jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Dave Mackintosh

Dave Mackintosh (født 15. desember 1977) er en skotsk musiker. Han er kjent som tidligere trommeslager i det engelske power metal-bandet DragonForce.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dave Mackintosh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dave Mackintosh på Discogs 
(en) Dave Mackintosh på MusicBrainz 
(en) Dave Mackintosh på Encyclopaedia Metallum 
(en) Dave Mackintosh på AllMusic
Sherow Artist Society

Sherow Artist Society er et samarbeid mellom flere artister, ledet av Kamijo fra Versailles. SAS arbeider også sammen med enkelte andre artister som Kaya og Kisaki (UNDER CODE PRODUCTION).


== Artister som tilhører SAS ==
Versailles
HIZAKI grace project
摩天楼オペラ [Matenrou OPERA]
Node of Scherzo


== Tidligere SAS-artister ==
Belles
ドーリスマリィ [Dollis Marry]
Juka
LAREINE
ルシア [Lusia]
Metis Gretel
-The- UnForGiveness


== Diskografi ==
Graceful Playboys (5. august, 2005)
CROSS GATE 2008～chaotic sorrow～ (2008)


== Eksterne lenker ==
Sherow Artist Society Official Web Site Arkivert 7. januar 2008 hos Wayback Machine.
The UnForGiveness

-The- UnForGiveness er et prosjekt ledet av Kanzaki, tidligere kjent som vokalisten i RIBBON.
-The- UnForGiveness debuterte ved Kawasaki Club Citta den 31. oktober, 2007, gjennom Kanzakis deltakelse i Node of Scherzo. I desember samme år deltok han i Sherow Artist Societys X'mas events, og spilte som åpningsnummer den 6. januar, 2008, ved Kamijo og Kisakis samarbeid «CROSS GATE 2008～chaotic sorrow～».


== Eksterne lenker ==
TheUnForGiveness from Inferno Official MySpace
Dead Gothic Symphony Offisiell side
Kanzaki

Kanzaki (神崎, tidligere kjent som Kamiya; født 26. april) er en japansk vokalist.En tid var han vokalist i sitt eget prosjekt -The- UnForGiveness.
I 2007 ble Kanzaki en del av selskapet Kamijos Sherow Artist Society, men forlot SAS igjen våren 2008, og satte alle musikalske aktiviteter på pause grunnet sykdom.
I 2011 gjorde han comeback på den japanske musikkscenen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografiske opplysninger om Kanzaki på last.fm (besøkt 25. juni 2017)
Kanzakis facebook-side (besøkt 25. juni 2017)
Elizabeth Edwards

Elizabeth Edwards (født Mary Elizabeth Anania den 3. juli 1949 i Jacksonville i Florida i USA, død 7. desember 2010) var en amerikansk advokat. Hennes fraseparerte ektemann, John Edwards, er en tidligere senator for Nord-Carolina, Det demokratiske partis visepresidentkandidat i 2004, og en av kandidatene for demokratenes nominasjon til presidentkandidat for 2008.  
Hun var italiensk-amerikaner, og vokste delvis opp i Japan, hvor faren hennes, en flyver for United States Navy, var stasjonert. Senere havnet hun som student ved University of North Carolina at Chapel Hill der hun møtte jusstudenten John Edwards. De giftet seg 30. juli 1977.  Etter at John Edwards 21. januar 2010 offentlig innrømmet å være faren til en elskerinnes barn, ble paret juridisk separert og med intensjon om full formell skilsmisse etter ett års separasjon.
De fikk fire barn; den eldste omkom i en bilulykke. 
Tidlig 2007 opplyste hun at hun hadde brystkreft med spredning [1]. Ekteparet bestemte seg for å holde fast på mannens presidentkandidatur, og det ble etterhvert helsemessig for Elizabeth å ta del i kampanjearbeid for John. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Elizabeth Edwards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Elizabeth Edwards på Internet Movie Database 
(en) Elizabeth Edwards hos The Movie Database
Sten Lundbo

Sten Fredrik Lundbo (født 18. november 1940 i Bergen) er en norsk tidligere diplomat. Lundbo er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole (1967).


== Karriere ==
Lundbo ble ansatt i utenrikstjenesten 1967. Han var ambassadesekretær ved ambassaden i Bangkok fra 1969 til 1972. Som ambassadesekretær var han norsk formidler i Bangkok under en dialog som Norge formidlet mellom Thailand og Kina i 1971. Han var ambassadesekretær ved ambassaden i Paris fra 1972 til 1975 og arbeidet deretter tre år som førstekonsulent i Utenriksdepartementet. I 1978 ble Lundbo utnevnt til byråsjef i Utenriksdepartementets planleggingsavdeling.I januar 1982 tiltrådte Lundbo som ambassaderåd ved Norges faste delegasjon i Genève. og var den første norske embetsmann som i full stilling dekket forhandlingene i Nedrustningskonferansen (CD) i Genève. Han ble utnevnt til ministerråd og nestkommanderende ved den norske delegasjonen i Genève i 1986. Han tiltrådte som avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet i 1989 med ansvar for Norges deltakelse i internasjonale eksportkontrollregimer. I 1995 ble Lundbo ambassadør til Europarådet i Strasbourg. og i 2000 ambassadør i Warszawa. Etter 38 år i utenrikstjenesten gikk han av med pensjon i 2005.Lundbo har vært medlem i den norsk-svenske kommisjon om samarbeide på forsvarsmateriellområdet og av rådet for Norsk utenrikspolitisk institutt.


=== Internasjonale oppdrag ===
Medlem av FNs ekspertgruppe for nedrustning/utvikling 1978–1981.
Formann for Regimet for kontroll av missilteknologi (MTCR) 1992–1993. Under Lundbos formannskap ble det på MTCRs årsmøte i Oslo i juli 1992 besluttet å utvide regimets kontroll til å omfatte missiler som kunne være bærere for alle typer masseødeleggelsesvåpen (kjernevåpen, kjemiske og biologiske våpen)
Leder av forhandlingene 1993–1995 om det politiske basisdokumentet som førte frem til etableringen i 1996 av Wassenaar-avtalen for eksportkontroll av konvensjonelle våpen, militært materiell og sensitiv høyteknologiteknologi.
Formann for Europarådets rapportørgruppe for samarbeidet med EU 1996–2000.
Styremedlem i Europarådets utviklingsbank i Paris 1995–2000.


== Oppgaver som pensjonist ==
Siden 2009 har Lundbo har vært tilknyttet Store norske leksikon som fagansvarlig.
Han var leder av Horten kirkelige fellesråd 2013–2015.


== Utmerkelser ==
1996 Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 
2000 Kommandør av Den Kongelige Norske FortjenstordenHan er tildelt følgende utenlandske ordener:

1973 Den thailandske Den hvite elefants orden.
1975 Den franske Den nasjonale fortjenestorden.
1994 Kommandørtegnet av Finlands løves orden
1995 I november 1995 ble Lundbo overlevert et «Certificate of Appreciation», undertegnet av USAs 63. utenriksminister Warren Christopher for hans arbeid og lederskap for å fremme det internasjonale samarbeidet for ikke-spredning av våpen og tilhørende teknologi.
1996 Kommandørkorset av Republikken Ungarns fortjenstorden.
2003 Kommandør med stjerne av Republikken Polens fortjenstorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Sten Lundbo i Forvaltningsdatabasen (NSD)
Step Outside

Step Outside er et studioalbum av det britiske folkemusikk- og folkrockbandet Oysterband, utgitt i 1986. Plata inneholder en blanding av nyskrevne sanger og tradisjonelle, engelske folkesanger i dansbart rockarrangement. Flere av de egenskrevne sangene har politiske tekster.


== Sporliste ==
«Hal-An-Tow» (Trad.) – 4:22
«Flatlands» (Telfer) – 5:42
«Another Quiet Night in England» (Jones, Telfer) – 4:21
«Molly Bond» (Trad.) – 4:29
«Bully in the Alley» (Telfer, Jones) – 4:57
«The Day that the Ship Goes Down» (Telfer, Jones) – 4:28
«Gaol Song» (Trad.) – 3:40
«The Old Dance» (Telfer) – 4:21
«Bold Riley» (Trad.) – 4:16


== Besetning ==
John Jones – vokal, torader
Ian Kearey – vokal, bassgitar, gitar, 12-strengs gitar
Russell Lax – trommer
Alan Prosser – vokal, gitarer
Ian Telfer – fele, tenorsax, tangentinstrumenter


