jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kim Fupz Aakeson

Kim Fupz Aakeson (født 12. september 1958 i København) er en dansk forfatter og illustratør. Aakeson har en stor produksjon innenfor et vidt spekter av litterære sjangre, og han har vært en toneangivende forfatter av danske barnebøker og filmer på 1990- og 2000-tallet.
Aakeson debuterte som tegneserietegner med albumet Gå løs på livet i 1982. I 1984 kom hans første bok, barneboka Hvem vover at vække guderne, og han  har siden skrevet både noveller og romaner. Han var også en tid frilans illustratør for en rekke aviser i Danmark. Han har dessuten arbeidet som dramatiker og levert stykker til bl.a. Ålborg Teater og det danske Radioteatret. 
Etter at Aakeson fullførte manuslinja ved Filmskolen i København i 1996, har han laget manuskripter til både novelle- og spillefilmer.


== Bibliografi ==


=== Utgivelser på norsk ===
Noe gikk galt. Ungdomsbok, Aschehoug, 1993
Den gangen onkel Kulle ble sprø. Høytlesningsbok, Gyldendal 1995
Sallies historier. Høytlesningsbok, Gyldendal 1996
Papegøyeplunder. Høytlesningsbok, Gyldendal 1997
Supersvend. Høytlesningsbok, Gyldendal 1997
Didriksen-detektivene. Høytlesningsbok, Gyldendal 1998
Nissen som ville bli berømt. Høytlesningsbok, Gyldendal 1999
Livet er hva man gjør det til. Ungdomsbok, Gyldendal 2000
Kong Karsten. Barnebok, Gyldendal 2011
Søndag. Bildebok med Eva Eriksson, Gyldendal 2012


== Filmografi (utvalg) ==


=== Manus ===
2010 – En ganske snill mann
2005 – En Soap


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
2011 – Kulturdepartementets forfatterpris for barne- og ungdomsbøker
2010 – Danske Dramatikeres Hederspris
2010 – Gyldendals Barnebokpris
2005 – Gyldendals boklegat for barnebokforfattere
1990 – Kulturministeriets Børnebogs-pris for Dengang min onkel Kulle blev skør og Stor og stærk


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bogrummet.dk – Bibliografi og anmeldelser (på dansk)
(en) Kim Fupz Aakeson på Internet Movie Database 
(no) Kim Fupz Aakeson hos Sceneweb 
(sv) Kim Fupz Aakeson i Svensk Filmdatabas 
(da) Kim Fupz Aakeson på Filmdatabasen 
(da) Kim Fupz Aakeson på danskefilm.dk 
(da) Kim Fupz Aakeson på danskfilmogtv.dk 
(da) Kim Fupz Aakeson på Scope 
(fr) Kim Fupz Aakeson på Allociné 
(en) Kim Fupz Aakeson på AllMovie 
(en) Kim Fupz Aakeson hos The Movie Database
Diokletians termer

Diokletians termer var et stort romersk badeanlegg i Roma fra omtrent 300 e.Kr. Deler av stedet – hallen for bad med lunkent vann, tepidarium – ble bygget om til kirken Santa Maria degli Angeli e dei Martiri (= englenes og martyrenes  jomfru Maria) rundt 1560. De resterende delene av Diokletians termer inngår i Museo Nazionale Romano, og inneholder mye antikk skulptur.


