jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
NIBOR

Norwegian Interbank Offered Rate (NIBOR)  er er en samlebetegnelse for norske pengemarkedsrenter på ulike løpetider; en uke, en måned, to måneder tre måneder, og seks måneder. NIBOR er ment å reflektere rentenivået som en bank krever for usikret pengemarkedsutlån i norske kroner til en annen bank. NIBOR benyttes som referanserente i interbank-markedet og i finansielle kontrakter som lån, verdipapirer og rentederivater, men også til analyseformål og til verdsetting av aktiva ved å kalkulere nåverdien av kontantstrømmer. 
NIBOR administreres av Norske Finansielle Referanser AS (NoRe), et heleid datterselskap av Finans Norge. NIBOR kalkuleres og publiseres av Global Rate Set Systems (GRSS). 
NIBOR beregnes og publiseres kl 12.00 CET/CEST hver dag det norske pengemarkedet er åpent (hver bankdag), og kalkuleres som et enkelt gjennomsnitt av rentene som sendes inn av NIBOR-panelbankene for hver løpetid. Beregningen utelater høyeste og laveste rente i henhold til NIBORs beregningsmetodikk. Rentene beregnes som årlige nominelle renter med faktisk antall dager i perioden dividert med 360 dager, og angis med to desimaler.
8. juli 2021 konkluderte EU-kommisjonen at NIBOR er en kritisk benchmark, jfr. Benchmark Regulation (EU), Artikkel 20 nr. 1 bokstav b). Vedtak ble fattet og innarbeidet i norsk lov 16. desember 2021. Vurderingen var basert på Finanstilsynetsinnspill til ESMA, der de konkluderte med at Nibor er av avgjørende betydning for finansiell stabilitet og markedsintegritet i Norge. Finanstilsynet viste til at NIBOR har stor innvirkning på driften av finansmarkedene i Norge, og på bedrifter og forbrukere slik rentene brukes i lån, forbruker kredittprodukter, rentederivater og investeringsfond.


== Se også ==
LIBOR


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NIBOR (Norwegian Interbank Offered Rate)® , om NIBOR fra nettstedet https://nore-benchmarks.com
Risikopåslagene i Nibor og andre lands interbankrenter Arkivert 1. november 2014 hos Wayback Machine.. Staff Memo fra Norges Bank
Tiraspol

Tiraspol (russisk og ukrainsk Тирáсполь/Tiraspol) er den nest største byen i Moldova og hovedstad og administrativt senter i den de facto selvstendige staten Transnistria. 
Byen ligger på østsiden av elva Dnister og har mye forskjellige lettindustri slik som produksjon av møbler og elektriske varer. 
Tiraspol ble grunnlagt av den russiske general Aleksandr Suvorov i 1792. Byen feirer sin årsdag 14. oktober. 
Tiraspol er vennskapsby med Trondheim.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tiraspol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Borgerleie

