis 2005 og 2011. Målet til SFFE var å øke kvalitet, effektivitet og omfang av undervisning, forskning, utvikling og innovasjon innen fornybar energi i Norge. SFFE jobbet for å koordinere kompetanse, forskning og utdanning ved eierinstitusjonene. Nettverket internt i eierinstitusjonene omfattet over 400 vitenskapelige ansatte (inkludert doktorgradsstudenter) innen fornybar energi i 2010.
Leder av senteret var Gabriella Tranell (førsteamanuensis ved Institutt for materialteknologi ved NTNU).SFFEs eiere representerte til sammen Norges største ressurs på forskning på fornybar energi, og hadde aktiviteter innen blant annet bølgeenergi, småskala vannkraft, vindenergi, solenergi, biomasse, avfallsenergi, hydrogenteknologi, saltkraft og varmepumper. Senteret fremmet kunnskapsutvikling, implementering og utnyttelse av fornybare energikilder og energiteknologier.SFFE avsluttet sin virkeperiode i 2015.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SFFEs nettside
Allround-VM på skøyter 1970, menn

Allround-VM på skøyter 1970, menn ble arrangert på Bislett stadion i Oslo, Norge den 14. og 15. februar 1970 med 33 deltakere fra 13 nasjoner.
Ard Schenk fra Nederland ble verdensmester.


== Program ==


== Medaljevinnere ==
SammenlagtmedaljerDistansemedaljer


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Breili, Magnus (1970). Store idrettsøyeblikk: norsk idrett gjennom 50 år. Oslo: Schibsted. s. 293.  [Digitalisert utgave på Bokhylla.no / Nasjonalbibliotekets nettsider]


== Kilder ==
(en) Allround-VM på skøyter 1970 for menn – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.


== Eksterne lenker ==
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl for Allround-VM på skøyter 1970 for menn.
(en) Resultater på www.ISU.html.infostradasports.com sine sider
(en) Medaljer nasjonsvis og resultater på The-Sports.org
«World Allround Championships Men 1970 (Men)» (engelsk). Skateresults.com. Arkivert fra originalen 18. september 2009. Besøkt 20. juni 2016.