jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Millstreet

Millstreet (irsk: Sráid an Mhuilinn) er en landsby vest i grevskapet Cork i sørvestlige Irland. Byen vokste opp på 1700-tallet rundt en liten mølle på Station Road, og den ble et naturlig sentrum for distriktet. Etter hvert som byen vokste fram, ble Millstreet områdets markedsplass og byen fortsatte å vokse. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 1 555 innbyggere, med de omliggende områdene og landsbyene, bor det løst regnet over 4 000 mennesker i distriktet. Millstreet er innenfor det verdslige sognet Drishane og ligger ved foten av Claragh-fjellet.


== Kultur ==
Green Glens Arena, et underholdningskompleks og et stort ridesenter, ligger i Millstreet. Det har vært vertskap for en rekke store begivenheter, blant annet Eurovision Song Contest 1993, med Millstreet som den minste byen som har vært vertskap for konkurransen.Etter den russiske invasjonen av Ukraina i 2022, ble det enighet om at arenaen skal anvendes til midlertidig innkvartering for ukrainske flyktninger.Byen er også kjent for sine heste- og dressurridningsshow, blant annet i Millstreet Green Glens Arena.


== Vennskapsby ==
Millstreet har siden 1985 vært vennskapsby med

 Pommerit-le-Vicomte, Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Millstreet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

Millstreet Town
Aubane Historical Society
Corinne Hermès

Corinne Hermès (født Corinne Miller; 16. november 1961 i Lagny-sur-Marne) er en fransk sanger. Hun er mest kjent for å ha vunnet Eurovision Song Contest 1983 for Luxembourg.
Hermès ga ut sin debutsingle «La ville où je vis» i 1979, men da under fødenavnet Corinne Miller. Singelen var komponert av Jean Pierre Millers, som også sto for de største suksessene i hennes karriere. 
I 1983 ble Corinne Hermès invitert av luxembourgsk fjernsyn til representere landet i Eurovision Song Contest i München. Sangen «Si la vie est cadeau» (norsk: hvis livet er en gave), med tekst av Alain Garcia og musikk av Jean-Pierre Millers. Hermès fikk seks poeng mer enn andreplassen og skaffet Luxembourg sin femte og foreløpig siste seier i konkurransen.
Hun klarte bare å holde på suksessen i hjemlandet, hvor hun fikk to nye singler inn på salgslistene i 1989. I 2001 deltok hun igjen i Eurovision-sammenheng, men denne gang for å lese opp Frankrikes stemmer under konkurransen. I 2006 ga hun ut et cd-album med tittelen Vraie, og den inneholder mange sanger komponert av Hermès selv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Corinne Hermès på Internet Movie Database 
(en) Corinne Hermès på Discogs 
(en) Corinne Hermès på MusicBrainz 
(en) Corinne Hermès på Songkick 
«Si la vie est cadeau» med tekst oversatt til engelsk
Herreys

Herreys var en svensk popgruppe bestående av mormonbrødrene Per Herrey (født 9. august 1958), Richard Herrey (født 19. august 1964) og Louis Herrey (født 3. november 1966). De vant Eurovision Song Contest 1984 med sangen «Diggi-loo diggi-ley», og Sopotfestivalen året etter. 
På den tiden de vant Eurovision Song Contest, bodde og arbeidet brødrene i USA, og de snakket dermed både engelsk og svensk flytende. Den svenske teksten til «Diggi-loo diggi-ley» er skrevet av Britt Lindeborg og handler om en mann som finner et par med gylne sko som lar ham komme forbi enhver hindring. Herreys fortsatte å spille inn musikk og turnere i noen år, men fikk ingen flere sanger som ble like populære som Eurovision Song Contest-vinneren.
Gruppa ble gjenforent for å framføre «Diggi-loo diggi-ley» i pausen under en av semifinalene i Melodifestivalen 2002. Richard opptrådte dessuten på «Congratulations»-konserten i forbindelse med Eurovision Song Contests femtiårsjubileum i København i 2005. I februar 2006 ga han også ut sitt første soloalbum, Jag E Kung.