Et borgerleie eller kremmerleie var et fast tilholdssted for en borger som periodevis drev handel i landdistriktene, det vil si langt i fra den byen der de hadde sitt løyve. Borgere var handelsmenn fra byen, på Vestlandet og i Nord-Norge var det praksis Bergen eller Trondheim. Handelsmenn i slike borgerleier ble også kalt utliggere. Petter Dass skrev i 1680: «Udliggere, Kremmere, hvad Nafn de har...» Kjøpmennene i Bergen hadde monopol på handel med Nord-Norge på 1500-1600-tallet, monopolet ble opphevet i 1715. I Bergen stift og i Norge ellers var det på 1600-tallet forbud mot å drive handel på fast sted. Handel i strid med forbudet var utbredt. I 1702 fikk borgerne i Bergen løyve til å etablere kremmerleier utenfor byen. Mellom Bømlafjorden og Stad var kremmerleiet et fysisk gårdsbruk eid av en byborger og kremmerleiet var mellomstasjon for fisk som ble saltet og tørker før skiping til Bergen. På Sunnmøre var det på 1600-tallet etablert rundt 70 kremmerleier. I Nord-Norge ble bergenskjøpmenn som overvintret kalt utliggere. Kremmerleiene ble normalt lagt helt på kysten for å komme nærmest mulig fiskefeltene. Retten til et kremmerleie ble ofte omsatt. For eksempel kjøpte Hans Krohn i 1772 Lokøy (som også var gjestgiveri) på vestsiden av Sotra da forrige eier Hans Ravel døde.På 1600-tallet begynte handelsborgere fra Bergen og Trondheim å handle i Nord-Norge som «uteliggerborgere». Opprinnelig hadde de tillatelse til å drive slik handel i sommerhalvåret, men etter hvert slo de seg mer fast ned på handelssteder langs kysten. Dette bidro til utvikling pengehusholdning i Nord-Norge. For eksempel til Forvik på Helgeland kom handelsmennene vanligvis i slutten av mai. Noen leide seg inn hos fastboende, andre bodde i båten sin. Flere handelsmenn utover på 1600-tallet førte til konkurranse. I Forvik lå det i 1670 to borgere. Reglene innebar at borgerleiene skulle ligge med minst 1 mils avstand og på 1600-tallet ble dette innskjerpet. Handelsmennene måtte betale avgift for borgerleiet. Noen bygslet gårder og mente derfor at de hadde rett til å bli der også om vinteren. Handelsborgerne i Trondheim førte ofte med seg basisvarer som korn, malt, salt, tjære, tøy og klær, og dessuten luksusvarer som kniplinger, brennevin og tobakk.Bekkjarvik og Kvalvåg i Austevoll omtales som gamle kremmerleier.Ordet kommer av borgar, fra lavtysk bymann, og lægje, av norrønt lægi som betyr liggjestad.


== Se også ==
Liste over norske handelssteder


== Referanser ==
Marion V. Williams

Dr. Marion V. Williams er en barbadisk økonom, som var sentralbanksjef i Barbados' sentralbank fra 1999 til 2009, da DeLisle Worrell overtok stillingen. 


== Utdanning og yrkeserfaring ==
Williams har en mastergrad i økonomi fra University of the West Indies, og en doktorgrad fra University of Surrey. 
Hun jobbet i sentralbanken fra 1973, og har vært rådgiver, seniorrådgiver og visesentralbanksjef før hun ble sentralbanksjef. Før hun begynte i sentralbanken har hun ledet hun Det østkaribiske valutarådet, forgjengeren til Den østkaribiske sentralbanken. 
Hun er medlem av flere bransjeorganisasjoner. Hun er Fellow of the Institute of Bankers (FCIB), medlem av Barbados Economics Society og Association of Caribbean Economists. I tillegg er hun leder av Barbados Institute of Banking and Finance. 


== Bøker ==
1996 – Liberalising a Regulated Banking System, the Caribbean Case (ISBN 9781859724323)
2001 – Managing Public Finances in a Small Developing Economy: The Case of Barbados (ISBN 9780275970314)
2005 – Strategic repositioning : a Caribbean perspective on economic policy making


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
Wendy Craigg

Wendy Craigg er en bahamansk økonom. Hun var sentralbanksjef i Bahamas' sentralbank fra 1. juni 2005 til desember 2015. Som sentralbanksjef var hun også styreformann i sentralbanken. 
Hun er gift med Anthony Craigg.


== Utdanning og yrkeskarriere ==
Craiggs utdanning startet med St. Augustine's College i Nassau på Bahamas. Etter dette gikk hun ved College of Mount Saint Vincent i New York, her ble hun Bachelor of Arts i økonomi. Hun har også en Master of Business Administration fra University of Miami. Hun har også utdanning fra Fordham University, der hun ble Master of Arts i Økonomi. 
Craigg tiltrådte Bahamas' sentralbank i 1978 og har hatt en rekke stillinger i forskningsavdelingen der. 10. september 1997 ble hun utnevnt til assisterende sentralbanksjef. I sentralbanken har hun publisert en rekke artikler om økonomi, og har vært involvert i en rekke initiativer for å forbedre kvaliteten på innenlandske banktjenester, inkludert den pågående moderniseringen av betalingessystemet og det nye Automated Clearing House (ACH). 
Hun har vært viseformann i verdipapirsentralen på Bahamas (Securities Commission of the Bahamas) siden 1. juni 2005. I tillegg er hun direktør i Bahamas' National Insurance Board, med-formann i Handelskommisjonen (Trade Commission), styremedlem i det Karibiske senteret for monetære studier (Caribbean Centre for Monetary Studies) og forhandlingsansvarlig for Bahamas inn mot den foreslåtte frihandelsavtalen Free Trade Area of the Americas. 
Hun gikk av som sentralbanksjef 31. desember 2015, og ble erstattet av John A. Rolle i januar 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon hos Securities Commission (arkivert)
Presentasjon hos sentralbanken (arkivert)
René Bazin

René François Nicolas Marie Bazin (26. desember  1853 – 19. juli  1932) var en fransk forfatter. Han virket som jusprofessor ved det katolske universitet i Angers.


== Liv og virke ==
René Bazin ble født i Angers i regionen Pays de la Loire, studerte jus i Paris og da han kom tilbake til Angers ble han professor i jus ved det katolske universitetet. Han bidro til tidsskrifter i Paris med en rekke skisser fra det provinsielle livet og reisebeskrivelser.
Han forfattet godt over 40 romaner, fortellinger og reiseskildringer. Han skrev Stephanette (1884), men det var først med Une tache d'encre (1888) som gjorde han kjent blant det romanlesende publikum og som en fikk en pris fra Académie française (Det franske akademi). Han skrev i 1899 med bonderomanen La terre qui meurt, påvirket av Maurice Barrès og en del av Paul Bourgets senere forfatterskap. Boken var et uttrykk for både bonderomantikken og regionalismen. Blant Bazins mange senere bonde- og reiseskildringer betraktes hans patriotiske Les Oberlé (1901) som blant hans beste. Det kom i høyt opplag og ble oversatt til mange språk. Også hans sosialkritiske romaner som De toute son âme (1908) fant raskt en bred leserskare. Hans tenkning var dypt forankret i og preget av en tradisjonell og jordnær katolisisme.
Akademiet gjorde ham til medlem den 28. april 1904.


== Bibliografi ==
1884: Stéphanette
1888: Une tâche d'encre
1892: La Sarcelle bleue
1893: Madame Corentine
1894: Les Italiens d'Aujourd'hui
1895: Terre d'Espagne
1899: La terre qui meurt, oversatt til norsk av Karen Grude Koht: Naar Jordi Øydest, 1913
1899: Croquis de France et de l'Orient
1901: Le guide de l'Empereur
1901: Les Oberlé
1902: L'enseigne de vaisseau Paul Henry
1903: Donatienne
1904: Récits de la plaine et de la montagne
1905: Le duc de Nemours
1905: L'Isolée
1906: Questions littéraires et sociales
1906: Croquis italiens
1907: Le blé qui lève
1908: Mémoires d'une vieille fille
1909: Le mariage de Mademoiselle Gimel
1910: La Barrière
1911: Douce France
1912: Davidée Birot
1913: Nord-Sud, notes de voyage
1914: Gingolph l'abandonné
1915: Pages religieuses
1916: Aujourd'hui et demain
1917: La Campagne et la Guerre. Notes d'un amateur de couleur
1917: La Closerie de Champdollent
1919: Les nouveaux Oberlé
1921: Charles de Foucauld, explorateur du Maroc, ermite au Sahara 
1922: Il était quatre petits enfants
1924: Le conte du triolet
1926: Baltus le Lorrain
1926: Paysages et pays d'Anjou
1928: Pie X
1929: Le roi des archers
1931: Magnificat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om René Bazin i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Michael Lightbourne

Michael Lightbourne er en bahamansk økonom. Han var visesentralbanksjef i Bahamas' sentralbank fra juni 2007 til juni 2017. 
Lighthouse er utdannet ved St. Augustine's College i Nassau. Etter dette tok han en Bachelor of Arts i Regnskap og økonomi ved Middlesex University i Storbritannia, deretter fullføre han sin MBA i økonomistyring ved City University Business School i London. 
Han har også tidligere jobbet for sentralbanken; han jobbet i avdelingen for banktilsyn (Bank Supervision Department) fra 1983 til 1991. Før dette jobbet han for RoyWest Trust Corporation of The Bahamas (i dag S G Hambros Bank & Trust), der han var ansatt 1977-1982. 
Før han ble visesentralbanksjef jobbet han som manager for et større forsikringsselskap, og før dette Account Manager for RBC Royal Bank i Canada, der han ledet kundeporteføljer i både privat og offentlig sektor. Da hans periode utgikk i juni 2017 overtok Derek Rolle denne stillingen. 
Han er gift og har to barn. 


== Eksterne lenker ==
Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (arkivert)
Belinda Carlisle

Belinda Jo Carlisle (født 17. august 1958 i Hollywood, California) er en Grammy Award-nominert amerikansk sanger.
Carlisle er vokalist i bandet The Go-Go's, og har også hatt en karriere som soloartist. Hun er best kjent for sangen «Heaven Is a Place on Earth» fra musikkalbumet Heaven on Earth (1987), som gikk til topps på singlelistene i flere land, deriblant Storbritannia og USA


== Diskografi ==
The Go-Go's

Beauty And The Beat (1981)
Vacation (1982)
Talk Show (1984)
God Bless the Go-Go’s (2001)Solo

Belinda (1986)
Heaven on Earth (1987)
Runaway Horses (1989)
Live Your Life Be Free (1991)
Real (1993)
A Woman and a Man (1996)
Voilà (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Belinda Carlisle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Belinda Carlisle på Internet Movie Database 
(en) Belinda Carlisle hos The Movie Database 
(en) Belinda Carlisle hos Internet Broadway Database 
(en) Belinda Carlisle på Apple Music 
(en) Belinda Carlisle på Discogs 
(en) Belinda Carlisle på MusicBrainz 
(en) Belinda Carlisle på SoundCloud 
(en) Belinda Carlisle på Spotify 
(en) Belinda Carlisle på Songkick 
(en) Belinda Carlisle på Last.fm 
(en) Belinda Carlisle på Genius — sangtekster 
(en) Belinda Carlisle på AllMusic 
Belinda Carlisle på Twitter 
Belinda Carlisle på Facebook 
Belinda Carlisle på Instagram 
Belinda Carlisle på YouTube
Veitel Heine Ephraim

Nathan Veitel Heine (Chaim) Ephraim (født 1703 i Berlin, død 16. mai 1775 samme sted) var formann for den jødiske menigheten i Berlin og kongelig prøyssisk «hoffjøde» (Hoffaktor), samt eier av flere gull- og sølvsmedvirksomheter. Veitel er ikke noe fornavn, men et middelaldersk uttrykk for «sønn», dvs. at Veitel Heine er en oversettelse av bar chaim, «sønn av Chaim (Heine)».
Han bidro til å finansiere syvårskrigen (1756–1763), og inndrev krigskontribusjon. Ephraim bygget et stort palé i Berlin, Ephraimpaleet, som ble ferdigstilt i 1766. I forbindelse med en kanalutvidelse i 1935 ble bygningen tatt ned, og først satt opp igjen mellom 1985 og 1987 på nesten samme sted. Rokokkopaléet har siden 1987 vært disponert av Märkisches Museum.
Sammen med Daniel Itzig forsøkte han i 1761 å grunnlegge en skole for fattige barn, men lyktes ikke med dette. I sitt testamente fra 1774 testamenterte han midler til en jødisk skole, som åpnet i 1783 under navnet Veitel Heine Ephraimsche Lehranstalt og eksisterte frem til nazistenes maktovertagelse. I oktober 2005 ble 83 spesielt verdifulle bind fra denne læreanstaltens bibliotek, som stammet fra rabbineren Yehuda Aschkenasy i Hilversum (Nederland), gitt til Universität Potsdam.
Ephraim er begravet på Jüdischer Friedhof Berlin-Mitte.
Hans sønn Benjamin Veitel Ephraim (1742−1811) falt i unåde hos den prøyssiske regjeringen, og døde fattig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Veitel Heine Ephraim i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Abraham ibn Daud

Abraham ibn Daud (født 1110 i Córdoba, død 1180 i Toledo; hebraisk: אברהם אבן דאוד) var en jødisk kronikør (historiker), filosof og astronom, og den første jødiske aristoteliker før Maimonides.


== Liv og verk ==
Abraham ibn Daud eller Avraham ben David ha-Levi var sefardisk jøde, og barnebarn av Isaac ben Baruch Albalia. Han vokste opp hos onkelen på morssiden, Baruch ben Isaac Albalia, i Granada. Baruch ben Isaac Albalia underviste nevøen i Halakhá, filosofi og astronomi.
Sammen med Dominicus Gundissalinus oversatte Abraham ibn Daud arabiske vitenskapelige og filosofiske tekster til latin. Mellom 1160 og 1161 skrev han Sefer ha-Kabbalah («overleveringens bok»), samt bøkene Dibre malkej Jisra'el be-Bajjit schnej (en kronikk over israelittiske konger) og Zikron dibre Romij (en kronikk over Romas historie).
Verket Sefer ha-Kabbalah sammenfatter Israels historie, og belegger den uavbrutte overleveringen av jødisk tradisjon frem til forfatterens tid (1146).
I boken Zikron dibre Romij argumenterer han for at Konstantin hadde forfalsket Det nye testamente. Al-aqida al-Rafi'a er et forsøk på å harmonisere tro og vitenskap, og er et jødisk filosofisk verk som er preget av aristoteliske tanker.


== Utgaver og oversettinger ==
G.D. Cohen (red.): Sefer Ha-Qabbala: The Book of Tradition by Abraham Ibn Daud. Philadelphia 1967.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Resianne Fontaine: IBN DAUD, ABRAHAM BEN DAVID HALEVI. I Encyclopaedia Judaica. 2. opplag. Bind 9, Detroit/New York o.a. 2007, ISBN 978-0-02-865937-4, S. 663–665
Hermann Greive: Abraham ibn Daud. I Theologische Realenzyklopädie (TRE). Bind 1, de Gruyter, Berlin/New York 1977, ISBN 3-11-006944-X, s. 388–389.


== Eksterne lenker ==
Resianne Fontaine: Abraham Ibn Daud i Edward N. Zalta (red.): Stanford Encyclopedia of Philosophy
Jacob Guttmann: ABRAHAM IBN DAUD (=DAVID) HA-LEVI i  Jewish Encyclopedia, bind 1, 1901–1906, s. 101–103
Håkon Mjøen

Håkon Mjøen (født 5. november 1944 i Oppdal) er en norsk, tidligere alpinist. Han kjørte slalåm og storslalåm.
Mjøen vant til sammen 8 NM-gull i perioden 1966-1970. I 1966 og i 1967 vant han disiplinene storslalåm, slalåm og kombinasjon, i 1968 vant han storslalåm og i 1970 vant han slalåm.Mjøens fremste plassering i verdenscupen var en andreplass i slalåm 14. januar 1968 under Lauberhornrennene i Wengen. Han har i tillegg en tredjeplass i slalåm fra det første verdenscuprennet i Kirkerudbakken i Bærum i 1968, og ytterligere seks plasseringer blant de 10 fremste.
Under OL 1968 i Grenoble lå Mjøen på tiendeplass etter første omgang. Etter andre omgang hadde Mjøen beste tid, og en stund trodde man at han var gullvinneren. Det viste seg imidlertid at Mjøen hadde kjørt utenom to porter i den tykke tåka, og han ble derfor diskvalifisert. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hyldmo, Endre (1992). Trøndergull : Trøndelags vinter-OL-historie. Melhus: Snøfugl. ISBN 82-7083-196-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Håkon Mjøen – Olympedia 
(en) Håkon Mjøen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Håkon Mjøen – FIS (alpint) 
(en) Håkon Mjøen – ski-db.com
Bokserne