== Ombyggingen til kirke ==
I 1516 under restaureringen av en kirke i Palermo som var viet til karmelittmunken og martyren San Angelo, ble det avdekket en freske som viste de syv erkeenglene ved Guds trone. San Angelo måtte vike plassen for dyrkelsen av de syv: Mikael, Gabriel, Rafael, Uriel, Jehudiel, Barakiel (av barak = lyn) og Sealthiel. Ifølge overleveringen skulle en fransiskanermunk ha mottatt denne navnelisten i en åpenbaring. De fire første navnene var velkjente, men de tre siste stammet fra jødisk apokalyptikk og tilhørte ikke kristen tradisjon. Kirkens prest, Antonio del Duca, viet sitt liv til å spre dyrkelsen av erkeenglene, og dro til Roma for å overtale pave Paul 3. til å bygge en kirke til deres ære. Duca så allerede for seg at ruinene av Diokletians termer var velegnet til dette. Paven var ikke like overbevist, og først i 1560, da Pius 4. var pave, ble planen iverksatt. Den aldrende Michelangelo fikk i oppdrag å omdanne ruinene av et badeanlegg til en kirke, men rakk bare å tegne utkastene, som senere arkitekter gjorde om på. Dette ble den første av en rekke Englenes Maria-kirker som ble reist i Italia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Baths of Diocletian (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Thermae of Diocletian – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Brisantgranat

Brisantgranaten er en artillerigranat som består av en relativt tynn kapsel, med stor sprengladning. Den ble utviklet på 1800-tallet, og ble brukt med forskjellige tennhoder etter hva som var målet. Innholdet kunne være rent eksploderende, eller tilsatt brennende stoff.
Uttrykket brisant (eksploderende) brukes for å skille typen fra kaldgranaten, som bare består av metall, og trenger gjennom eller knuser det den treffer.
Cheikh Anta Diop

Cheikh Anta Diop (født 1923, død 1986) var en senegalisk historiker, som kom med en teori om et felles egyptisk-negroid afrikansk kultursamfunn. Kultursamfunnet skulle ha sitt opphav i øvre Nilen, og var noe tilsvarende det indoeuropeiske fellesskapet.


== Bibliografi ==
Nations nègres et culture (1954, ny utgave i 1978)


== Referanser ==
Verdensrankingen i snooker 1990/1991

Verdensrankingen i snooker 1990/1991 er verdensrangeringen av de 32 beste snookerspillerne i verden for sesongen 1990/1991. 
Rangeringen er basert på prestasjonene spillerne gjorde de to foregående sesongene, altså sesongene 1988/1989 og 1989/1990.


== Rankingen ==


== Kilder ==
Oppsett hos cajt.pwp.blueyonder.co.uk
Svend Otto S.

Svend Otto Sørensen (født 2. juni 1916 i København, død 25. mai 1996) var en dansk tegner, illustratør og forfatter. Han ble særlig kjent for sine lette tegninger i tradisjonell akvarellstil til en lang rekke bildebøker for barn.
Svend Otto S. studerte flere år i København på 1930-tallet og siden ved St. Martins School of Arts and Craft i London i 1938. Han tegnet bokomslag og ukebladsillustrasjoner før han på 1950-tallet begynte å illustrere barnebøker. Svend Otto S. hadde en stor produksjon av bokillustrasjoner, deriblant flere til eventyr av H.C. Andersen og Brødrene Grimm. Han mottok H.C. Andersen-medaljen i 1978 for sitt omfattende arbeid.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kort biografi (nedlastbart pdf-dokument på dansk)
Bergen Kunsthall

Bergen kunsthall er et offentlig støttet kunstgalleri i Bergen. Kunsthallen ligger langs Lille Lungegårdsvann i Bergen sentrum, mellom bygningene til Stenersens samlinger og Rasmus Meyers samlinger. Kunsthallen var tidligere kjent som, og eies fortsatt av Bergens kunstforening, og galleriet ble omdefinert til «kunsthall» i 2001. Den nåværende funksjonalistiske bygningen er tegnet av arkitekt Ole Landmark, og ble innviet i 1935 som Bergens kunstforenings nybygg.
Bergens kunstforening fikk våren 1941 beskjed om å fraflytte, siden bygget skulle tas i bruk som tysk postkontor. 9. april 1941 kom det tyske soldater til bygningen som raskt ble tilpasset formålet, blant annet med flere vinduer i førsteetasjen ut mot Rasmus Meyers allé. Men lokalene ble likevel funnet uegnet, og alt 26. mai 1941 fikk foreningen bygget sitt tilbake.


== Bruk ==
Bergen kunsthall er et kjent visningssted for samtidskunst i Norge, med mål om å være en markant aktør i formidling og produksjon av nasjonal og internasjonal samtidskunst. Kunsthallen er delt inn i tre avdelinger: Kunsthall, NO5 og Landmark. 
Kunsthallen og Landmark mottok våren 2009 Kritikerlagets nyinnstiftede pris for sin virksomhet for og med samtidskunst.
Kunsthallen består av fire utstillingssaler hvor institusjonen presenterer sine hovedprosjekter. Her vises hovedsakelig egenproduserte utstillinger.


== Virksomheten ==
Virksomheten er i hovedsak konsentrert om produksjon av utstillinger og prosjekter, formidling, presentasjon og salg av samtidskunst. I tillegg er utvikling av et lokalt, nasjonalt og internasjonalt nettverk, samt konsulentbistand til offentlige og private bedrifter og omvisninger for skole, offentlige instanser og private bedrifter, viktige deler av Kunsthallens aktiviteter.
Festspillutstillingen i tilknytning til Festspillene i Bergen vises hver vår i Bergen kunsthall.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Bergen Kunsthall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Bergen Kunsthall på Kulturnett
Snatch

Snatch er en britisk film fra 2000, skrevet og regissert av Guy Ritchie. 
Handlingen er lagt til Londons kriminelle underverden, med Brad Pitt, Benicio del Toro, Vinnie Jones og Jason Statham i hovedrollene.


== Medvirkende ==
Jason Statham – Turkish
Alan Ford – Brick Top Polford
Brad Pitt – Mickey O'Neil
Vinnie Jones – Bullet Tooth Tony
Dennis Farina – Abraham 'Cousin Avi' Denovitz
Benicio del Toro – Franky Four Fingers
Jason Flemyng – Darren
Damien Norie – Don Norie


== Eksterne lenker ==
(en) Snatch på Internet Movie Database 
(no) Snatch hos Filmfront 
(sv) Snatch i Svensk Filmdatabas 
(da) Snatch i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Snatch på Allociné 
(nl) Snatch på MovieMeter 
(en) Snatch på AllMovie 
(en) Snatch på Turner Classic Movies 
(en) Snatch på Rotten Tomatoes 
(en) Snatch på Metacritic Snatchweb.com Lydfiler fra filmen
Sjeherasad

Shahrazad og Scheherazade redirigeres hit, for andre betydninger (uansett stavemåte) se Scheherazade (andre betydninger)
Sjeherasad (persisk: ‏شهرزاد‎ šahrzād, betyr «av høy byrd») er den kvinnelige hovedpersonen og eventyrfortelleren i rammefortellingen i den arabiske/persiske eventyrsamlingen Tusen og en natt.
I denne samlingen fortellinger er det en persisk konge som gifter seg med en ny jomfru hver kveld, og som halshogger den nye konen når morgenen kommer. En kveld ber den onde kongen om å få en av tjenestemennenes døtre, Sjeherasad. Hun kommer inn i kongens kammer og begynner å fortelle en historie. 
Kongen ligger lys våken og lytter, og når historien er ferdig, vil han ha en til. Men Sjeherasad sier nei, det gryr av dag og de har ikke mer tid. Hun lover å fortelle en ny historie natten etter, enda bedre enn den første. 
På denne måten overlever Sjeherasad, natt etter natt, mens kongen i spenning venter på neste fortelling. 1001 netter senere har ikke kongen bare blitt underholdt, men fortellingene har også gitt ham visdom og bedre moral. Ved å fortelle historier redder Sjeherasad ikke bare sitt eget liv, men også livet til mange andre som spares for kongens vrede.


== Eksterne lenker ==
(en) Scheherazade – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Arabian Nights Entertainments — Project Gutenberg
Guy Ritchie

Guy Stuart Ritchie (født 10. september 1968 i Hatfield i Hertfordshire) er en britisk filmregissør og manusforfatter. 22. desember 2000 giftet han seg med Madonna. De fikk en sønn sammen, før de skilte seg i 2008.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Guy Ritchie på Internet Movie Database 
(sv) Guy Ritchie i Svensk Filmdatabas 
(da) Guy Ritchie på Filmdatabasen 
(da) Guy Ritchie på Scope 
(fr) Guy Ritchie på Allociné 
(en) Guy Ritchie på AllMovie 
(en) Guy Ritchie hos Turner Classic Movies 
(en) Guy Ritchie hos The Movie Database
Mary Hegge

Mary Braa Hegge (født 20. januar 1908 på Byneset, død 2. desember 2001 i Inderøy) var en norsk lærer og barnebokforfatter.Hun var utdannet ved Levanger lærerskole i 1930, og arbeidet i skolen fra 1931 til 1964, først et år ved Garten skole i Ørland, deretter ved Vinge skole på Skatval og fra 1940 i Inderøy, hvor hun bodde resten av livet.Mary Hegge begynte å skrive for damebladet Urd i 1941, under psevdonymet Mari Bru. Hun skrev noveller i Nynorsk vekeblad og i julehefter som Inntrønderungdommen og Jul i Trøndelag fram til 1986. Hun bokdebuterte i 1951 med Beritungen, og fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for den. Oppfølgeren Beritungen får nye vener kom i 1952. Begge bøkene er skrevet på trøndernært nynorsk og baserer seg i stor grad på forfatterens barndomserfaringer om liv og oppvekst på en gård i tiden rundt 1920. 
Lokalt var Hegge en populær kåsør og prologdikter. Hun var gift med kollega Ole Hegge. Ekteparet fikk to barn, datteren Sigrun og pressemannen Per Egil Hegge.


== Referanser ==
Bergen Kunstforening

Bergens Kunstforening ble stiftet i 1838 av maleren J.C. Dahl, som Norges andre kunstforening (etter Oslo Kunstforening). Foreningen arbeider for å legge forholdene til rette for visning og produksjon av nasjonale og internasjonale kunstprosjekter. Bergens Kunstforening er en medlemsorganisasjon, og eier kunstgalleriet Bergen Kunsthall.


== Referanser ==
Takyon

Et takyon (fra Gresk ταχυόνιον, takhyónion, fra ταχύς, takhýs, dvs. hurtig) er en hypotetisk partikkel som beveger seg raskere enn lyset. 
Takyonfelt har medvirket i flere teorier i fysikk, så som bosonsk strengteori. Utfra relativitetsteorien kan takyonet defineres som en partikkel med romlik fireimpuls og imaginær egentid. Takyonet kan ikke senke farten til under lyshastigheten. Ifølge Feinberg, en av pionerene innen takyon-studier, vil takyonene ikke bryte regelen om kausalitet i spesiell relativitetsteori og vil ikke la informasjon overføres raskere enn lyshastigheten.I dagens kvantefeltteori forstås takyoner som et tegn på en ustabilitet i systemet som beskrives matematisk og løses med såkalt «takyonkondensering» som viser at takyoner ikke vil kunne eksistere som "stabile" partikler. Man sier derfor at takyonene er for ustabile til å regnes med blant partikler som 'eksisterer' selv om de kan beskrives som løsninger av likningene i en fysisk teori. Fysikken stenger dermed dørene for takyonene ved både å vise at de ikke kan eksistere og at de ikke kunne ha sendt informasjon raskere enn lyset uansett. Likevel er debatten rundt takyoner ikke lagt død.


== Referanser ==
Lock, Stock and Two Smoking Barrels

Lock, Stock and Two Smoking Barrels er en britisk kriminalfilm fra 1998, skrevet og regissert av Guy Ritchie. Filmen er Guy Ritchies debut som regissør.


== Handling ==
Fire menn skylder en gangster en halv million pund etter en mislykket runde med three card brag (et kortspill ganske likt poker). De får vite at en annen gjeng skal rane et hus fylt av marihuana og bestemmer seg for å ta deres bytte.


== Tagline ==
«A Disgrace to Criminals Everywhere.»


== Medvirkende ==
Jason Flemyng – Tom
Dexter Fletcher – Soap
Nick Moran – Eddie
Jason Statham – Bacon
Steven Mackintosh – Winston
Nicholas Rowe – J
Nick Marcq – Charles
Charles Forbes – Willie
Vinnie Jones – Big Chris
Sting – JD


== Eksterne lenker ==
(en) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på Internet Movie Database 
(no) Lock, Stock and Two Smoking Barrels hos Filmfront 
(sv) Lock, Stock and Two Smoking Barrels i Svensk Filmdatabas 
(da) Lock, Stock and Two Smoking Barrels i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på Allociné 
(nl) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på MovieMeter 
(en) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på AllMovie 
(en) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på Turner Classic Movies 
(en) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på Rotten Tomatoes 
(en) Lock, Stock and Two Smoking Barrels på Metacritic
Torben Weinreich

Torben Weinreich (født 1946) er en dansk lærer, litteraturviter og professor emeritus. 
Torben Weinreich ble utdannet lærer i 1968. Han tok filosofisk doktorgrad (ph.d.) i 1992 med avhandlinga Askepots sko – om børnelitteratur og litteraturpædagogik. Han ble Danmarks første professor i barnelitteratur i 1998, samtidig som han ble ansatt som leder av det nyopprettede Center for Børnelitteratur ved Danmarks Pædagogiske Universitet i København, der han var til 2005.
Weinreich har også utgitt flere bøker om barnelitteratur, deriblant Leksikon for børnelitteratur sammen med kona Kari Sønsthagen i 2003. Som forsker og foredragsholder har han bidratt aktiv til den faglige og offentlige debatten om barnebøker i Norden, og det var han som i 2004 startet den danske kanon-debatten. Samme år utgav han boka Kanon – litteratur i folkeskolen. 


== Utgivelser (utvalg) ==
Om barnelitteratur1994: Skråt nedad
1996: Reuters verden
2003: Kari Sønsthagen og Torben Weinreich. Leksikon for børnelitteratur. Branner og Korch. ISBN 87-411-5970-5
2004: Børnelitteratur mellem kunst og pædagogik – 2. utgave
2006: Børnelitteratur – en grundbog – 2. utgave
2006: Historien om børnelitteratur Barnebøker1980: Manden i vinduet – første bind i en trilogi, tildelt det danske kulturdepartementets barnebokpris i 1981
1984: Den fremmed fra bjerget11
1989: Jeg er ClemensAnnet2007: Tværsummen – kriminalroman for voksne


== Priser (utvalg) ==
2007 – Den internationale barnelitteraturforskerprisen The IRSCL Award
1981 – Kulturministeriets Børnebogs-pris for Manden i vinduet


== Eksterne lenker ==
Weinreichs egne hjemmesider
CV ved Center for Børnelitteratur
Mike Hallett

Mike Halett (født 2. juli 1959) er en engelsk profesjonell snookerspiller og kommentator på TV.
Hallett var en jevnt over god snookerspiller, men kom aldri opp i det øvre toppsjiktet. Han vant det nasjonale engelske mesterskapet for ungdom under 16 år i 1975. Han nådde sin beste plassering på verdensrangeringen i sesongen 1989/1990 med en sjetteplass. Plasseringen skyldtes dels hans eneste seier i en rankingturnering i karrieren under Hong Kong Open hvor han slo Dene O'Kane 9–8.
I 1991 kom han til finalen i Masters hvor han gikk opp i en 7–0 ledelse over Stephen Hendry. På stillingen 8–2 manglet han bare den rosa og sorte kulen for å sikre seier i turneringen, men bommet. Hendry kjempet seg tilbake og vant tilslutt kampen 9–8. Dagen ble verre for Hallett da han kom hjem, bare for å oppdage at det hadde vært innbrudd hjemme hos han.Hallet kom to ganger til kvartfinale i verdensmesterskapet i snooker, men tapte begge gangene. Hans siste sesong på main touren var 2004/2005 og spiller for tiden i en lavere tour.
Ved siden av snookeren er han i dag kommentator for Sky Sports og Eurosport.


== Referanser ==
Hong Kong Open (snooker)

Hong Kong Open var en snookerturnering for profesjonelle som bare ble arrangert én gang, i 1989. Turneringen ble vunnet av Mike Hallett, og var hans eneste seier i karrieren.
Turneringen skulle egentlig arrangeres i Australia under navnet «Australia Open», men ble flyttet like før den skulle arrangeres. Det var den første rankingturneringen som ble arrangert i Asia.


== Vinnere ==
Konkordieformelen

Konkordieformelen (latin Formula concordiae, «felles-hjerte», enighet) fra 1577 er den siste lutherske bekjennelse og ble til på foranledning av kurfyrst August av Sachsen (1553–1586), som var gift med en datter av Christian III, Anna.
Skriftet avslutter de lutherske lærestridigheter etter Martin Luthers død i 1546 og innleder ortodoksiens periode: den såkalte lutherske ortodoksi, som for alvor skulle komme fra begynnelsen av 1600-tallet og varte inntil et mer personlig og inderlig fromhetsideal ble dominerende med pietismen i slutten av århundret.
Den omfatter 12 artikler og forsøker å få i stand et kompromiss mellom de som især hadde fulgt Philipp Melanchthons mer humanistiske linje – kalt filippistene etter Melanchthons fornavn  –  og tilhengerne av den sanne lutherdom, de såkalte gnesio-lutheranere, som hadde en strengere biblicisme, støttet av en bestemt utformet lære om skriftens verbalinspirasjon.
Konkordieformelen er ikke en del av Den norske kirkes bekjennelsesgrunnlag. I Danmark-Norge ville man ikke rokke ved tradisjonen fra Christian IIIs tid, men opprettholde «den rene lære og enighet».  Kongen, Fredrik II, var blitt så urolig over den store diskusjonen om den rette arv fra Luther, at han helt forbød noen i landet å ha et eksemplar av boken, Konkordieboken, som Konkordieformelen kom til å inngå i fra 1580. For å fremstå som et godt forbilde kastet kongen sitt eget vakre bind i peisen.


== Konkordieformelen fra 1577 ==
Det originale dokument var på tysk og en versjon på latin ble fremskaffet til Konkordieboken fra 1580.
De 12 artiklers overskrifter:

Hovedforfatterne til konkordieformelen var Jakob Andreæ (1528–1590) og Martin Chemnitz (1522–1586), og den ble som Den Bergske Bok (Das Bergische Buch) sendt til godkjennelse og underskrevet av 3 kurfyrster, 20 fyrster, 24 grever, 35 byer, og henimot 800 teologer. Disse underskrifter representerte cirka 2/3 av den lutherske verden. (Molland 1976, s. 224 – Formula of Concord angir dog som også andre steder ti ganger så mange, nemlig 8000 teologer)
Den ble forkastet i Hessen, Zweibrücken, Anhalt, Pommern (Land), Holsten, Danmark-Norge, Sverige, Nürnberg, Strassburg, Magdeburg.


== Liten ordliste ==


== Eksterne lenker ==
Konkordieformelen i fulltekst på dansk
Sonja Edvardsen

Sonja Edvardsen (født 6. oktober 1960) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Eid kommune i Sogn og Fjordane fra 2005 til 2011 og var første kvinnelige ordfører i Eid. Hun var vararepresentant til Stortinget i perioden 2009-2013.
Sonja Edvardsen er utdannet sykepleier.


== Eksterne lenker ==
(no) Sonja Edvardsen hos Stortinget 
(no) Sonja Edvardsen hos Norsk senter for forskningsdata 
Lærdal og Årdal i sjukehustog - Sogn Avis 2.5.2010
Ap-ordfører i Eid: -Vanskelig å drive valgkamp etter sykehussaken - TV2, 31.8.2011
Ordførarar i Eid kommune - Allkunne, levande leksikon
Dean Reynolds

Dean Reynolds (født 11. januar 1963) er en engelsk profesjonell snookerspiller.
Før han ble profesjonell ble Reynolds den første vinneren av junior utgaven av Pot Black etter at han slo Dene O'Kane.
Reynolds spilte seg to ganger frem til finale i en rankingturnering, men tapte begge gangene. I 1989 tapte han British Open mot Tony Meo og samme år tapte han finalen i Grand Prix mot Steve Davis. Hans beste plassering i verdensmesterskapet i snooker er en kvartfinale i 1989. De gode resultatene denne sesongen gjorde at han for sesongen 1990/1991 nådde sin beste ranking med en åttendeplass.
Reynolds er en av få spillere som har senket seksten rød i konkurransesammenheng etter at han har fått tildelt free ball, med et break på 143.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dean Reynolds – CueTracker
Atlungstad (Østre Toten)

Atlungstad er en gard i Nordlia i Østre Toten (gnr. 119). Eiendommen består (1997) av 143 mål dyrka mark, 30 mål beite og 223 mål skau, samt 21 mål anna areal. Garden ligger ved fylkesvei 33, ca. 8 kilometer sør for Gjøvik. Atlungstad har lang strandlinje mot Mjøsa. Bebyggelsen på garden er i hovedsak fra tidlig på 1900-tallet, med unntak av et svært gammalt stabbur (ifølge tradisjonen fra 1600-tallet).
Ifølge Rygh kommer gardsnavnet av norrønt "Aslaugarstaðir, af Kvindenavnet Aslaug", som Atlungstad i Stange.


== Husmannsplasser ==
Følgende husmannsplasser har ligget under Atlungstad:

Damenga
Larssvea
Skuggen
Øverhagen (stua står fortsatt)


== Eksterne lenker ==
Norske Gaardnavne
Suzhou (elv)

Suzhou (tradisjonell kinesisk: 蘇州河, forenklet kinesisk: 苏州河, pinyin: Sūzhōu Hé, også kalt Wusong) er en elv i Kina som renner gjennom sentrum av Shanghai. Den er oppkalt etter Sūzhōu, en by ikke så langt unna i provinsen Jiangsu, og som tidligere var en langt viktigere by før Shanghai begynte å vokse på 1800-tallet. 
Suzhou er et av de viktigste avløpene fra Taisjøen, og har en lengde på 125 km, hvorav 54 km er innen byprovinsen Shanghai og 24 km innenfor byens tettbebyggelse. Den renner ut i  Huangpu-elven i nordenden av the Bund i Huangpu-distriktet.
Etter Nanjingtraktaten som tvang Kina til å åpne seg i 1842 og Shanghai ble en internasjonal handelshavn, dannet elven grensen mellom den britiske konsesjon (søndre bredd) og den amerikanske bosettingen (nordre bredd) inntil begge konsesjoner ble slått sammen til den internasjonale bosetting i 1863. Da japanerne invaderte Shanghai i 1937 ble elven grensen mellom den internasjonale bosetting (sør) og en japanske konsesjon (nord).
Med Shanghais vekst ble Suzhouelven en viktig handelsvei for transport av varer innover i landet. Mange lagerhus og fabrikker ble anlagt ved elven. Forurensingen av elven var stor.  Senere har fabrikkene blitt flyttet ut til forstedene. 
Fra 1992 har det pågått en storstilt rehabilitering av elveområdet. Den er blitt så ren at det gjennomføres kapproing på elven.  Elven krysses av et stort antall broer, ofte europeiske av stil. En særlig kjent bro er Waibaidu-broen. I 2007 var det 30 broer over Suzhou. 


== Eksterne lenker ==
(en) Suzhou Creek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons