jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Signicat

Signicat er et norsk teknologiselskap som leverer nettbaserte digitale identitetstjenester til offentlig og privat sektor. Selskapet tilbyr løsninger for elektronisk identifikasjon, autentisering, elektronisk signatur og andre identitetstjenester for bransjer med høye regulatoriske krav. Hoveddelen av kundene kommer fra finansbransjen. 
Signicat har hovedkontor i Trondheim, og avdelingskontorer i en rekke europeiske byer, herunder Oslo, Bergen, København, Stockholm, Esbo, Rotterdam, Brussel, Frankfurt, Lisboa og București.Signicat er et spin-off selskap fra Kantega og porteføljeselskap av Viking Venture og Nordic Capital. Det er eid av de opprinnelige Kantega-aksjonærene gjennom selskapet Secure Identity Holding, Viking Venture, Nordic Capital og nåværende og tidligere ansatte.


== Historie ==
Signicat har sitt utspring i det norske IT-selskapet Kantega, som i 2005 etablerte en tjeneste som tilbød elektronisk signatur og sikker innlogging med ulike typer  eID i nettskyen.Denne satsingen ble i 2006 organisert som et heleid datterselskap under navnet Kantega Secure Identity. Datterselskapet ble i 2007 skilt ut som selvstendig selskap under navnet Signicat.I 2008 gikk investeringsselskapet Viking Venture inn på eiersiden i Signicat med 10 millioner kroner. Disse midlene brukte Signicat til å etablere lokale salgskontorer i Danmark, Sverige og Finland. Signicat ble etterhvert en dominerende leverandør innen digital identitet og signatur for nordiske finansinstitusjoner.Signicat etablerte seg i land utenfor Norden, og i Nederland inngikk selskapet partnerskap med Rabobank for Rabo Identity Services, en bankledet Digital Identity Service Provider som ble lansert 2017. Siden den gang har Signicat gradvis etablert seg i flere andre ledende europeiske markeder.  
Juli 2019 kjøpte Signicat den norske identitetsspesialisten Idfy, og i 2020 kjøpte Signicat den nederlandske identitetsspesialisten Connectis. I 2021 kjøpte selskapet den spanske aktøren ElectronicID.


== Teknologi ==
Gjennom sin digitale identitetsplattform (Digital Identity Platform) tilbyr Signicat løsninger for digitale identitetsjenester. Bedrifter kan koble seg opp mot kundene sine ved å overholde sikkerhetskrav og Hvitvaskingsdirektivet. 
Signicats plattform inkluderer tilkoblinger til over 30 elektroniske ID-er, innlogging med sosiale plattformer samt verifiseringsmetoder som dokumentskanning, ansiktsgjenkjenning og to-veis videoverifisering.


== Utmerkelser ==
I 2021 ble Signicat kåret av Financial Times til et av de raskest voksende selskapene i Europa. I 2019 vant Signicat og Rabobank flere priser, inkludert Celent Model Bank Award, Financial Innovation Award og Banking Technology Award.
Andre priser har inkludertBanking Technology Awards (2020), World eID & Cybersecurity Innovation Award (2017), Deloitte Norwegian Technology Fast 50 List (2017), Smart Security Week Innovation Award (2017), Florin Awards (2018), Norwegian Fintech Achievement Award (2017), Future Payments 2013 og Cards Payments Innovation Award (2013).


== Referanser ==
Alfa sko

Alfa sko (tidligere Alfa Skofabrik AS) er en norsk leverandør av fottøy. Alfa Skofabrik holder til i Mohagalia 1 på Jaren og eies av investeringsselskapet Katalysator.


== Eksterne lenker ==
Alfa skos nettside
Estlands herrelandslag i ishockey

Estlands herrelandslag i ishockey representerer Estland i ishockey for herrer. Den første kampen ble spilt den 20. februar 1937 i Helsingfors, der de tapte 1-2 mot Finland.


== VM-turneringer ==


== VM-statistikk ==


=== 1993-2006 ===


=== 2007- ===


== Referanser ==
Toijala

Toijala er en tidligere bykommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen hadde 8 299 innbyggere i 2004, og arealet var 51 km². Toijala var en finskspråklig kommune.
Toijala er et viktig jernbaneknutepunkt mellom Åbo-Toijala-banen og Helsingfors-Tammerfors-banen.
I 2007 ble kommunene Toijala og Viiala slått sammen til den nydannede Ackas kommune.
Viiala

Viiala er en tidligere kommune i landskapet Birkaland i Finland. Kommunen hadde 5 372 innbyggere i 2004, og arealet var 51 km². Viiala var en finskspråklig kommune.
I 2007 ble kommunene Viiala og Toijala slått sammen til den nydannede Ackas bykommune.
Grand Moff Tarkin

Guvernør Wilhuff Tarkin eller Grand Moff Wilhuff Tarkin er en fiktiv figur i Star Wars-universet og deler en hovedrolle med Darth Vader i Star Wars Episode IV: Et nytt håp. Han ble portrettert av den avdøde britiske skuespilleren Peter Cushing i denne filmen. En yngre utgave av figuren gjør en kort gjesteopptreden i Star Wars Episode III: Sithene tar hevn hvor han er portrettert av Wayne Pygram. I Star Wars radiohørespillserie ble han spilt av Keene Curtis. Wilhuff Tarkin har blitt kalt for «en av de mest formidable skurker i Star Wars-historien».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Wilhuff Tarkin hos Wookieepedia: a Star Wars Wiki
Ola Svensson

Ola Nils Håkan Svensson bedre kjent under artistnavnet Ola (født 23. februar 1986 i Lund) er en svensk pop-sanger. Ola ble først kjent gjennom den svenske utgaven av Idol i 2005.


== Diskografi ==


=== Album ===
2005 – My Own Idol – Idol 2005
2006 – Given to Fly
2007 – Good Enough
2008 – Good Enough – The Feelgood Edition


=== Singler ===


== Eksterne lenker ==
(en) Ola Svensson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ola Svensson på Internet Movie Database 
(en) Ola Svensson hos The Movie Database 
(en) Ola Svensson på Discogs 
(en) Ola Svensson på MusicBrainz 
(en) Ola Svensson på Songkick 
(en) Ola Svensson på Genius — sangtekster 
Ola Svensson på Twitter 
Ola Svensson på Facebook 
Ola Svensson på YouTube
Finlands herrelandslag i ishockey

Finlands herrelandslag i ishockey (Leijonat) er det nasjonale ishockeylaget til Finland, og representerer landet i internasjonale ishockeyturneringer. Landslaget blir administrert av Finlands Ishockeyforbund, som ble opprettet i 1929. Finland har vært medlem av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) siden 1928.
Siden Finland debuterte ved ishockey-VM 1939 har de deltatt i samtlige VM- og OL-turneringer bortsett fra VM i 1947, 1950 og 1953 og OL i 1948 og 1956, der de ikke stilte. Fram til slutten av 1980-årene tilhørte Finland en av de svakere lagene i A-VM, men siden da har de nytt stor suksess, med VM-gull i 1995 i Sverige, i 2011 og 2019 i Slovakia samt OL-gull i Beijing i 2022 og OL-sølv i 1988 i Calgary og 2006 i Torino som høydepunkter.