Bokserne, eller Selskapet for de rettskafne og harmoniske knyttnever (kinesisk: 义和团, pinyin: Yìhétuán) var et hemmelig selskap grunnlagt i Pingyuan det nordøstre hjørnet av provinsen Shandong i Kina. De satte i gang bokseropprøret mot slutten av 1800-tallet, et opprør som opprinnelig hadde en innretning som godt kunne ha rammet Qing-dynastiets styre, men som snart fokuserte på å utradere alt utenlandsk, inklusive den kristne religion, fra Kina. Bokserne begynte sine herjinger i Shandong, men spredte seg etterhvert over flere provinser, og særlig i Zhili. 
Grunnen til at bokserne ikke ble noen fare for Qing-regimet synes å ha vært manipulative grep fra krefter innen keiserhoffet, slik at boksere og i alle fall store segmenter innen de keiserlige militærstyrker stod sammen om et program som gikk ut på å støtte Qing-regimet og knuse alt utenlandsk.
Opprøret slo feil etter intervensjon fra åttenasjonsalliansen bestående av syv vestmakter og Japan. 


== Litteratur ==
Joseph W. Esherick: The Origins of the Boxer Uprising, Berkeley: University of California Press, 1987. ISBN 0520064593
3 Juno

3 Juno (symbol: ) er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Juno. Den ble oppdaga den 1. september 1804 av Karl Ludwig Harding fra Lilienthal. Den er oppkalt etter den romerske gudinnen Juno.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 3 Junos baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 3 Junos oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
5 Astraea

5 Astraea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 8. desember 1845 av Karl Ludwig Hencke fra Drezdenko.  Den er oppkalt etter den greske mytologiske skikkelsen Astraia – stjernejomfruen.


== Eksterne lenker ==
(en) 5 Astraeas baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 5 Astraeas oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
6 Hebe

6 Hebe er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 1. juli 1847 av Karl Ludwig Hencke fra Drezdenko. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Hebe.


== Eksterne lenker ==
(en) 6 Hebes baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 6 Hebes oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
7 Iris

7 Iris er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 13. august 1847 av John Russell Hind fra George Bishop's Observatory, Regent's Park. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Iris.


== Eksterne lenker ==
(en) 7 Irisʼ baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 7 Irisʼ oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
8 Flora

8 Flora er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 18. oktober 1847 av John Russell Hind fra George Bishop's Observatory, Regent's Park. Den er oppkalt etter den romerske gudinnen Flora.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 8 Floras baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 8 Floras oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
9 Metis

9 Metis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 25. april 1848 av Andrew Graham fra Markree Observatory. Den er oppkalt etter den greske mytologiske skikkelsen Metis.Metis er også navnet på en av Jupiters måner.


== Eksterne lenker ==
(en) 9 Metisʼ baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 9 Metisʼ oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
10 Hygiea

10 Hygiea er en hovedbelteasteroide. Den er navneopphavet til asteroidefamilien Hygiea. Den ble oppdaga den 12. april 1849 av Annibale de Gasparis fra Osservatorio Astronomico di Capodimonte. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Hygiea.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 10 Hygieas baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 10 Hygieas oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
11 Parthenope

11 Parthenope er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. mai 1850 av Annibale de Gasparis fra Osservatorio Astronomico di Capodimonte. Den er oppkalt etter en av sirenene fra gresk mytologi.


== Eksterne lenker ==
(en) 11 Parthenopes baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 11 Parthenopes oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»
12 Victoria

12 Victoria er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 13. september 1850 av John Russell Hind fra George Bishop's Observatory, Regent's Park. Offisielt oppkalt etter den romerske gudinnen Victoria, i tråd med tradisjonen med å gi asteroider navn etter mytologiske kvinneskikkelser. Navnevalget vakte reaksjoner siden det ble sett som en snikoppkalling etter den britiske dronning Victoria, men ble likefullt akseptert.


== Eksterne lenker ==
(en) 12 Victorias baneparametre hos JPL Small-Body Database 
(en) 12 Victorias oppføring hos Minor Planet Center 
Minor Planet Center – «Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets»