jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ardeley

Ardeley er en liten landsby og verdslig sogn i East Hertfordshire, England. Den ligger omtrent to kilometer utenfor Walkern, og sognet omfatter grenden Cromer, foruten også Wood End og Moor Green.

Ardeley har en førskole, en pub (The Rabbits Foot, tidligere The Jolly Waggoner), en gammel, bevaringsverdig kirke som har sin opprinnelse tilbake til 1200-tallet, en 300 år gammel prestebolig, og kirkens andelsjordbruk (Church Farm). Gården gjorde det mulig for besøkende å kjøpe og eventuelt dyrke landbruksprodukter. Barneskolen, Ardeley St. Lawrence JMI, som ble grunnlagt i 1835, er drevet av kirken. Det stort internasjonalt vaskefirma, Hughes Gardner, er i dag basert i herregodset.Ardeley er en billedskjønn landsby med små hus med stråtekket tak, landsbyens rådhus, også dekket med stråtak, en dam med ender og kirkegård. Det er også et lekeområde for barn ved skolen. Henry Chauncy, som skrev Antiquities of Hertfordshire, utgitt i 1700, kom fra landsbyen. Charles Chauncy, tredje president ved Harvard College, den ene av de to skolene ved det amerikanske universitetet Harvard, ble født i Ardeley den 5. november 1592. Landsbyen het den gang Yardeley.
Ardeley arrangerer en årlig veldedighetsfest hvor alle pengene går til prestegjeldas kirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ardeley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Ardeley (A Guide to Old Hertfordshire)
«Ardeley» i Domesday Book
Paul Kantner

Paul Lorin Kantner (født 17. mars 1941 i San Francisco i California, død 28. januar 2016 i San Francisco i California) var en amerikansk rockeartist. Han sang og spilte gitar i det amerikanske rockebandet Jefferson Airplane, hvor han var med fra starten i 1965. Han stod for mange av tekstene til Jefferson Airplane.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Kantner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paul Kantner på Internet Movie Database 
(en) Paul Kantner hos The Movie Database 
(en) Paul Kantner på Apple Music 
(en) Paul Kantner på Discogs 
(en) Paul Kantner på MusicBrainz 
(en) Paul Kantner på Spotify 
(en) Paul Kantner på Songkick 
(en) Paul Kantner på Last.fm 
(en) Paul Kantner på AllMusic
Marty Balin

Marty Balin (, født Martyn Jerel Buchwald; 30. januar 1942 i Cincinnati i Ohio i USA, død 28. september 2018 i Tampa i Florida) var en amerikansk rockeartist og en av vokalistene i det amerikanske rockebandet Jefferson Airplane, som han var grunnlegger av. Han stod for mange av tekstene til bandet.
Balin var sønn av jødiske innvandrer i USA fra Østeuropa. Da han var fire år, flyttet familien til California.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Marty Balin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marty Balin på Internet Movie Database 
(en) Marty Balin hos The Movie Database 
(en) Marty Balin på Discogs 
(en) Marty Balin på MusicBrainz 
(en) Marty Balin på Songkick 
(en) Marty Balin på Last.fm 
(en) Marty Balin på Genius — sangtekster 
(en) Marty Balin på AllMusic
Manurhin

Manurhin (Manufacture de Machines du Haut-Rhin) var et fransk selskap best kjent som produsent av våpen.


== Historie ==


=== 1920-1945 ===
Selskapet ble opprettet i 1920 av Jules Spengler og Georges Chatel. Hovedproduktene var produksjon av prosesseringsmaskiner for mat, ammunisjon, maskiner for produksjon av ammunisjon, og meteorologiske instrumenter. I 1928 opprettet firmaet en fabrikk (Le Mans) for produksjon av skytevåpen, og i 1938 en fabrikk (Vichy) for medium størrelse ammunisjon, begge etter forespørsel ifra den franske regjering.


=== 1945-1982 ===
Etter den andre verdenskrig ekspanderte Manurhin med produksjon av flere nye produkter, blant annet innen verktøyindustri, flaskepåfyllingsmaskiner og Scooter produksjon. Firmaet hadde i denne perioden sin storhetstid med 4000 ansatte. I 1978 kjøpte firmaet Matra opp 34% av aksjene i selskapet. På grunn av reduksjon i de industrielle aktivitetene rundt 1980 begynte firmaet å få økonomiske problemer på begynnelsen av 80-tallet.