== Historie ==
Den første offisielle landskampen ble spilt den 30. januar 1928 i Helsingfors, der man tapte hele 1-8 mot Sverige. Finland deltok i VM første gang i 1939.
Fram til slutten av 1980-tallet tilhørte Finland en av de dårligere lagene i A-VM, og fra 1970 anså mange det som at Finland bare brydde seg om å vinne kampene mot Sverige. I nyere tid har de blitt ansett som et av veteranene i A-VM, med stor suksess og med VM-gull i 1995 i Sverige og i 2011 i Slovakia som høydepunkter.
Etter en stabil innsats i World Cup 2004 kunne Finland ta hjem gruppeseieren foran Sverige, og fikk da møte Tyskland i kvartfinalen. Etter en god innsats mot Tyskland bar det videre til semifinale mot USA. Kampene ble spennende i den siste perioden, da det stod 1-0 til USA til det gjenstod en periode. Men Olli Jokinen kunne etter 5.04 i den tredje perioden score etter en retur fra den amerikanske målvakten Robert Esche, før Saku Koivu scoret 2-1 målet. Sluttminuttene var dominert av USA, men Finlands gode målvakt Miikka Kiprusoff tok alt, og finalen ventet for Finland. Den finske treneren fastslo etter kampen at det var «det største som har hendt Finlands hockeyhistorie».
I finalen ble det likevel tap mot Canada med 3-2.


== Drakter ==


== Resultater i mesterskap ==


=== Olympiske leker ===


=== Canada Cup ===
Canada Cup 1976 – 6.-plass
Canada Cup 1981 – 5.-plass
Canada Cup 1984 – Ikke kvalifisert
Canada Cup 1987 – 6.-plass
Canada Cup 1991 – 3.-plass


=== World Cup i ishockey ===
World Cup 1996 – Tapte kvartfinalen
World Cup 2004 – Tapte finalen


=== Ishockey-VM ===


== Trenerstab ==


== Laget ==


=== Spillerstall under ishockey-VM 2015 ===


=== Spillerstall under vinter-OL 2014 ===


== Statistikk og rekorder ==


=== Første kamp ===
 Sverige 8 – 1 Finland (Privatlandskamp – Helsingfors i Finland; 29. januar 1928)


=== Største seire ===
 Finland 20 – 1 Norge (Privatlandskamp – Tavastehus i Finland; 12. mars 1947)


=== Største tap ===
 Canada 24 – 0 Finland (VM – Oslo i Norge; 3. mars 1958)


=== Flest landskamper ===
██ Aktive spillere på landslaget


== Referanser ==
Kine Kvalsvik

Kine Kvalsvik (født 17. februar 1987 i Luster) er en norsk fotballspiller. Kvalsvik begynte karrieren i Luster, før hun via lokale fotballag dro til Kaupanger Idrettslag, det mest nærliggende laget for seniorkvinner i hjemfylket Sogn og Fjordane. I 2008 debuterte hun i Sandviken, og scoret 20 mål da laget overlegent vant 1. divisjon 2008. I Kvalsviks første sesong i Toppserien scoret hun ni mål, men greide ikke å hindre at laget rykket ned etter å ha tatt beskjedne 11 poeng. I desember 2009 meldte Kvalsvik overgang til Røa Idrettslag.Kvalsvik har vært med på U23-landslaget, og spilte blant annet da Norge slo Tyskland i en firenasjonsturnering i Sarpsborg i 2008.


== Referanser ==
Berger skole

Berger skole finnes flere steder i Norge:

Berger skole (Asker) - Akershus amts første husstellskole 1889–1917
Berger skole (Bærum)
Berger skole (Nesodden)
Berger skole (Rendalen)
Berger skole (Svelvik)
Pongal

Pongal er en tamilsk sekulær høytid som feires 14. januar eller 15. januar i henhold til tamilske kalender. Denne dagen er med nye klær, pynt og festligheter. Feiringen inneholder også leker og konkurranser for barn og voksne.
Pongal betyr «koke over». En del av seremonien er å la melken koke over i retning mot sola. Grøten lages av den første risavlingen, med palmesukker. Grøten kokes utendørs med vedovner. Det lages vakre mønster ved inngangspartiene, med ris som fuglene fortærer etter hvert. Tamiler fra alle religioner feirer pongal. 
Pongal er en takkefest for sola som gir årstider, avlinger og liv. Dagen etter er det tid for takkefest for kyr som pløyer jorda, gir gjødsel og melk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
www.pongalfestival.org
Wolfgang Wedde

Wolfgang Wedde er en norsk karatespesialist, skuespiller og stuntkoordinator. Wedde er kjent for Wolfgang Weddes Institutt, som var en av de tre første karate- og taekwondoklubbene i Oslo. Han var også en av initiativtakerne til Norges Karateforbund.Wedde har vært med i noen filmer, enten som skuespiller eller som stuntkoordinator.


