jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
De blåeste øyne

De blåeste øyne (engelsk The Bluest Eye) er en roman av Toni Morrison fra 1970. Romanen er Morrisons debutroman, som hun skrev mens hun underviste ved Howard University. Den ble utgitt på norsk i 1994, året etter at Morrison fikk Nobelprisen i litteratur. 


== Handling ==
Romanen handler om livet til den ung, svart jenta Pecola Breedlove i Lorain, Ohio Handlingen foregår i 1940-årene, i etterdønningene av de harde trettiårene. Romanen fortelles fra fem perspektiver: Pecola, moren, faren, vennen Claudia og Soaphead Church. Den tar opp rasisme, incest og barnemishandling. I fortellingen internaliserer Pecola det hvite skjønnshetsidealet i en slik grad at det ødelegger henne. Hennes intense ønske om blå øyne blir et symbol på hennes ønske om å unnslippe det fattige, hatefulle og rasistiske miljøet hun lever i.


== Norsk utgave ==
Boken har blitt oversatt til norsk av Mona Lange. Den norske oversettelsen ble gitt ut av Aschehoug forlag.


== Referanser ==
Nikolai Fredrik Lindtner

Nikolai Fredrik Lindtner (født 22. oktober 1877 i Stavanger, død 28. august 1958 i Stavanger) var en norsk skipsfører. Han ble tildelt Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset med sverd av H. M. Kongen og Riddere av The Order of the British Empire av den Engelske Kongen. Han ble også tildelt Lloyd´s Silver medal for Meritorious  Service.
Lindtner reiste til sjøs da han var 15 år i 1893 som dekksgutt. Hans første skip var Barken «Freia» av Sandnes. Han avla styrmannseksamen 1896 i Stavanger. I 1902 ble han fører av DS «Svithun» av Stavanger. Senere førte han en rekke skip for skipsreder Lauritz Kloster.I juli 1941 førte Lindtner MS «Lidvard» ut fra Dakar gjennom fransk blokade. Bedriften ble senere beskrevet både i bok og i film, begge deler under tittelen Flukten fra Dakar. Den ble også oversatt til engelsk. For sin bedrift mottok Lindtner Krigskorset i august 1942 sammen med maskinsjef Bjarne Smørdal og maskinist Johan Karlsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
MS «Lidvard» Warsailors
Hans Martin Heintz

Hans Martin Heintz, også kalt Hans Martinsen Heins Heintz (født rundt 1655 i Basel, Sveits, død 1711 i Bergen) ble utdannet i Basel som steinhugger og murer. Han kom til Norge i 1682 og var engasjert som steinhugger og murer i 1680- og 1690-årene ved festningsanleggene i Fredrikstad, Fredriksten i Halden og på Kongsvinger festning. 
Som murmester hadde han spesialkompetanse i bygging i stein og han fikk fra slutten av 1680-årene mer ledende arbeider som byggmester. Heintz bosatte seg på gården Aker i Sem og arbeidet med en rekke kirker i Jarlsberg grevskap i Vestfold. Rundt 1699 utførte han også arbeider på den nye Jarlsberg hovedgård (senere ombygd) og på byggingen til stattholder Gyldenløves nye residens i Larvik (1699–1703, senere revet). Etter den store bybrannen i Bergen 1702 fikk han sammen med dansken Johan Conrad Ernst hovedansvaret for gjenoppbyggingen av flere store bygningsanlegg. I begynnelsen fungerte han som assistent, men etter at Ernst reiste tilbake til Danmark sent i 1703 overtok han ledelsen for arbeidene. 
I Bergen arbeidet han først og fremst med gjenoppbygging av kirkene og de viktige, offentlige steinbygningene. De største arbeidene ble utført på Domkirken, Korskirken og Bispegården. Han fikk også viktige private oppdrag, slik som Hagerupgården, et hovedverk i norsk barokkarkitektur.
Heintz var stadig i konflikt med det bergenske murerlauget som hadde monopol på murarbeider byen. Dette skal også ha ført til at han ble fysisk angrepet i sitt hjem av noen av murmestrene. 


== Utvalgte verker ==


=== Festningsarbeider ===
Port på Kongsvinger festning, 1686
Diverse bygninger og murer på Fredriksten festning, Halden, 1690–98
Tårn på Sponviken skanse, Svalerødkilen ved Halden, 1699


=== Sivile arbeider ===
Jarlsberg hovedgård (sammen med Johan Hinstsky), 1699
Gyldenløves residens (ufullført), Larvik, 1699–1703
Domkirken (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
Korskirken (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
Bispegården (etter J. C. Ernsts planer), Bergen, 1703
Hagerupgården, Bergen 1705
Bergens latinskole, Bergen, 1705–06


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
SNL
Ole Petter Wie

Ole Petter Wie (født 7. mars 1966) er en norsk forretningsmann.
Wie ble i 2009 ansatt som administrerende direktør i Ringnes Bryggeri, men sa opp sin stilling i november 2011. Han har tidligere vært salgsdirektør i Ringnes og har også jobbet for Coca-Cola, McKinsey, Nestlé og Orkla. Wie er i dag administrerende direktør i drikkevareselskapet Solera Beverage Group.


== Referanser ==
Hovinhøgda skole

Hovinhøgda skole er en 1.-7. trinns barneskole i Lillestrøm kommune.


== Eksterne lenker ==
Hovinhøgda skole
Tim Johnson

Timothy Peter Johnson (født 28. desember 1946 i Canton) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Han var  senator og representerte Sør-Dakota fra 7. januar 1997 til 3. januar 2015. Han var tidligere Sør-Dakotas eneste kongressrepresentant i Representantenes hus fra 1987.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tim Johnson hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
https://web.archive.org/web/20090825053346/http://www.johnson.senate.gov/
Jorunn Øye

Jorunn Øye (født 13. februar 1979 i Sauda) er en norsk langrennsløper som representerer Ny Von.
Øye er oppvokst i Sauda i Rogaland. Hun har utdannelse fra Hovden Skigymnas i Aust-Agder.
Hun har tilsammen 9 starter i Verdenscupen i langrenn, alle i Norge som en av arrangørnasjonens ekstra kvote med løpere. Hun har imidlertid aldri tatt verdenscuppoeng, og hennes beste plassering er 36.-plass fra 30 km klassisk i Holmenkollen i 2007.
Hennes beste NM-plassering er en 9.-plass fra 2007, men i 2008 vant hun prisen som beste kvinne sammenlagt.
Jorunn Øye har markert seg sterkt i konkurranser utenfor verdenscupen. Hun vant turrennet Sesilåmi i 2007 på en tid som fortsatt står som løyperekord. I Vasaloppet 2009 ble hun beste norske kvinnelige deltaker på 9.-plass. Hun innehar også løyperekord i motbakkeløpene Hovlandsnuten Opp og Vårkåten som begge arrangeres i hennes hjemby Sauda.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jorunn Øye – FIS (langrenn) 
Jorunn Øye vant i Japan, Haugesunds Avis
Debuterte med løyperekord, Stavanger Aftenblad
Kåring av beste NM løper, Norges Skiforbund
John Robison

John Robison (født 4. februar 1739, død 30. januar 1805) var en skotsk professor i naturfilosofi og samtidig konspirasjonsteoretiker. Han er best kjent som forfatteren av verket Proofs of a Conspiracy som kom ut i 1797.
Robison ble født inn i en kjøpmannsfamilie i Glasgow i 1739. Han studerte matematikk og andre realfag ved universitetet der, og ble uteksaminert i 1756. I 1773 ble han utnevnt til professor i naturfilosofi ved universitetet i Edinburgh. Han gav der ut flere bøker og ble valgt til generalsekretær i Royal Society of Edinburgh. Han skrev også flere artikler i den tredje utgaven av Encyclopædia Britannica.
Proofs of a Conspiracy kom ut i 1797, og satte den franske revolusjonen i sammenheng med det hemmelige selskapet Illuminatus-ordenen som eksisterte i Bayern rundt 1780. Boken kom ut samme år som Augustin Barruel utga en bok som også hevdet dette, nemlig at dette selskapet sto bak den franske revolusjonen og ville styrte religionen og de etablerte myndigheter. Bøkene ble starten på mye av moderne konspirasjonsteori.


== Utvalgte verker ==
Proofs of a Conspiracy (1797)
Outline of a Course of Lectures on Mechanical Philosopy (1797)
Elements of Mechanical Philosophy (1804)
A System of Mechanical Philosopy (1820) (Fire bind utgitt etter hans død.)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Sørensen, Øystein (2007): Den store sammensvergelsen: Historien om det hemmelige selskapet Illuminatus og dets mange ugjerninger, Aschehoug, Oslo. ISBN 978-82-03-23382-1, side 39.


== Eksterne lenker ==
(engelsk) Hele Proofs of a Conspiracy hos Sacred-texts.com
Papers of John Robison, NAHSTE
Biographical Memoires of Dr. Robison, Philosophical Magazine, 1802, arkiv
Tuva Toftdahl Staver

Tuva Toftdahl Staver (født 31. mai 1990 i Oslo) er en norsk langrennsløper som representerer Idrettslaget Heming.
Staver har siden 2009 deltatt i en rekke renn i Verdenscupen i langrenn og hennes beste individuelle plassering er en 18.-plass fra 30 km klassisk i Holmenkollen 2014. I 2009 deltok hun for Norge i junior-VM i Frankrike og ble nummer åtte på 5 km fristil. Hun har også fem NM-titler som junior.
I tillegg til langrenn konkurrerer hun også i motbakkeløp, orientering, sykling og triatlon. I 2007 ble hun juniorverdensmester i vintertriathlon i Italia. Hun hadde også løyperekord for kvinner i løpene Opp Kantebakk, Grefsenkollen Opp og Vetenløpet.
Under Norgesmesterskapet på ski 2010 i Stokke ble hun norsk mester på 3 x 5 km stafett sammen med Marte Monrad-Hansen og Astrid Uhrenholdt Jacobsen. Bedriften ble gjentatt i 2011 i Steinkjer.
Hun ble juniorverdensmester i 2010 på stafett 4x5km langrenn.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tuva Toftdahl Staver – FIS (langrenn) 
Toftdahl og Eliassen til topps, langrenn.com
Tuvas gullvinter, Akersposten
Bongs konvolutter

Bongs konvolutter AS er Norges største produsent av konvolutter. Selskapet har 110 ansatte og omsetter årlig for ca. 150 millioner kroner. Bedriften ligger på Vear utenfor Tønsberg. Anlegget huser produksjon, lager, trykkeri og administrasjon. Virksomheten har også en salgs- og produksjonsavdeling på Skjetten med 17 ansatte. Bongs produserer og lagerfører ca. 200 forskjellige konvoluttvarianter, og har mer enn 80 millioner enheter på lager. Årsproduksjonen ligger på rundt 500 millioner konvolutter. Det norske selskapet er 100% eid av Bong Ljungdahl AB, Kristianstad i Sverige.


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Jernbanetorget holdeplass

Jernbanetorget er en trikk- og bussholdeplass på Jernbanetorget i Oslo sentrum. Den er plassert foran hovedinngangen til Oslo sentralstasjon med plattformer i Fred. Olsens gate og i Biskop Gunnerus' gate.
Holdeplassen var endeholdeplass på Briskebylinjen da denne ble åpnet i 1894. Den har siden blitt endret et par ganger, senest i perioden 2007–2009. Litt lenger nord, i krysset mot Biskop Gunnerus' gate treffer Briskebylinjen på Gamlebylinjen (øst og vest) og Grünerløkka-Torshov-linjen (nordover).
Perrongene i Biskop Gunnerus' gate ble en tid dokumentert som en egen holdeplass, og hadde betegnelsen Jernbanetorget T holdeplass da den lå nærmere inngangene til Jernbanetorget T-banestasjon på Europarådets plass og i Byporten. 
Under ombygningen av Jernbanetorget var plattformene i Fred. Olsens gate ubetjent fra november 2007 til 25. april 2009, i denne perioden ble alle trikkelinjene betjent av plattformene i Biskop Gunnerus' gate (Jernbanetorget T).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ruters nettsted
Ruters linjekart for trikken
MSN Groups

MSN Groups (MSN Grupper) var nettsamfunn, som var en del av MSN. Nettsamfunnet lot brukerne lage sine egne hjemmeside, laste opp bilder og kommunisere med hverandre. MSN Groups ble lagt ned 21. februar 2009, som en del av en omorganisering til merkenavnet Windows Live. Windows Live Groups, som er en del av den nye merkevaren Windows Live, ble aldri markedsført som, eller ment som en erstatning for MSN groups.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside (nå med en varsel om at tjenesten er stengt)
Andreas Honerød

Andreas Honerød (født 29. juni 1905, død 13. oktober 1965) var en norsk gårdbruker og politiker for Arbeiderpartiet som kom fra Høyjord i Andebu. Han møtte på Stortinget som første vararepresentant for Arbeiderpartiet i alt 55 dager fra 1961 og fram til sin død i 1965. Honerød var medlem av Andebu formannskap fra 1948 til 1959 og kirkeverge i Høyjord fra 1945 til 1965. Han var også formann i Vestfold Arbeiderparti. 
Honerød døde på Tønsberg sykehus dagen etter en kollisjon med en lastebil i 1965.Han var far til programsekretær i NRK Bjørn Honerød (1937—2014).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Andreas Honerød hos Stortinget 
(no) Andreas Honerød hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Gallis, Arne: Andebu bygdebok, bind 2, 1978.
FC Sheriff Tiraspol

FC Sheriff Tiraspol (kyrillisk: ФК Шериф Тирасполь) er en moldovsk fotballklubb fra byen Tiraspol. Klubben ble grunnlagt i 1997 og de har dominert moldovsk fotball siden tusenårsskiftet. Laget spiller sine hjemmekamper på Sheriff Stadion, som har en tilskuerkapasitet på 14 300. Laget blir ofte kalt FC Sheriff for å ikke blandes sammen med byrival FC Tiraspol.
Bare et år etter grunnleggelsen i 1997 spilte Sheriff sin første sesong i Moldovsk nasjonaldivisjon, den øverste divisjonen i Moldova. De spilte seg til en fjerdeplass, og siden den gang har det bare gått veien. I den påfølgende sesongen tok de sølv bak FC Zimbru Chișinău, bare ett fattig poeng fra gull. En sesong senere, i 2000/01, tok de imidlertid hevn og slo Zimbru Chișinău med ett poeng. Dermed kunne de innkassere sitt første seriegull, og siden den gang har de vunnet serien hele ti ganger på rad, siste gang i 2009/10. Klubben har vunnet cupen sju ganger, første gang i 1999.
Sheriff var det første moldovske laget som kjøpte spillere fra Brasil og Afrika, og parallelt med klubbens dominans i den hjemlige serien, har de deltatt i Mesterligaen. Der har de blitt slått ut i andre kvalifiseringsrunde hver gang frem til 2009/10, hvor de da vant 2–0 over Inter Turku. I tredje kvalifiseringsrunde gikk de videre på bortemål med 1–1 etter et utligningsmål fire minutter på overtid mot Slavia Praha. I playoffrunden ble de imidlertid slått ut av greske Olympiakos med 0–3 sammenlagt, men de gikk da direkte inn i Europaligaens gruppespill. Klubben tok totalt fem poeng, men gikk ikke videre med sin tredjeplass. De tok én seier, spilte to uavgjorte og de resterende tre kampene endte med tap. Seieren kom hjemme over nederlandske Twente og var dermed deres største internasjonale bragd.
Sesongen 2010/11 endte med sølv i serien, ni poeng bak Dacia Chişinău. I mesterligaen nådde Sheriff playoffrunden igjen, etter å ha slått henholdsvis Dinamo Tirana fra Albania og kroatiske Dinamo Zagreb på veien. I playoffrunden tapte de imidlertid klart for sveitsiske Basel, med 0–4 sammenlagt. I Europaligaens gruppespill endte de på sisteplass i gruppen med 5 poeng, men de påførte gruppevinner Dynamo Kyiv sitt eneste tap med 2–0 hjemme på Sheriff Stadion.


== Tabellen 2020–21 ==


== Spillerstall ==
Oppdatert 12. mai 2022


=== Utlånte spillere ===


== Meritter ==
Divizia Naţională (20): 2000–01, 2001–02, 2002–03, 2003–04, 2004–05, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2011–12, 2012–13, 2013–14, 2015–16, 2016–17, 2017, 2018, 2019, 2020–21, 2021–22
Cupa Moldovei (10): 1998–99, 2000–01, 2001–02, 2005–06, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2014–15, 2016–17, 2018–19
Supercupa Moldovei (7): 2003, 2004, 2005, 2007, 2013, 2015, 2016


== Sesonger ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisiell nettside
Bjørn Stray Tingulstad

Bjørn Stray Tingulstad (født 8. februar 1914 i Oslo, død 5. november 1942) var en norsk flyger og offiser (løytnant), som omkom under andre verdenskrig. Tingulstad er hedra med Krigskorset med sverd.
Tingulstad hadde Sjøkrigsskolen og flyutdannelse. Ved krigsutbruddet var han som flyger i Marinens flygevåpen på nøytralitetsvakt. Under felttoget i Norge i 1940 deltok han i kampene. Den 9. april var han stasjonert på Karljohansvern i Horten. Han tok av derifra og fløy til Vestlandet. Etter kampene der var over fløy han videre til Nord-Norge.  I 1941 dro han til Storbritannia, der han tjenestegjorde ved ulike flyavdelinger, sist 330 (Norwegian) Squadron, som eskorterte konvoier over Atlanterhavet.
I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Tingulstad deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, ei kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var leda av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedra med Krigskorset. Dette var de første tildelingene av Krigskorset til norske militære. Tingulstad og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.5. november 1942 var han med et Catalina-fly ute på søk etter tre livbåter fra en torpedert konvoi. Flyet vendte ikke tilbake fra toktet.
Broren Gunnar Tingulstad falt under den allierte invasjonen i Italia i november 1944.


== Referanser ==


== Kilder ==
Våre falne 1939–1945; utgitt av Den norske stat 1949–51
Gyda Christensen

Gyda Christensen Hambro (født 21. mai 1872 i Kristiania, død 20. august 1964 samme sted) var en norsk skuespiller, danser, koreograf og teatersjef.
Hun var ved Christiania Theater 1894-1899 og 1920-28, ved Nationaltheatret 1899-1919 og som danser og i ledelsen ved Det Nye Teater 1928-45. Mellom 1936 og 1939 instruerte hun ved Nationaltheatret. Mellom 1909 og 1910 ga hun med Karl Nissen nyskapende Chopin-tolkinger og ble leder for Nationaltheatrets egen ballettskole, men måtte gå litt skole hos Emilie Walbom i København under hvis direksjon datteren Lillebil Ibsen debuterte 1911.  I 1937 regisserte hun filmen To levende og en død sammen med svigersønnen Tancred Ibsen.
Hun var født Gyda Martha Kristine Andersen. Hennes første ektemann, mellom 1893 og 1903, var ingeniør Georg Monrad Krohn. De fikk datteren skuespiller Lillebil Ibsen i 1899. 2. ektemann var teatersjef ved Nationaltheatret, Halfdan Christensen 1905-1922. Gyda Christensen var 3. gang gift med politiker Carl Joachim Hambro d.e. fra 1946.


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull 1940


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gyda Christensen på Internet Movie Database 
(no) Gyda Christensen hos Nationaltheatret 
(no) Gyda Christensen hos Sceneweb 
(en) Gyda Christensen på AllMovie 
(en) Gyda Christensen hos The Movie Database 
Gyda Christensen i Scenewebarkivet
«GYDA CHRISTENSEN». Nationaltheatrets forestillingsarkiv. Besøkt 14. februar 2020.
VM i friidrett 2009 – 100 meter hekk kvinner

Øvelsen 100 meter hekk damer ved VM i friidrett 2009 ble avholdt på  Olympiastadion i Berlin på 18. august og 19. august.
Christina Vukicevic representerte Norge i øvelsen og hadde 16. beste tid i semifinalene.


== Medaljevinnere ==


== Rekorder ==


== Kvalifikasjonskrav ==


== Program ==


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Kvalifisering: De 4 første utøverne i hvert forsøksheat er direktekvalifisert og ellers de 4 utøverne med de beste tidene gikk til semifinaler.


=== Semifinaler ===
Kvalifisering: De 2 første utøverne i hver semifinale er direktekvalifisert og ellers de 2 utøverne med de beste tidene gikk til finalen.


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Resultater forsøksheat IAAF Besøkt 21. august 2009
Resultater semifinaler  IAAF Besøkt 21. august 2009
Finaleresulateter IAAF Besøkt 21. august 2009
Monika Pyrek

Monika Zofia Pyrek-Rokita (født 11. august 1980 i Gdynia) er en polsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavhopp.


== Karrière ==
Pyreks gjennombrudd kom da hun i 1998 fikk sølv i VM for juniorer. I 2000 deltok hun ved Sommer-OL i Sydney, der hun tok seg videre til finalen, men endte på syvendeplass etter å ha klart 4,40. Hennes første medalje ved et mesterskap som senior kom under VM 2001 i Edmonton, der hun endte på tredjeplass etter å ha klart 4,55. De eneste som slo henne var Stacy Dragila og Svetlana Feofanova, som begge klarte 4,75. I 2002 vant hun bronse ved innendørs-EM i Wien, men ved EM utendørs i München lyktes hun ikke i å kvalifisere sig til finaleomgangen.
I 2003 vat hun bronse ved innendørs-VM i Birmingham, etter å ha klart 4,45. Denne gangen ble Feofanova og Jelena Isinbajeva hennes overmenn. Ved utendørs-VM i Paris samme år endte hun på fjerdeplass, etter å ha klart 4,55. Ved Sommer-OL 2004 i Aten fikk hun ytterligere en fjerdeplass, med samme høyde.
Sesongen 2005 startet hun med å vinne bronse ved innendørs-EM i Madrid, etter å ha klart 4,70. En plassering bedre ble det ved VM utendørs i Helsingfors, der hun greide 4,60. Hun var sjanseløs mot Isinbajeva, som hoppet ny verdensrekord med høyden 5,01. Ved EM 2006 i Göteborg ble det igjen sølv, denne gangen slått av Isinbajeva.
Ved VM 2007 i Osaka vant Pyrek ingen medalje, men endte på fjerdeplass med 4,75 –  samme høyde som sølv- og bronsevinnerne Kateřina Baďurová og Feofanova, men med færre riv. Medalje ble det imidlertid ved innendørs-VM 2008 i Valencia der 4,70 holdt til bronse etter Isinbajeva og USAs Jennifer Stuczynski.
Pyrek deltok også ved Sommer-OL 2008 i Beijing, der hun endte på femteplass, etter å ha klart 4,70. Hun deltok ved VM 2009, der hun vant sølv, etter sin landsmann Anna Rogowska.


== Personlig rekord ==
4,82 meter fra september 2007, satt ved en konkurranse i Stuttgart


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Monika Pyrek – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Monika Pyrek – Olympics.com 
(en) Monika Pyrek – Olympic.org 
(en) Monika Pyrek – Olympedia 
(en) Monika Pyrek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Monika Pyrek – Polens olympiske komité 
(en) Monika Pyrek – World Athletics 
(en) Monika Pyrek – Diamond League 
(en) Monika Pyrek – Track and Field Statistics
Antoine Béthouart

Marie Émile Antoine Béthouart (født 17. desember 1889 i Dole, død 17. oktober 1982 i Fréjus) var en fransk general som tjenestegjorde under første og andre verdenskrig.


== Liv og virke ==
Béthouart ble uteksaminert fra École spéciale militaire de Saint-Cyr og tjenestegjorde som troppsjef i det 159. alpine infanteriregimentet under første verdenskrig. Senere ble han rådgiver for den jugoslaviske hæren.
Etter det tyske angrepet på Norge i 1940 ledet Béthouart en fransk divisjon i Narvik-området.
Béthouart sluttet seg til de allierte ved ilandstigningen i Nord-Afrika i november 1942, men han ble arrestert av Vichyregimet den 10. november. Fire dager senere ble han befridd av de allierte. Senere tjenestegjorde han i Washington D.C. fram til november 1943 og deretter som stabssjef for den franske komitéen for fransk forsvar til august 1944, da han ble stabssjef i de Lattres Armé B. Den 1. september 1944 ble han sjef for det franske I korps i Armé B som han ledet fram til slutten av krigen.
Mellom 1946 og 1950 var han fransk øverstkommanderende i Østerrike. Han gikk ut av tjenesten i 1950.
Fra 1955 til 1971 var han senator i det franske senatet.Béthouart mottok en lang rekke militære og sivile utmerkelser, blant annet det norske krigskorset og storkors av St. Olavs Orden.I juni 2003 ble en bro i Innsbruck oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Antoine Béthouart www.ordredelaliberation.fr
(en) generals.dk
Erik Carlsen

Erik Carlsen (født 19. august 1937, død 26. august 2006) var en norsk lokalpolitiker for partiet Høyre.
Carlsen satt som ordfører i Tønsberg fra 1976 til 1993. Han ble i 2006 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.Plassen foran Tønsberg og Nøtterøy bibliotek, Erik Carlsens Plass, er oppkalt etter ham. I 2009 ble en byste av Carlsen reist her, utformet av kunstneren Per Ung.


== Referanser ==
Algonquin-toppen

Algonquin-toppen (Algonquin Peak) er den nest høyeste toppen i Adirondack-fjella og i delstaten New York i USA. Den ligger i Essex fylke, og har en høyde på 1559 meter over havet.Navnet er etter Algonquin-stammen. Det er imidlertid tvilsomt om denne stammen befant seg så langt sør som dette.Fjellet, som tilhører kjeden MacIntyre-fjella, er populært blant turgåere, og turen til topps langs den vanligste ruta er kortere, men atskillig brattere enn til toppen på Mount Marcy, det høyeste fjellet i området. Det store antallet besøkende har gjort skade på plantelivet, og det er derfor innført en del restriksjoner for vandrere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
USAs stednavndatabase
Algonquin-toppen hos peakbagger.com
Algonquin-toppen hos summitpost.org