=== 1983-1990 ===
I 1983 fikk Matra fullt eierskap over Manurhin for å prøve å øke den industrielle og finansielle situasjonen. To separate selskap ble opprettet; Matra Manurhin Defense og Matra Manurhin Automatic, førstnevnte for ammunisjon og våpenproduksjon, sistnevnte for produksjon av verktøysmaskiner og annet industrielt utstyr. Dette selskapet blir senere delt opp i flere nye selskap.


=== 1990- ===
I 1990 solgte Matra Matra Manurhin Defense til FN Herstal og fikk navnet FN Engeneering S.A. Selskapet beholdt lisensen på navnet Manurhin og adopterte navnet Manurhin Equipment. I 1991 overtok GIAT Industries firmaet på grunn av økonomiske problemer, de ønsket ikke å bruke navnet Manurhin Equipement. I 1995 skiftet de navn til MR Equipement S.A, og tok opp igjen navnet Manurhin Equipement. I 1999 ble våpendelen av produksjonen solgt til det franske selskapet Chapuis og det ble konsentrert så om produksjon av maskiner for tillaging av ammunisjon.


== Eksterne lenker ==
Manurhin Equipement
Chapuis Armes
Tate Modern

Tate Modern i London er Storbritannias nasjonale museum for moderne kunst. Det er sammen med Tate Britain, Tate Liverpool, Tate St Ives og Tate Online en del av gruppen Tate Gallery.
Museet holder til i den gamle Bankside Power Station, opprinnelig tegnet av Giles Gilbert Scott. Bygningen ble bygget i to etapper mellom 1947 og 1963, og var i bruk som kraftverk frem til 1981. Bygningen ble deretter gjort om av sveitserne Herzog og de Meuron (Herzog & de Meuron) og åpnet som kunstmuseum den 12. mai 2000.
Tate-samlingen er stilt ut i tredje og femte etasje i bygningen, mens fjerde etasje brukes til midlertidige utstillinger. Deler av andre etasje brukes til mindre utstillinger av samtidskunst. 
I turbinhallen i første etasje var engang kraftstasjonens generatorer. Nå brukes plassen til bestillingsverker laget spesielt for Tate Modern, ett hvert år. Følgende kunstnere har bidratt til turbinhallen:

2000 — Louise Bourgeois — Maman, I Do, I Undo, I Redo
2001 — Juan Muñoz — Double Bind
2002 — Anish Kapoor — Marsyas
2003 — Olafur Eliasson — The Weather Project
2004 — Bruce Nauman — Raw Materials
2005 — Rachel Whiteread — Embankment
2006 — Carsten Höller — Test Site
2007 — Doris Salcedo — Shibboleth
2008 — Dominique Gonzalez-Foerster – TH.2058
2009 — Miroslaw Balka - How It Is


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Tate Modern – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Tate Modern – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Hertugdømmet Amalfi

Republikken eller Hertugdømmet Amalfi var en de facto selvstendig stat med sentrum i den søritalienske byen Amalfi. Staten eksisterte på 900- og 1000-tallet. Opprinnelig var byen en del av hertugdømmet Napoli og ble styrt av en patricie, men løsrev seg fra forholdet til Bysants og valgte sin første hertug i 958. Staten utviklet seg til å bli et stort økonomisk senter, og kjøpmenn fra byen dominerte handelen i middelhavet og Italia frem til nordlige bystater, som Pisa og Genova, tok over. I 1073 mistet Amalfi sin selvstendighet til normannerne, og forsøk på å rive seg løs igjen var mislykkede.


== Litteratur ==
Pavan, Massimiliano (1960). Dizionario Biografico degli Italiani. Istituto della Enciclopedia italiana. 
Skinner, Patricia (1995). Family Power in Southern Italy: The Duchy of Gaeta and Its Neighbours, 850-1139. London: Cambridge University Press. ISBN 0-521-52205-6. 
Norwich, John Julius (1967). The Normans in the South, 1016-1130. London: Longman. 
Norwich, John Julius (1970). The Normans in the South 1016-1130. London: Longman. 
Curtis, Edmund (1912). Roger of Sicily and the Normans in Lower Italy, 1016-1154. New York: G. P. Putnam's Sons. 
Donald, Matthew (1992). The Norman kingdom of Sicily. London: Cambridge University Press. ISBN 0-521-26911-3. 
Houben, Hubert (2002). Roger II of Sicily: a ruler between East and West. London: Cambridge University Press. ISBN 0-521-65573-0. 
Chalandon, Ferdinand (1907). Histoire de la domination normande en Italie et en Sicile (fransk). Paris: Librairie A. Picard et fils.
Swiss Radio International

Swiss Radio International (SRI) (tysk: Schweizer Radio International, fransk: Radio Suisse Internationale, italiensk: Radio Svizzera Internazionale) er den del av sveitsiske SRG SSR og er begregnet på et internasjonalt publikum. Målgruppen til Swiss Radio International er utlendinger bosatt i Sveits samt folk andre steder som er interessert i sveitsiske forhold.
Swiss Radio International var opprinnelig en ren radiokanal, men sluttet i oktober 2004 med radiosendinger over kortbølge og satellitt. Hovedfokuset til Swiss Radio International er nå nettstedet Swissinfo. Swissinfo publiserer nyheter på engelsk, fransk, tysk, italiensk, spansk, portugisisk, arabisk, kinesisk og japansk.
SRI sender fortsatt radiosendinger kjent som Swiss Satellite Radio. Denne tjenesten er basert i Bern, og startet på 1980-tallet. Swiss Satellite Radio sender over satellitt og Internett, og har tre kanaler for popmusikk, klassisk musikk og jazz.


== Eksterne lenker ==
Swissinfo
Radio Swiss Pop
Radio Swiss Classic
Radio Swiss Jazz
Télévision Suisse Romande

Télévision Suisse Romande (TSR) var en franskspråklig, sveitsisk allmennkringkaster for fjernsyn. Selskapet ble etablert i 1954 og var en del av den sveitsiske felles-kringkasteren SRG SSR. 1. januar 2010 fusjonerte TSR med radiokringkasteren Radio Suisse Romande og ble til kringkasteren Radio Télévision Suisse.TSR drev to riksdekkende tv-kanaler TSR 1 og TSR 2. Kanalene eksisterer fremdeles under RTS, men skiftet navn til RTS Un og RTS Deux i 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RTS' nettsted
Radiotelevisione svizzera di lingua italiana

Radiotelevisione svizzera di lingua italiana (RSI) (norsk oversettelse: Italienskspråklig sveitsisk radio og fjernsyn), også kalt Radiotelevisione svizzera, er den italienskspråklige allmennkringkasteren for radio og fjernsyn i Sveits. RSI er en del av den felles-sveitsiske kringkasteren SRG SSR og er medlem av Den europeiske kringkastingsunion. RSI ble forkortet RTSI frem til mars 2009 og drifter i dag tre radiokanaler og to tv-kanaler på italiensk. Kringkasteren har litt over 1000 ansatte.


== Bakgrunn ==
Radio svizzera di lingua italiana har røtter tilbake til 1925 som radiokanalen Radio Monte Ceneri. Etter flere år med prøvesendinger ble den offisielle kringkasteren Società svizzera di Radiodiffusione, forløperen til dagens SRG SSR, opprettet i 1931.De første tv-sendingene startet 18. november 1958 fra studio i Zürich og var tyskspråklige med italienske undertekster. I 1961 ble den italienske fjernsynskringkasteren Televisione svizzera di lingua italiana (TSI) etablert med hovedkvarter like ved Lugano. Kanalen begynte fargesendinger i 1968. For italienske seere og lyttere i grenseområdene mot Sveits, var RTS et alternativ til den italienske kringkasteren Rai som hadde kringkastingsmonopol i Italia frem til 1980-årene.
RSI lanserte to nye radiostasjoner, kulturkanalen Rete Due i 1985 og ungdomskanalen Rete Tre i 1989. I 1997 etablerte RSI sin andre tv-kanal, kalt TSI 2. Den opprinnelige kanalen skiftet navn til TSI 1. Kanalene skiftet navn til RSI La 1 og RSI La 2 i 2009.


== Kanaler ==


=== Fjernsyn ===
RSI driver to tv-kanaler med base i byen Comano:
RSI La 1 – hovedkanal fra 1961 som sender nyheter, underholdning, drama og dokumentarerRSI La 2 – etablert 1997 og sender idrettsarrangementer, dokumentarer og dokumentarer


=== Radio ===
RSI driver tre større radiokanaler med base i byen Lugano.
Rete Uno – (Kanal én) allmennkanal som sender nyheter, musikk og underholdning
Rete Due – (Kanal to) startet i 1966, sender kulturprogrammer og klassisk musikk og jazz
Rete Tre – (Kanal tre) startet i 1983, retter seg mot yngre lyttere og spiller pop og rock


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RTSI – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sutz-Lattrigen

Sutz-Lattrigen er en kommune i kantonen Bern i Sveits. Den ligger ved Bielsjøen, og har 1253  innbyggere.
Sutz-Lattrigen er kjent som stedet med Sveits' eldste rester av bosetninger, datert til omtrent 6000 år siden.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sutz-Lattrigen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hnutie za demokraciu

Hnutie za demokraciu (på norsk: «Bevegelsen for demokrati», HZD) er et slovakisk politisk parti. Partiet ble stiftet i 2002, etter en splittelse i Ľudová strana - Hnutie za demokratické Slovensko. 
HZDs første leder var Ivan Gašparovič, som var Slovakias president. Partiet ledes nå av Jozef Grapa.
Ved siste parlamentsvalg i 2006 fikk HZD 0,6% av stemmene, og havnet utenfor parlamentet. 


== Eksterne lenker ==
Partiets nettsider
Bymessig bosetning

En bymessig bosetning (russisk: посёлок городско́го ти́па – posiolok gorodskogo tipa, ukrainsk: селище міського типу – selysjtsje miskoho typu) er en offisiell betegnelse på en spesiell type urbane lokaliteter. Betegnelsen har sin opprinnelse i den tidligere Sovjetunionen, og brukes fremdeles i enkelte tidligere sovjetrepublikker, i første rekke Russland og Ukraina. Betegnelsen var et av resultatene av sovjetisk bybygging. 
En bymessig bosetning betegner et sted som i karakter og status ligger mellom byer og landlig bygd. Bymessige bosetninger er av lignende størrelse som enkelte landlige lokaliteter, som for eksempel større landsbyer, men bosetningenes infrastruktur er urban. De er vanligvis sentrert rundt en enkelt industrivirksomhet eller lignende. Et av de definerende kriteriene for en bymessig bosetning i Sovjetunionen var økonomisk uavhengighet fra jordbruk.
I Sovjetunionen ble kriteriene for bymessige bosetninger bestemt av sovjetrepublikkene, men kriteriene varierte svært lite fra en republikk til en annen. I den Russiske SFSR, ble bymessige bosetninger delt i tre typer:

Arbeidsbosetninger (russisk: рабочие посёлки): Lokaliteter med fabrikker, gruveindustri, kraftverk, bygningsindustri, med en befolkning på minst 3000 og hvor minst 85 % av befolkningen er arbeidere, profesjonelle, og deres familiemedlemmer.
Rekreasjonsbosetninger (russisk: курортные посёлки): Lokaliteter som fokuserer på ferie- og helsefasiliteter (ved strender, spa-byer, og lignende), med en befolkning på minst 2000, og hvor minst 50 % av den gjennomsnittlige årlige befolkningen er ikke-permanente innbyggere.
Datsja-bosetninger (russisk: дачные посёлки): Lokaliteter med fokus på privat sommer- og weekendrekreasjon, og hvor maks 25 % av den permanente befolkningen arbeider innen jordbruksektoren.I dagens Russland er oppgaven med å fastsette kriterier for bymessige bosetninger delegert til føderasjonssubjektene. I de fleste tilfellene er de føderasjonssubjektenes lovgivende organer ansvarlige for alle administrative og territoriale endringer, inkludert innvilgelse av bystatus og status som bymessig bosetning.


== Referanser ==
De vestlige Qinggravene

De vestlige Qinggravene (kinesisk: 清西陵; pinyin: Qing Xi líng) befinner seg ca. 140 km sørvest for Beijing i provinsen Hebei, i fylket  Yi. De er en nekropolis med fire keiserlige mausoleer der 78 fyrstelige personer er gravlagt. Her er fire av Qing-dynastiets keisere, deres keiserinner, keiserlige konkubiner, prinser og prinsesser, og en rekke andre.


== Historie ==
Byggingen av anlegget begynte under Yongzheng-keiseren som brøt med gammel skikk ved at han nektet å bli begravet i De østlige Qinggravene. Noen har spekulert – uten å ha beviser å vise til – at Yongzheng var kommet til makt illegitimt etter å ha sjaltet ut sine brødre, og at motivet for gravfeltskiftet var at han ikke ønsket å ligge nær sin far Kangxi-keiseren. Senere bestemte også hans sønn Qianlong-keiseren at han skulle begraves i de østlige gravene, og at man så skulle alternere mellom det østlige og det vestlige anlegget. Slik ble det, skjønt ikke alltid helt konsekvent.  
Den første graven, Tailing, ble ferdig i 1737, to år etter Yongzhengkeiserens tid. 
Den siste keiserlige begravelse var i 1998, da asken etter Aisin Gioro Henry Puyi, den siste av keiserne, ble flyttet til et kommersielt gravfelt her. Det var hans femte hustru, Li Shuxian, som hadde bedt om at dette ble gjort. Imidlertid ble hennes eget testamentariske ønske om å bli gravlagt i samme grav innfridd.


== De viktigste gravanleggene ==
De fire keisermausoleene er:
Tailing for Yongzheng-keiseren (1678-1735, den 3. Qing-keiser)
Changling for Jiaqing-keiseren (1760-1820, den 5. keiser)
Muling for Daoguang-keiseren (1782-1850, den 6. keiser)
Chongling for Guangxu-keiseren (1871-1908, den 9. keiser)


== Turisme ==
De vestlige Qing-gravene får ikke like stor turistoppmerksomhet som Minggravene. Changling- og  Chonglingmausoleet er åpnet for offentligheten.


== Eksterne lenker ==
China Travel Guide
Hanoi Hilton

Hanoi Hilton var det ironiske økenavnet som amerikanske krigsfanger gav Hỏa-Lò-fengselet (vietnamesisk: Hỏa Lò = glødende ovn) i Hanoi i Vietnam.


== Historie ==

Det var franskmennene som bygde fengselet i 1904. Det var særlig i bruk for politiske fanger, og det ble utført tortur der. Franskmennene kalte det Maison Centrale – et vanlig navn for fengsler i Frankrike.
Under Vietnamkrigen benyttet nordvietnameserne Hỏa-Lò-fengselet for amerikanske krigsfanger. Uttrykket Hanoi Hilton ble alment utbredt i vesten etter at filmen Hanoi Hilton ble produsert i 1987.
Hanoi Hilton var kun ett av flere fengsler som den nordvietnamesiske hær holdt krigsfanger i. Det ble utført avhør og tortur i fengselet. 
I dag er en liten del av fengselet omgjort til museum. Størsteparten av det ble revet for å gi rom for en skyskraper.


== Kjente fanger ==


=== I fransk kolonitid ===

Lê Duẩn
Trường Chinh
Nguyễn Văn Cừ
Nguyễn Văn Linh


=== Under Vietnamkrigen ===

Joseph Kittinger
John McCain
James Robinson Risner
James Stockdale


== Litteratur ==
Robert Coram: American Patriot : The Life and Wars Of Colonel Bud Day. Little, Brown and Company, ©2007. ISBN 0316758477, ISBN 9780316758475
Jeremiah A Denton og Ed Brandt: When Hell Was In Session. Readers Digest Press, distributed by Crowell, 1976. ISBN 0883491125, ISBN 9780883491126, ISBN 0935280006, ISBN 9780935280005
Eugene B. McDaniel: Scars and Stripes. Harvest House Publishers, May 1980. ISBN 0-89081-231-4
James Robinson Risner: The Passing of the Night: My Seven Years as a Prisoner of the North Vietnamese. Random House, ISBN 0345336771, ISBN 978-0345336774
Kongsnegl

Kongsnegl, kong, kongen, buhund  (Buccinum undatum), er et bløtdyr og tilhører snegler i gruppen forgjellesnegler. Den er en stor snegleart i familien kongsnegler, (Buccinidae). Navnet kommer av kong, en byll (ikke konge).
Den er utbredet langs hele kysten av Norge. Noen land driver kommersiell handel med kongsnegl.


== Utseende ==
Kongsnegl er 10 – 11 centimeter lang. Skallet er kraftig spiralformet og har en skulpturert overflate. Kroppen er lys med mørkere runde flekker. 
Snegler i saltvann tilhører forgjellesneglene og har en renneformet utvekst i skallåpningen, som har forbindelse med ånderøret.


== Levevis ==
Kongsnegl lever i havet (saltvann), fra fjæra-1200meters dyp, som rovdyr på andre bunnlevende dyr.  
Kongsnegl  er også enkjønnet, enten hanner eller hunner. Hunnen legger egg i gelékapsler. En kapsel kan inneholde opptil 1 000 egg. Hver hunn kan legg ca. 2 000 slike eggkapsler, men bare et fåtall lever opp til voksne snegler. Kapslene er klebrige og legges på samme plass i en gruppe. I hver av kapslene klekkes om lag 30 av eggene, resten er næringsegg, og nistepakke eller mat til de andre. Senere spiser embryonene hverandre slik at det til slutt er bare ca. 10 små snegler på 1-2 cm. lengde. Disse forlater så eggkapslen.


== Systematisk inndeling ==
Denne inndelingen følger Bouchet & Rocroi 2005 (se litteraturliste).

bløtdyr (Mollusca)
Snegler (Gastropoda)
Caenogastropoda
orden Neogastropoda
delgruppe Ptenoglossa J.E. Gray, 1853
overfamilie Buccinoidea
familie kongsnegler (Buccinidae)
kongsnegl (Buccinum undatum)


== Litteratur ==
Bouchet, P. & Rocroi, J.-P. (J. Fryda, B. Hausdorf, W. Ponder, A. Valdés og A. Warén ) 2005. Classification and Nomenclator of Gastropod Families. Malacologia (vol. 47) 1-2. side  1-397.


== Eksterne lenker ==
(en) Kongesnegl – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kongesnegl i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kongesnegl hos Artsdatabanken 
(sv) Kongesnegl hos Dyntaxa 
(en) Kongesnegl hos Fossilworks 
(en) Kongesnegl hos ITIS 
(en) Kongesnegl hos NCBI 
(en) Kategori:Buccinum undatum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Buccinum undatum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Buccinum undatum – detaljert informasjon på Wikispecies
Ingalill Olsen

Ingalill Olsen (født 15. desember 1955) er en norsk politiker (Ap). Hun er tidligere leder i Finnmark Arbeiderparti, og har vært valgt inn på Stortinget i periodene 2009–2013 og 2017–2021.


== Bakgrunn og virke ==
Olsen har lang lokalpolitisk erfaring fra Måsøy, hvor hun var ordfører fra 1995 til sitt innvalg på Stortinget i 2009. I hennes siste periode som ordfører hadde Arbeiderpartiet rent flertall i kommunestyret med 9 av 17 representanter. Olsen var tredjekandidat til Stortinget i 2009, og ble valgt da Arbeiderpartiet gjorde et sterkt valg og kapret Olsens distriktsmandat fra Sosialistisk Venstreparti. Hun mistet den faste plassen og ble første vara i perioden 2013–2017, før hun igjen ble valgt inn på fast plass i 2017.
På Stortinget var Olsen i perioden 2017–2021 medlem av transport- og kommunikasjonskomiteen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingalill Olsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Ingalill Olsen hos Stortinget 
(no) Ingalill Olsen hos Norsk senter for forskningsdata
Ba Dinh

Ba Đình er et distrikt i Hanoi som ligger vest for Hoan Kiem-distriktet. Her finnes Ho Chi Minh-mausoleet og et kunstmuseum (Bao Tang My Thuat) som inneholder både tradisjonell og moderne vietnamesisk kunst. Et armémuseum finnes også, med sovjetiske og kinesiske våpen, men også med beslaglagte franske og amerikanske. Militærområdet Citadellet ligger i østre del av Ba Đình.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ba Đình District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hanois citadell

Hanois citadell ble bygd i 1805 av keiser Gia Long der tidigere Thang Long-citadellet hadde ligget. Størstedelen ble ødelagt av franskmennene i 1894. Senere er stedet blitt en militærbase og hjem for høyere offiserer og deres familier. Det gjenstår bare deler av murene, Hanois flaggtårn og den nordre port (Cua Bac Mon) av det gamle anlegget.
Den nordre port har et tempel på toppen tilegnet motstandsmennene Nguyễn Tri Phương (1800–1873) og Hoàng Diệu (1829–1882). På fremsiden vises et kanonhull forårsaket av franske kanoner under et angrep den 25. april 1882.


== Bilder ==
Inger Katrine Juuso

Inger Katrine Juuso (født 31. august 1955) er en norsk lokalpolitiker for den lokale tverrpolitiske lista. Hun var ordfører i Nesseby kommune i Finnmark fra 2007 til 2011. Juuso ble valgt med støtte fra Samefolkets parti, Fremskrittspartiet og Høyre.


== Referanser ==


== Kilder ==
Odd Mathis Hætta: Sametinget i navn og tall : Høsten 1989 - høsten 1993


== Eksterne lenker ==
Ordføreren – Nesseby kommune
Tor Arvid Myrseth

Tor Arvid Myrseth (født 28. juli 1953, død 31. oktober 2018) var en norsk lokalpolitiker for den lokale listen Kvalsund sosialdemokratiske liste. Han var ordfører i Kvalsund kommune i Finnmark fra 2007 til 2011.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Politisk organisering Arkivert 20. oktober 2007 hos Wayback Machine. – Kvalsund kommune