== Filmografi ==


=== Skuespiller ===
Plastposen (1986)
Blücher (1988)


=== Stuntkoordinator ===
Budbringeren (1997)
Amatørene (2001)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Wolfgang Wedde på Internet Movie Database 
(sv) Wolfgang Wedde i Svensk Filmdatabas 
(en) Wolfgang Wedde hos The Movie Database
Grammypris for beste Metal-band

Grammyprisen for Beste Metal-band har blitt utdelt siden 1989, først under navnet Best Hard Rock/Metal Performance Vocal or Instrumental (Beste hardrock/metal-band vokalt eller instrumentalt. I 1992 og 1994 ble den utdelt under navnet Best Metal Performance with Vocal (Beste metal-band med Vokalist).
Forskjellen på heavy metal og hardrock kan være vanskelig å definere, Metallica, Rage Against the Machine og Soundgarden har for eksempel vunnet priser i begge kategoriene. I 2012 ble den kategorien slått sammen med beste hardrock-band til en ny kategori som ble kalt beste hardrock- og metal-band etter noen endringer. I 2014 opphørte den kategorien, slik at beste Metal-band gjenoppstod, og at hardrock-opptredener ble ofte kategorisert under Grammypris for beste rockeband.
Metallica har flest Grammypriser i den kategorien, med seks statuetter. Tool har blitt tildelt prisen tre ganger, mens Black Sabbath, Nine Inch Nails og Slayer har blitt tildelt prisen to ganger. Industrial-bandet Ministry har flest nominasjoner uten å vinne, med seks nominasjoner, mens Megadeth har flest nominasjoner før deres første Grammypris, hvor de vant på deres tiende forsøk i 2017. Poppy ble den første og eneste kvinnelige soloartisten til å bli nominert i denne kategorien i 2021, over 30 år etter at kategorien ble opprettet.
I tabellene under viser år til året prisen ble delt ut. Dette vil si at prisen deles ut for musikk som ble gitt ut året før.


== Vinnere og nominerte ==


=== 1980-tallet ===


=== 1990-tallet ===


=== 2000-tallet ===


=== 2010-tallet ===


=== 2020-tallet ===


== Rekorder ==
Vunnet flest ganger
1. Metallica – vunnet 6 ganger
2. Tool – vunnet 3 ganger
3. Black Sabbath, Nine Inch Nails, Slayer – vunnet 2 ganger
Flest nominasjoner
1. Megadeth – 10 nominasjoner
2. Metallica, Slipknot – 8 nominasjoner
3. Korn, Ministry – 6 nominasjoner
4. Anthrax, Slayer – 5 nominasjoner
5. Judas Priest, Lamb of God, Mastodon, Motörhead, Pantera, Soundgarden – 4 nominasjoner
Flest nominasjoner uten å vinne
1. Ministry – 6 nominasjoner
2. Anthrax – 5 nominasjoner
3. Lamb of God, Pantera, Rob Zombie – 4 nominasjoner
4. Killswitch Engage, Mastodon, Stone Sour, White Zombie – 3 nominasjoner
5. August Burns Red, Code Orange, Marilyn Manson, Rammstein, Shadows Fall – 2 nominasjoner


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Grammy Award for Best Metal Performance». Los Angeles Times. Besøkt 8. desember 2009. 
«Grammy 2008 Winners List». MTV News. 10. februar 2008. Besøkt 8. desember 2009. 
«Grammy 2009 Winners List». MTV News. 8. februar 2009. Besøkt 8. desember 2009.
Aristarkh Lentulov

Aristarkh Vasiljevitsj Lentulov (russisk; Аристарх Васильевич Лентулов; født 4. januar 1882, død 15. april 1943) var en framstående russisk avantgarde-maler inspirert av kubismen, som også laget kulisser til teateroppsetninger.