== Diskografi ==
Diggi-loo Diggi-ley (1984)
Crazy People (1985)
Not Funny (1985)
Different I's (1986)
Live in Tivoli (1987)
Där vindarna möts (1994)
Herreys Story (1995)
Gyllene Hits (2002)


== Eksterne lenker ==
(en) Herreys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Herreys på Apple Music 
(en) Herreys på Discogs 
(en) Herreys på MusicBrainz 
(en) Herreys på SoundCloud 
(en) Herreys på Spotify 
(en) Herreys på Songkick 
(en) Herreys på Last.fm 
(en) Herreys på Genius — sangtekster 
(en) Herreys på AllMusic 
Richard Herreys hjemmeside
Louis Herreys blogg
Herreys home – En fanside
Herreys.org – En nettside dedisert til Herreys-brødrene
Sandra Kim

Sandra Caldarone, bedre kjent som Sandra Kim, (født 15. oktober 1972 i landsbyen Montegnée i Saint-Nicolas) er en belgisk sanger med italiensk bakgrunn som vant Eurovision Song Contest i Bergen, Norge i 1986 da hun var 13 år gammel.
Hun ble født i Montegnée, nær Liège, og begynte å synge da hun var syv år gammel. Ifølge forfatteren og historikeren John Kennedy O'Connors bok The Eurovision Song Contest – The Official History var hun 13 år gammel da hun vant Eurovision Song Contest, selv om hun i teksten til vinnersangen «J'aime la vie» (norsk: jeg elsker livet) påstår at hun er 15. Sveits prøvde å få sangen diskvalifisert da det ble klart at hun var yngre enn hun ga seg ut for å være.
I 1994 giftet hun seg med Olivier Gerard, men de skiltes året etter. Hun har vært gift med Jurgen Delanghe siden 2001.


== Eurovision Song Contest 1986 ==
Bergen var vertsby for Eurovision Song Contest 1986, og NRK valgte Grieghallen som sted for arrangementet. Sandra Kim vant med sangen «J'aime la vie» da hun bare var 13 år gammel. Det mest kjente med arrangementet var at Sandra med en rekke pressefolk tok turen med Fløibanen, men kom ikke lenger enn til det nest siste stoppet før Fløyen stasjon grunnet et sikkerhetsproblem. Vognen seg et par meter bakover før passasjerene måtte klatre ut av vognen, blant dem var Sandra Kim som sang seg til topps i arrangementet senere på dagen i Grieghallen. Det skjedde ingenting alvorlig med uhellet, og det kom i alle landets aviser dagen etterpå, og det kom ekstrainnslag i programmet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sandra Kim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sandra Kim på Internet Movie Database 
(en) Sandra Kim hos The Movie Database 
(en) Sandra Kim på Discogs 
(en) Sandra Kim på MusicBrainz 
(en) Sandra Kim på MusicBrainz 
(en) Sandra Kim på Spotify 
(en) Sandra Kim på Genius — sangtekster 
Sandra Kim på Facebook
Office of Film and Literature Classification

Flere enn ett land har en organisasjon med navnet Office of Film and Literature Classification. 

Office of Film and Literature Classification (Australia)
Office of Film and Literature Classification (New Zealand)
Office of Film and Literature Classification (New Zealand)

Office of Film and Literature Classification (OFLC, maorisk: Te Tari Whakaropu Tukuata, Tuhituhinga) er et offentlig organ i New Zealand som er ansvarlig for å sette aldersgrenser på alle filmer, videoer, publikasjoner og noen videospill. Det ble opprettet med Films, Videos, and Publications Classification Act 1993 og er en uavhengig crown entity etter Crown Entities Act 2004. Sjefen for OFLC er kalt Chief Sensor, en tittel som har vært brukt siden 1916 på embedsmannen som er ansvarlig for sensur i New Zealand.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Office of Film and Literature Classification (New Zealand) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Anders Holmertz

Anders Holmertz (født 1. desember 1968 i Motala), er en svensk svømmer fra Motala som konkurrerer for Motala SS. Han har tilnavnet «Hålla» og har deltatt i fire OL: Los Angeles 1984, Seoul 1988, Barcelona 1992 och Atlanta 1996.


== Meritter på langbane ==
OL-sølv, 200 m fri i 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona dessuten 4x200 m fri i 1992 og i 1996 i Atlanta.
OL-bronse, 400 m fri i 1992
VM-gull, på 4x200 m fri i 1994 i Roma
VM-sølv, på 200 m fri i 1994  i Roma
EM-gull, 200 m fri i 1987 i Strasbourg
SM-gull, totalt 86 stykker, hvorav 72 individuelle, blant annet 400 m fri alle år mellom 1984 og 1996


== Eksterne lenker ==
(de) Anders Holmertz – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anders Holmertz – Olympics.com 
(en) Anders Holmertz – Olympic.org 
(en) Anders Holmertz – Olympedia 
(en) Anders Holmertz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Anders Holmertz – Sveriges olympiske komité
Kaukasisk ovtcharka

Kaukasisk ovtcharka (FCI #328, Kavkazskaïa Ovtcharka) er en stor vokterhund av molossertype som stammer fra Kaukasusfjellene der den har vært benyttet til å vokte husdyr og eiendeler gjennom århundrer. Russland regnes som hunderasens hjemland.


== Opprinnelse og alder ==

Ovtcharka betyr gjeterhund, men kaukasisk ovtcharka er ikke en gjeterhund i vestlig forstand, men en urtypisk vokterhund som stammer fra fjellskråningene opp mot de snøkledde Kaukasusfjellene, et område mellom Svartehavet i vest og Kaspihavet i øst. Dette innbefatter områder i flere land, blant annet i Russland, Armenia, Aserbajdsjan og Georgia.Når typen oppsto vet man ikke, men den regnes som svært gammel i sin opprinnelige form. Mange mener den er en etterkommer av tibetansk mastiff, en hund som kom til Russland med den asiatiske invasjonen. Det eksisterer imidlertid to typer av denne hunden; en sørlig (steppetypen) og en nordlig (fjelltypen). Den sørlige typen blir nesten utelukkende avlet for sine egenskaper som gårdshund. Den er naturlig dominant og vil vokte eiendom og eiendeler uoppfordret. Det hevdes å være en typisk enmannshund, som ikke lar seg styre av andre enn sin herre og mester. Den nordlige typen er derimot mer av en tradisjonell vokterhund, som vokter og driver buskap, som oftest sammen med flere hunder. Den har et mildere gemytt sammenlignet med den sørlige typen, som gjerne regnes som skarp. Det er den nordlige typen som har blitt akseptert som en egen hunderase av FCI, selv om rasestandarden gjelder begge typene.
I Vesten ble den første gang vist på en utstilling i Tyskland på 1930-tallet. Man kjenner også til at rasen ble mye brukt som vakthund av østtyske grensevakter langs muren mellom tidligere Øst-Tyskland og Vest-Tyskland, og det var først etter murens fall at rasen for alvor gjorde sitt inntog i Vest-Europa.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
Kaukasisk ovtcharka er en stor og tung og meget kraftfull molosser av fjelltypen, med rikelig pels. Tispene skal minst måle 62 cm i skulderhøyde og hannene minst 65 cm. Typiske hanner måler imidlertid gjerne omkring 72–78 cm i skulderhøyde. Rasen veier gjerne omkring 45–70 kg, avhengig av kjønn, men det finnes eksempler på hunder som har veid mer enn 100 kg.


== Bruksområde ==
Kaukasisk ovtcharka har ypperlige bruksegenskaper som vokterhund, vakthund, kløvhund og trekkhund med mer. 


== Lynne og væremåte ==
Kaukasisk ovtcharka er en primitiv hund som bare passer for spesielt interesserte med solid erfaring. Den er stor og trenger godt med mosjon og en god del pelsstell. Den regnes som svært mistroisk overfor fremmede og kan være aggressiv om situasjonen mistolkes.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Caucasian Shepherd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Caucasian Ovcharka – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Sentralasiatisk ovtcharka (Sredneasiatskaïa Ovtcharka)
Sydrussisk ovtcharka (Ioujnorousskaïa Ovtcharka)
Slaven Bilić

Slaven Bilić (født 11. september 1968) er en kroatisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den engelske klubben Watford.


== Klubbkarriere ==
Bilić startet karrieren sin i Hajduk Split i 1987. I 1993 dro han til den tyske klubben Karlsruhe SC, før han i 1996 dro videre til England, og West Ham United. Der var han til 1997 da han ble hentet av den engelske storklubben Everton. Der var han i tre år før han dro hjem til Kroatia og Hajduk Split, hvor han var spillende trener. Han avsluttet sin karriere som fotballspiller i 2001. 


== Trenerkarriere ==
Han fortsatte å trene Hajduk Split til 2004, da han tok over som sjef for det kroatiske u-21 landslaget. I 2006 ble han sjef for det kroatiske landslaget, der han har gjort stor suksess. Han var frem til juni 2015 trener for Beşiktaş i den tyrkiske ligaen Süper Lig. 
Den 6. november 2017 fikk han sparken i West Ham United FC.


== Personlig ==
Han er også kjent for å være svært interessert i musikk. Han lagde blant annet EM-låten til Kroatia i 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Slaven Bilić – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Slaven Bilić – FIFA 
(en) Slaven Bilić – Transfermarkt 
(en) Slaven Bilić – Transfermarkt (manager) 
(en) Slaven Bilić – national-football-teams.com 
(en) Slaven Bilić – WorldFootball.net 
(en) Slaven Bilić – Soccerbase.com 
(en) Slaven Bilić – Soccerbase.com (manager) 
(en) Slaven Bilić – Soccerway 
(en) Slaven Bilić – EU-Football.info
Jamie Stuart

Jamie Christopher Stuart (født 15. oktober 1976 i Southwark i England) er en engelsk fotballspiller som spiller for Margate F.C.Jamie startet karrieren i Charlton Athletic, hvor han hadde en flott karriere inntil han testet positivt på kokain og marijuana. Han ble også ilagt seks måneders suspensjon av FA. Under oppholdet i Charlton Athletic spilte han også for England U21.Etter at han var ferdig med suspensjonen gikk han til Millwall, hvor han var i to år inntil han signerte for Bury i oktober 2001. I Bury skaffet han seg fire røde kort i løpet av en 18-måneders periode. Det samme antallet som tidligere Manchester United spiller Roy Keane og Leeds' angriper Alan Smith. Stuart gikk deretter til Southend United, hvor han kun var en sesong.Etter et kort opphold i Hornchurch i Conference South, ble han tvunget til å skifte klubb etter klubbens store finansielle problemer. I november 2004 meldte han overgang til Grays Athletic. I 2007 ble han arrestert av Essex Police etter en kamp mot York City, hvor han brakk kjeven på Chris Beardsley.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jamie Stuart – Transfermarkt 
(en) Jamie Stuart – WorldFootball.net 
(en) Jamie Stuart – Soccerbase.com 
(en) Jamie Stuart – FootballDatabase.eu 
(en) Jamie Stuart – FBref
Michael Dante DiMartino

Michael Dante DiMartino er en amerikansk animasjonsregissør og er best kjent som medskaper (sammen med Bryan Konietzko) av TV-serien Avatar: The Legend of Aang som vises på Nickelodeon. DiMartino studerte på det private universitetet Rhode Island School of Design sammen med Bryan Konietzko. Han medvirket i et antall andre produksjoner før han begynte med Avatar, blant annet seriene King of the Hill, Family Guy og Mission Hill. DiMartino produserte også en egen animert kortfilm under navnet Atomic Love, som har blitt vist på flere høyprofilerte filmfestivaler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michael Dante DiMartino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michael Dante DiMartino på Internet Movie Database 
(sv) Michael Dante DiMartino i Svensk Filmdatabas 
(fr) Michael Dante DiMartino på Allociné 
(en) Michael Dante DiMartino hos The Movie Database 
Intervju med Mike og Bryan på AvatarSpirit.Net Arkivert 28. november 2007 hos Wayback Machine.
Bryan Konietzko

Bryan Konietzko er kanskje best kjent som medskaper (sammen med Michael Dante DiMartino) av den amerikanske TV-serien Avatar: The Legend of Aang. Konietzko studerte sammen med Michael Dante DiMartino på det private universitetet Rhode Island School of Design og medvirket sammen med sistnevnte i serier som Family Guy, Mission Hill og Invader Zim. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bryan Konietzko – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bryan Konietzko på Internet Movie Database 
(en) Bryan Konietzko hos The Movie Database 
(en) Bryan Konietzko hos TV.com
Intervju med Mike og Bryan hos AvatarSpirit.Net
Chasing Time

Chasing Time er det første samlealbumet til det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning. 
Albumet ble utgitt 25. juli 1995 av Metal Blade Records. Det inneholder 14 spor som dekker bandets første 10 år og de første 7 studioalbumene. Per 2010 er dette det eneste samlealbum utgitt av Fates Warning.


== Sporliste ==
«Monument»
«The Apparition»
«Through Different Eyes»
«Point of View»
«Prelude to Ruin»
«Quietus»
«Eye to Eye»
«Guardian»
«At Fates Fingers»
«Silent Cries»
«We Only Say Goodbye»
«Damnation»
«Circles»
«The Eleventh Hour»


== Eksterne lenker ==
(en) Chasing Time på Discogs 
(en) Chasing Time på MusicBrainz
Jamal Strong

Jamal Najar Strong (født 5. august 1978 i Pasadena, California) er en baseballspiller, som spiller for the Camden Riversharks i Atlantic League. 
Strong ble hentet til Seattle Mariners i 2002. Han debuterte i major league året etter. I 2005 ble han fristilt fra kontrakten, og han meldte overgang til Chicago Cubs. 25. april 2005 ble det et nytt klubbskifte, denne gang gikk han til The Braves.  Han fortsatte sin nomadetilværelse ved å signere for hhv. New York Yankees den 15. oktober 2006 og for Long Island Ducks i 2007. 6. juni 2008 gikk han til sin næverende klubb Riversharks.
Strong ble den fjerde baseballspilleren til å bli suspendert for bruk av et ulovlig prestasjonsfremmende middel i major league, da han 26. april 2005 ble suspendert i ti dager.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jamal Strong – Baseball-Reference.com (Major League)
Riva (band)

Riva var et poprock-band fra byen Zadar i Kroatia (som den gang var en del av Jugoslavia). Bandet ble etablert i 1988 og debuterte på Zagrebfest samme år. 
I 1989 representerte bandet Jugoslavia under Eurovision Song Contest i Lausanne i Sveits med sangen «Rock Me». De vant konkurransen, men fikk ellers ingen kommersiell suksess. I 1992 ble gruppa oppløst, men frontfigur og vokalist Emilija Kokić fikk senere en suksessfull solokarriere i Kroatia.


== Medlemmer ==
Emilija Kokić, vokalist
Dalibor Musap, keyboard og vokal
Zvonimir Zrilić, gitar og vokal
Nenad Nakić, bass
Boško Colić, trommer


== Diskografi ==


=== Album ===
Rock me (1989)
Srce laneta (1990)


=== Singler ===
«Rock Me» (1989)
Toto Cutugno

Toto Cutugno (født Salvatore Cutugno; 7. juli 1943 i Fosdinovo, Toscana) er en italiensk popsanger og låtskriver.
Han begynte sin musikalske karriere som trommeslager, men stiftet senere sitt eget band og fremførte sine egne sanger. Han skrev også for den populære fransk-amerikanske sangeren Joe Dassin. Blant annet har han skrevet noen av hans mest kjente sanger, slik som «L'été indien», «Et si tu n'existais pas» og «Le jardin du Luxembourg» (sistnevnte sammen med Vito Pallavicini). Han var også med og skrev Dalidas «Gigi l'amoroso», som solgte til platina kort tid etter at den ble utgitt.
I 1976 deltok Cutugno for første gang i Sanremo-festivalen og kom på tredjeplass med sitt band Albatros rd. Han vant så i 1980 med sangen «Solo noi», og har senere blitt nummer to seks ganger: i 1984 med sangen «Serenata», i 1987 med «Figli», i 1988 med «Emozioni», i 1989 med «Le mamme», i 1990 sammen med Ray Charles med «Gli amori» og i 2005 med Annalisa Minetti med sangen «Come noi nessuno al mondo». Han har totalt deltatt i festivalen 13 ganger.
Han vant Eurovision Song Contest 1990 med sin egenkomponerte «Insieme: 1992», en ballade om politisk integrering i Europa. Sammen med Gigliola Cinquetti, Italias første vinner i Eurovision Song Contest (fra 1964), var han programleder for finalen i 1991.
Han var komponist av Wenche Myhres hit «Vi lever».


== Diskografi ==
Albatros (1976)
Come ieri, come oggi, come sempre (1978)
La mia musica (1981)
L'italiano (1983)
Azzura malinconia (1986)
Voglio l'anima (1987)
Innamorata, innamorato, innamorati (1987)
Mediterraneo (1987)
Toto Cutugno (1990)
Insieme (1990)
Non è facile essere uomini (1992)
Voglio andare a vivere in campagna (1995)
Canzoni nacoste (1997)
Il treno va (2002)
Cantando (2004)
Come noi nessuno al mondo (2005)
Un falco chiuso in gabbia (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Toto Cutugno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Toto Cutugno på Internet Movie Database 
(en) Toto Cutugno hos The Movie Database 
(en) Toto Cutugno på Apple Music 
(en) Toto Cutugno på Discogs 
(en) Toto Cutugno på MusicBrainz 
(en) Toto Cutugno på Spotify 
(en) Toto Cutugno på Songkick 
(en) Toto Cutugno på Genius — sangtekster 
(en) Toto Cutugno på AllMusic 
Toto Cutugno på Facebook 
Toto Cutugno på Instagram 
Toto Cutugno på YouTube 
Teksten til «Insieme: 1992» med engelsk oversettelse
Sollerud

Sollerud (IPA: [²sɔɫ̪ːərʉ], prep. på) er et boligstrøk i ytterst i bydel Ullern i Oslo. Det grenser til Lysakerelven med Lysaker og Bærum kommune på andre siden i vest, Lilleaker i nord, Bestum i nordøst, Vækerø i øst og Lysakerfjorden i sør.
Tidligere Sollerud gård, som strøket er oppkalt etter, var oppført i 1871 av doktor Rustad med arkitekt H.E. Schirmer. Gården ble i 1890 kjøpt av Axel Heiberg, som satte opp en trebygning. Denne trebygningen ble ombygget av Thomas Stang og benyttes i dag til Sollerud skole. Byggingen av småhus kom i gang på begynnelsen av 1900-tallet.
Sollerud har også en holdeplass på trikkelinjen Lilleakerbanen: Sollerud holdeplass
Navnet kommer trolig av norrønt Sǫrlaruð, en sammensetning av mannsnavnet Sǫrli og etterfestet -ruð («rydning»).


== Galleri ==
Paul Harrington

Paul Harrington (født 8. mai 1960) er en irsk musiker som sammen med Charlie McGettigan vant Eurovision Song Contest 1994 for Irland.
Vinnersangen deres, «Rock 'n' Roll Kids», ble laget av Brendan Graham, som også har laget sanger som «You Raise Me Up» og Irlands vinnerbidrag fra Eurovision Song Contest 1996, «The Voice». Under avstemningen fikk «Rock 'n' Roll Kids» 226 poeng, og de ble dermed de første i Eurovision Song Contest til å få mer enn 200 poeng. Seieren var dessuten Irlands tredje på rad, en bragd ingen andre land noen gang har prestert.
I 1991 ga Harrington ut albumet «What I'd Say» med tolv spor, og han var selv med på å skrive fem av dem.
Harrington har vært vokalist i Michael Flatleys produksjon «Celtic Tiger» og synger jevnlig på den irske radiostasjonen RTÉ 2 og sporadisk på irsk tv.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Paul Harrington på Internet Movie Database 
(en) Paul Harrington på Discogs 
(en) Paul Harrington på MusicBrainz 
(en) Paul Harrington på Spotify 
(en) Paul Harrington på Songkick
Charlie McGettigan

Charlie McGettigan (født 7. desember 1950) er en irsk sanger og låtskriver som vant Eurovision Song Contest i 1994 for Irland sammen med Paul Harrington med sangen «Rock 'n' Roll Kids».
McGettigan begynte sin karriere i 1960-årene ved å spille på klubber og puber, inspirert av irsk folkemusikk. I 1973 var han med og skaper gruppen Jargon som fikk platekontrakt etter å ha deltatt på Letterkenny Folk Festival. Etter tre utgivelser bestemmte han seg imidlertid for forlate gruppen å starte en solokarriere.
Han jobbet så med irske artister som Maura O Connell og Eleanor Shanley, som ga ut noen av komposisjonene hans. I 1994 deltok han for Irland i Eurovision Song Contest sammen med Paul Harrington. Etter at de vant konkurransen ga de ut albumet «Rock 'n' roll kids» før de gikk hvert til sitt.
McGettigan har fortsatt å gi ut album og reiser fremdeles på turneer i Irland og i resten av Europa. Irske artister som Dannan, Mary and Frances Black, Ray Lynam, Daniel O Donnell, Hall Ketchum, Maura O Connell og Eleanor Shanley har dessuten gitt ut sanger laget av ham. Han gjorde også en gjesteopptreden på «Congratulations»-konserten i 2005, da Eurovision Song Contest feiret sitt femtiårsjubileum.


== Eksterne lenker ==
(en) Charlie McGettigan på Internet Movie Database 
(en) Charlie McGettigan på Discogs 
(en) Charlie McGettigan på MusicBrainz 
(en) Charlie McGettigan på Spotify 
(en) Charlie McGettigan på Songkick 
(en) Charlie McGettigan på Last.fm 
(en) Charlie McGettigan på AllMusic