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Vorkuta

Vorkuta (russisk: Воркута́) er en kullgruveby i republikken Komi i Russland. Den ligger ved elva Vorkuta, like nord for polarsirkelen i Petsjoras kullbekken. Innbyggertall: 74 266 (folketelling 2008). 
Byen har sin opprinnelse i en av de mest beryktede arbeidsleirene i Gulag, etablert i 1932. Det var i Vorkuta (i 1937) at stalinistregimet på 1930-tallet fullførte den fysiske likvideringen av den trotskistiske venstreopposisjonen. 
I 1941 ble byen og arbeidsleirsystemet rundt den knyttet til resten av landet via en fangebygget jernbane fra Konosja og Kotlas til leirene ved Inta. Vorkuta fikk bystatus 26. november 1943. Byen var det største senteret for Gulag-leire i europeisk Russland og var administrativt senter for et stort antall mindre leire og underleire, blant dem Kotlas, Petsjora og Izjma (dagens Sosnogorsk). I 1953 var byen åsted for et større opprør blant fangene i leirene, i det såkalte Vorkutaopprøret. Som ved andre fangeleir-opprør (som Kengiropprøret) ble det blodig slått ned av Den røde hær og NKVD. Senere, på 1950-tallet, ble mange av Gulag-leirene lagt ned. Det er imidlertid blitt rapportert at enkelte leire i Vorkutaområdet fortsatte i drift helt inn på 1980-tallet.
Under den kalde krigen var en fremskutt base for strategiske bombefly lokalisert like ved byen.Etter årtusenskiftet har mange av gruvene rundt byen blitt stengt på grunn av problemer med høye driftskostnader. På slutten av 1980-tallet og inn på 1990-tallet var det streiker og aksjoner fra gruvearbeidere som ikke hadde fått lønn på over ett år.


== Demografisk utvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Vorkuta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Satellittbilder av Vorkuta-regionen
Don't Forget Vorkuta: A Soviet Holocaust 
Fotografier – Vorkuta by
Fotos fra byen på nettstedet til den lokale gruveredningsgruppen
Fotos fra Vorkuta, 1996
Lenker til fotos fra Vorkuta og Usinsk, 1998
Rusko 2005 – Galerie: Vorkuta 
Historiske fotografier
Fotod
Gulag report – Vorkuta
Gulag-leir utenfor Vorkuta
Andre fotografier
Trekors for tyske fanger i Gulag
Kullgruver i Vorkuta
Places and mines - Vorkuta
Karuizawa

Karuizawa (軽井沢町 – Karuizawa-machi) er en by i Japan, ca. 150 km nordvest for Tokyo. Karuizawa ligger i distriktet Kitasaku i prefekturet Nagano. Byen ligger 800 moh. og har en befolkning på ca. 20 000 innbyggere.
Karuizawa er kjent blant japanere som et populært feriested. Mange familier reiser opp fra Tokyo i feriene – særlig om sommeren. Shinkansen har stopp i Karuizawa. Byen er også kjent for sin historiske handlegate Ginza.
Under de olympiske sommerlekene i Tokyo i 1964 var rideøvelsene lagt til Karuizawa, og under vinter-OL i Nagano i 1998 hadde Karuizawa curling. Karuizawa er således den første byen som har arrangert øvelser både under sommer- og vinter-OL.
Blant nordmenn og svensker er Karuizawa kjent for skøytebanen Karuizawa Skating Center, som hadde verdensmesterskapet i 1963. Her ble de norske favorittene snytt for en tittel av svensken Jonny Nilsson, som i løpet av to dager også sletta tre norske verdensrekorder.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Karuizawa, Nagano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Karuizawa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Karuizawa Internet
Karuizawa Skating Center

Karuizawa Skating Center var en bane for hurtigløp på skøyter i feriebyen Karuizawa i Japan, ca. 150 km nordvest for Tokyo.
Banen ble åpna i 1961, hadde kunstis og lå 980 moh. Banen ble stengt i 2001, da byens nye bane Wind Park ble innvidd.
Blant nordmenn og svensker er Karuizawa særlig kjent som arrangørsted for allround-VM for damer og herrer i 1963, da svensken Jonny Nilsson første dag sletta Knut Johannesens ferske verdensrekord på 5000 m fra Bislett, og fulgte opp andre dag med å underskride Kupperns uslåelige 10 000-meterrekord fra Squaw Valley med 13,6 sekunder — 22 sekunder foran andremann Nils Aaness. Sammenlagt var han over ett tidspoeng foran Knut Johannesen og senka Nils Aaness' én måned gamle verdensrekord med over to tidspoeng. Under det samme stevnet vant Lidia Skoblikova kvinneklassen og satte ny verdensrekord på 1000 m med 1.31,8.
Karuizawa hadde også sprint-VM for damer og herrer i 1986. Her vant Igor Zjelezovskij herreklassen og Karin Enke kvinneklassen. Enke satte her ny verdensrekord på 1000 m med 1.18,84.
Omkring 1990 ble noen world cup-stevner lagt til Karuizawa Skating Center, men banen ble utover på 1990-tallet stadig mindre brukt.


== Eksterne lenker ==
(en) Karuizawa Skating Center – Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Profil og resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl
Vuktyl

Vuktyl (russisk: Вуктыл) er en by i republikken Komi i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Petsjora, 150 km sør for byen Petsjora. Innbyggertall: 14 000 (2005 est.), 14 472 (folketelling 2002), 19 330 (folketelling 1989). Byen ble grunnlagt i 1968 og fikk bystatus i 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vuktyl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jemva

Jemva (russisk: Емва) er en by i republikken Komi i Russland. Den ligger ved elva Vym, 100 km nord for Syktyvkar. Innbyggertall: 16 739 (folketelling 2002), 18 782 (folketelling 1989).
Byen ble grunnlagt rundt 1940 som en bosetning rundt jernbanestasjonen Knjazjpogost (russisk: Княжпого́ст). Den fikk status som bymessig bosetning med navnet Zjeleznodorozjnyj (russisk: Железнодоро́жный) i 1941. I 1985 fikk den bystatus og ble omdøpt til Jemva — det lokale navnet på elva Vym.


== Referanser ==
Mikun

Mikun (russisk: Микунь) er en by i republikken Komi i Russland. Den ligger rundt 90 km nord for Syktyvkar. Innbyggertall: 11 680 (folketelling 2002), 12 507 (folketelling 1989).Byen ble grunnlagt i 1937 som en gulag-leir, og fikk innvilget bystatus i 1959.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mikun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Inta

Inta (russisk: Инта́) er en by i republikken Komi i Russland. Den ligger 700 km nordøst for Syktyvkar. I  sovjettiden lå det en Gulag-leir her. Innbyggertall: 41 217 (folketelling 2002).
I bakken under byen er det større forekomster av kull, og den første bosetningen var en gruppe geologer som kom hit i 1940. 2. verdenskrig skapte et prekært behov for energi, og gruveindustrien ble utviklet i rekordfart. Det samme gjaldt den nye jernbanelinjen som gikk via Inta til Vorkuta. Allerede i 1943 gikk de første togene  med kull til det beleirete Leningrad. Bystatus kom i 1954. Navnet «Inta» stammer fra elven Inta som renner gjennom byen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Inta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Usinsk

Usinsk (russisk: Усинск) er en by i republikken Komi i Russland, rundt 750 km nordøst for republikkhovedstaden Syktyvkar, og 100 km nord for byen Petsjora. Den ligger på nordbredden av elva Usa, rundt tre mil før denne munner ut i elva Petsjora. Innbyggertall: 44 805 (2006 est), 45 358 (folketelling 2002), 47 200 (folketelling 1989).
Usinsk ble grunnlagt i 1966 som en bosetning ved de nyoppdagede forekomstene av petroleum nord i republikken Komi, og fikk bystatus i 1984. Usinsk er administrativt direkte underlagt republikken. Til byen hører et 30 600 km² stort territorium.
Byen er sentrum for olje og gassutvinningen i republikken Komi. Tre fjerdedeler av oljen som utvinnes i republikken kommer fra feltene i territoriet rundt Usinsk. I 1980 ble byen knyttet til Petsjorabanen med et 108 km langt sidespor.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Usinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Subimago

Subimagostadiet er et mellomstadium mellom nymfe og voksen (imago). Dette finnes hos døgnfluer, og er unikt hos denne dyregruppen. Ingen andre insekter med ufullstendig forvandling har noe lignende.

Døgnfluer har utviklingen frem til voksen i ferskvann. Nymfen gjennomgår flere hudskift eller nymfestadier. Mot slutten av det siste nymfestadiet søker døgnfluen mot vannoverflaten. Etter at den har «klekket» blir den stående på vannoverflaten en stund, for å klargjøre seg til sin første flygetur. Den venter på at vingene får utvide seg og tørke. Det har skjedd store forandringer. Nymfen som hadde bitende munndeler med kjever, har fått de redusert til omtrent ingenting, mens vingene nå er helt utviklet. 
Den er nå flyvedyktig og i subimagostadiet, en fullt utviklet døgnflue, med vinger, men fortsatt i puppehuden.
Etter en stund letter den og flyr mot land til busker og trær langs bredden. Hos noen arter skjer det aller siste hudskifte under denne første flyveturen, eller rett etter at den har landet på land.
Schwardix Marvally

Schwardix Marvally, tidligere kjent som グロテスクロマンティッカー (grotesque romanticer), var et japansk band dannet av tre medlemmer fra Crack Brain og Madeth gray'll i 2002. I 2004 ble også bassisten fra LAYBIAL med.


== Medlemmer ==
翡翠 [Hisui] (vokal)
HIZAKI (gitar)
藍梨 [Airi] (gitar)
Rum (bass)
廻 [Kai] (support-trommer)


== Tidligere medlemmer ==
KO-ZI (support-bass)
美景 [Mikage] (support-trommer)


== Diskografi ==


=== Mini-album ===
回顧録～第三章～ [Kaikoroku~daisanshou~] (20. august, 2003)
HEAVENS ROMANCE (28. januar, 2004)
Morten Hetland

Morten Hetland (født 1989 i Hjelmeland) er en norsk lærer, teaterinstruktør og forfatter. Han debuterte i 2007 med boka I slektas fotefar. Boka er en slektshistorie om Hetlands slekt, og om dagliglivet i Hjelmeland kommune. 
Hetland benytter seg av målformen nynorsk. I 2008 fikk han tildelt Hjelmeland Mållags målpris for boken sin.


== Bibliografi ==
I slektas fotefar (lokalhistorie 2007, ny utg. 2008)
Gardsdrift i Hjelmeland (lokalhistorie 2008)
Hjelmeland Idrettslag: Sport og idrettsglede i hundre år (jubileumsbok om Hjelmeland Idrettslag 2012)
Småstubbar: Soger segner og sanne historier (historiesamling, 2015), Morten Hetland og Vegard Terøy (red.)
Kazuno (musiker)

Kazuno (født 17. oktober, i Hiroshima) er en japansk bassist. Han jobbet opprinnelig i en av Manas Moi-même-Moitié-butikker, før han ble en del av Moi dix Mois. Men ikke lenge etter at Juka forlot bandet i 2005, sluttet også Kazuno, og forsvant fra musikkscenen en stund. Han gjorde sitt comeback på Node of Scherzos halloween-spesial den 31. oktober, 2007, og spilte resten av det året support for Jukas soloprosjekt.
Egil Furre

Egil Furre (født 11. februar 1966) er kulturarbeider og saksofonist (sopran, alt, tenor, baryton) fra Overhalla i Namdalen. 
Etter et år på Toneheim folkehøgskole flyttet han til Trondheim for å studere musikk. Siden har han bodd i Trondheim og jobbet med musikk og kultur. Han var medlem/styremedlem av Studentersamfundets Orkester ved Studentersamfundet i Trondhjem fra 1986 til 1996. Furre spilte først i Kjellerbandet (1986–87) så i  Bodega Band (1987–1996). Han spilte i revyorkesteret på UKA i 1997 og 1999.

Var fast saksofonist i Betty Big Boom Band og Betty Love-Fi Orchestra
Medvirket i en rekke band/prosjekter innen sjangrene pop/rock/funk/storband.
Dannet  funkbandet Planet Groove på slutten av 90-tallet.
Musiker på Late October Show, Overhalla fra 2011.
Saxofonist i Nadja Bertelli Band fra vinteren 2011/2012.
Har jevnlig oppdrag som saxofonist i en rekke Storband, blant annet Trøndelag Big Band, (tidligere Knut Lauritzen Big Band).Har, som en av to i Norge, spesialisert seg i refacing og modifisering av saxofon- og klarinettmunnstykker.

Egil Furre har siden 1990 jobbet med kultur som ansatt i Trondheim kommune, fra 2014 som leder for Kulturenheten. Har i flere år jobbet med fagområdet kulturnæringer og kulturbasert næringsutvikling.


== Utgivelser ==
Har medvirket på følgende utgivelser:

Happy ConFusion (1986), Toneheim folkehøgskole (LP)
Something´s got a hold on me (1988), Betty Big Boom Band (Singel, vinyl)
Studentersamfundet i Trondhjem 1910-1990 (1990), Bodega Band (LP)
Leke hus (1989), Betty Big Boom Band (Kassett)
9 Svette Live (1990), Betty Big Boom Band (LP)
Full pute (1992), Betty Big Boom Band  (CD og kassett)
En flik av..(1992), Bodega Band (CD)
Swing.. og sånt (1997), Trondheim Ballroom Orkester (CD)
Number One EP (2004), Jesper Höst (EP)
Forventet (2006), Betty Big Boom Band (EP)
Sildsalat (2006), Sintefstorbandet (CD)
Live´07 (2007), Trondheim Storband (CD)
Ut Å Flyyy (2008), Betty Love-Fi Orchestra & Songlaget Bygdaljom (EP)
Svart Natt (2009) Betty (CD)
Swingin' while Singin' (2009), Sintefstorbandet (CD)
Juletona (2013), Trondheim Ballroom Orkester og Trondheim Gospelkor (CD)
Mystery Unsolved (2014) Nadja Bertelli band (CD)
Mase (2014), Banana Airlines (Singel)
Vi to (2017) Nadja Bertelli band (Singel)
Aldri reis (2017) Nadja Bertelli band (Singel)
Nye Daga (2019) Nadja Bertelli band (Singel, vinyl)
Døra Inn (2019) Nadja Bertelli band (Singel, vinyl)
Evig Natt (2019) Nadja Bertelli band (Singel)
Seconds (2019) Geir Mikael Reijners (Throne of Sincerity)
Seconds Part Two (2020) Geir Mikael Reijners (Singel)
Plass te dæ (2020) Nadja Bertelli band (Singel)
Gi Mæ Ei Jul (2020) Nadja Bertelli band (Singel, vinyl)
Fin Desember (2020) Nadja Bertelli band (Singel, vinyl)
Brusteinsgatan (2022) Nadja Bertelli band (Singel)
Trondhjemmer (2022 Nadja Bertelli band (Singel)


== Eksterne lenker ==
Dakotaterritoriet

Dakota-territoriet var en benevnelse for det territoriet som USA administrerte i årene 1861 til 1889. Territoriet besto av de nordligste områdene som ble ervervet av USA fra Fransk Louisiana ved Louisiana-kjøpet i 1803, samt den sørligste delen av Rupert's Land, som ble kjøpt i 1818. Navnet henviser til dakota-grenen av sioux-folkene som befolket området på denne tiden. Det meste av Dakota-territoriet var tidligere en del av territoriene Minnesota og Nebraska.
Da Minnesota ble tatt opp som stat i 1858, falt det resterende området mellom Missouri-elven og Minnesotas vestgrense utenfor det organiserte området. Da Yankton-traktaten ble undertegnet samme år, ble mye av det som hadde vært sioux-område overført det den amerikanske regjeringen, og tidligere settlere dannet en uoffisiell provisorisk myndighet og arbeidet uten hell for at dette skulle bli et offisielt territorium tilhørende USA.
Tre år senere arbeidet den nyvalgte presidenten Abraham Lincolns inngiftede slektning J.B.S. Todd for at området skulle få status som territorium og Kongressen vedtok da at opprettelsen av Dakota-territoriet. Det ble formalisert som territorium fra 2. mars 1861. Ved opprettelsen omfattet Dakota-territoriet det meste av dagens Montana og Wyoming, samt dagens Nord-Dakota og Sør-Dakota, samt en liten del av dagens Nebraska, men i 1868 ble det redusert til dagens to Dakota-stater.
Administrasjonssenteret var opprinnelig i Yankton i dagens Sør-Dakota, men ble i 1883 flyttet til Bismarck. Dakota-territoriet ble delt i de to statene Nord-Dakota og Sør-Dakota 2. november 1889. Det var en rekke årsaker til delingen, blant annet var bosetningsmønstret delt i de nordøstlige og sørøstlige hjørnene av området med store avstander mellom disse. I tillegg lå det også politiske vurderinger bak, da to stater fra dette dengang republikanske området medførte flere representanter fra dette partiet i de føderale organene i Washington D.C., særlig med to ekstra representanter i senatet.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dakota Territory Centennial Commission (1961). Dakota Panorama. Dakota Territory Centennial Commission. OCLC 2063074. 
Lauck, Jon K. (2010). Prairie Republic: The Political Culture of Dakota Territory, 1879-1889. University of Oklahoma Press. ISBN 9780806141107. OCLC 455419815. 
Waldo, Edna La Moore (1936). Dakota. The Caxton printers, Ltd. OCLC 1813068. 


== Eksterne lenker ==
Samling av histroiske bilder fra Dakota-territoriet