== Liv og gjerning ==
Aristarkh Lentulov ble født i byen Nizjnij Lomov nær Penza. Faren var landsbyprest. Aristarkh studerte kunst ved kunstskoler i Penza og i Kiev fra 1897 til 1905, og deretter fikk han i 1906 privatundervisning hos Dmitrij Kardovskij i St. Petersburg.
Han bodde i Moskva fra 1909 og var der en av grunnleggerne av en gruppe kunstnere og utstillere av avantgarde-kunst. Gruppen var aktiv frem til den ble oppløst i 1916.
I årene 1910 og 1911 studerte Lentulov ved atelierene Le Fauconnier og La Palette-akademiet i Paris. Under oppholdet ble han kjent med flere franske samtidskunstnere som Albert Gleizes, Jean Metzinger, Fernand Léger og Robert Delaunay. Etter å ha lært seg male-prinsippene til fauvistene og kubistene, utviklet han sin egen unike og fargerike malestil. Senere, etter tilbakekomsten til Russland i 1912, øvde han stor innflytelse på det som skulle bli russisk futurisme og i særlig grad kubofuturisme. Vasilij Kandinskij og Kasimir Malevitsj ble begge påvirket av Lentulov.
Fra tiden før oktoberrevolusjonen var Lentulov involvert i ulike teaterprosjekter, han var scenograf på oppsetninger ved Kamernij-teatret (De lystige koner i Windsor, 1916) og på Aleksandr Skrjabins Prometheus på Bolsjojteateret i 1919.
I 1928 kom Lentulov med i Kunstnerforbundet for Moskva, hvor han møtte igjen kunstnere som han hadde samarbeidet med i årene 1912-16. Han ble leder for forbundet og startet å undervise på den sovjetiske statens kunst- og tekniske skole (VKhUTEMAS).
Lentulov døde i Moskva og er gravlagt på gravlunden Vagankovo.


== Verk ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aristarkh Lentulov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Vitenskapsåret 1872

Vitenskapsåret 1872 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1872.


== Hendelser ==
Ludwig Sylow publiserer Sylows satser.
Tromsø Museum ble etablert.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: Friedrich Woehler, tysk kjemiker.
Rumfordmedaljen: Anders Jonas Ångström, svensk fysiker og astronom.
Wollastonmedaljen: James Dwight Dana, amerikansk geolog, mineralog og zoolog.


== Fødsler ==
6. mai – Willem de Sitter, nederlandsk matematiker, fysiker og astronom (død 1934)
7. november – Walter W. Granger, amerikansk paleontolog (død 1941)


== Dødsfall ==
2. april – Samuel Morse, amerikansk portrettmaler og telegrafens oppfinner (født 1791)
11. august – Andrew Smith, britisk militærlege, oppdagelsesreisende og zoolog (født 1797)
28. november – Mary Somerville, skotsk matematiker, astronom, fysiker og vitenskapsforfatter (født 1780)
24. desember – William John Macquorn Rankine, britisk ingeniør og fysiker  (født 1820)
Vitenskapsåret 1873

Vitenskapsåret 1873 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1873.


== Hendelser ==
Verdensutstillingen 1873 blir holdt i Wien.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: Hermann Helmholtz, tysk lege og fysiker.
Murchisonmedaljen: William Davies
Wollastonmedaljen for geologi: Philip de Malpas Grey Egerton, britisk paleontolog.


== Fødsler ==


== Dødsfall ==


== Referanser ==
Alphonse Anger

Alphonse Anger (født 20. august 1920, død 1999) var en fransk turner.
Han var med på det franske laget som fikk bronse i lagkonkurransen ved VM i 1950. Individuelt fikk han 6.-plass i skranke. Han deltok også under OL i 1936, og som reserve i 1952.Han deltok i ett OL; i 1948, der det franske laget fikk 4.-plass. Individuelt fikk han delt 20.-plass i svingstang som beste resultat. Sammenlagt kom han på 35.-plass. 
På nasjonalt nivå har han to franske mesterskap: i 1942 og 1943.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alphonse Anger – Olympics.com 
(en) Alphonse Anger – Olympic.org 
(en) Alphonse Anger – Olympedia 
(en) Alphonse Anger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Flamborough Head

Flamborough Head er en 11 kilometer lang halvøy på kysten av Yorkshire i England, mellom Filey og Bridlington. Grunnen er kalkfjell og derfor mer motstandsdyktig mot erosjon enn for eksempel området sør for Flamborough Head, den lave kysten ved Holderness. Halvøya har fått betegnelsen verneområde (Special Area of Conservation (SAC)) av den britiske regjeringens Joint Nature Conservation Committee (JNCC).


== Eksterne lenker ==
(en) Informasjon om Flamborough Head
(en) Besøkendes guide til Flamborough
(en) Flamborough fugleobservasjonssted
Ragnvald Roscher Nielsen

Ragnvald Roscher Nielsen (født 1891, død 1979) var norsk generalmajor og reiselivsmann.


== Felttoget i Norge i 1940 ==
Fra den 9. april fulgte han med Generalstaben gjennom Sør-Norge og fram til Tromsø. På Rena deltok han i det første møtet mellom Hærens overkommando og representanter fra Storting og regjering etter det tyske angrepet.  Den 10. juni 1940 undertegnet han Kapitulasjonsavtalen i Trondheim.


== Biografi ==
Nielsen, Ragnvald Roscher (1970). Tappenstrek: fra Fredriksten til Bergenhus. Bergen: John Griegs boktr. 


== Utmerkelser ==
Krigsmedaljen
Den islandske falkeorden storkors
Kommandør av Dannebrog


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ragnvald Roscher Nielsen på Internet Movie Database 
(no) Om Ragnvald Roscher Nielsen fra Norsk biografisk leksikon
Bernt Lorentzen

Bernt Lorentzen (født 29. november 1903, død 21. mars 1991) var en bergensk historiker og adjunkt ved Tanks skole fra 1931 til 1954 og i mange år timelærer ved Bergen tekniske skole. Han var direktør ved Det Hanseatiske Museum i årene 1954-1971 og formann for Bergens Historiske Forening fra 1954 til 1959. Han var styremedlem i foreningen i perioden 1931-1971. Lorentzen hadde en stor produksjon av historiske artikler og bøker om Bergen.


== Bibliografi ==
Bergen by i svunne dager, Bergens Historiske Forening, Bergen 1935
Johan Nordahl Brun. Presten, poeten, politikeren, med Karl Marthinussen og Just Bing, Bergen 1945
Handelshuset Hermann von Tangens Sønner A/S, Bergen 1946
Bergenserne bygger, utgitt av firmaet Jacob Neumann ved dets 50-årsjubileum 1. februar 1948, Bergen 1948
Den gode Hensigt gjennom 150 år, Bergen 1948
Det første norske teater, Bergen 1949
Kampen om Ost-Indiaflåten og dens historiske bakgrunn, Bergen 1949
B. Friele & Sønner A.S. 150 år, med tegninger av A. Hetland, Bergen 1950
Fossekraften temmes. B.K.K. gjennom 30 år. Bergen 1950
Vi følger strømmen. Bergens elektrisitetsverk 1900-1950, Bergen 1950
Gård og grunn i Bergen i middelalderen, Det Hanseatiske Museums Skrifter. 16, Bergen 1952
Omkring et kjøpmannskap Et handelshus gjennom 100 år, utgitt av A.S Joh Petersen, Kløverhuset, Bergen 1952
Salt, utgitt av A.S. Norske Saltkompagni, Bergen 1952
Vaksdal mølle, Vaksdal 1953
Handelshuset i Muregården, 1704-1854-1954, utgitt av Einar Blaauw, Bergen 1954
Bergens vannverk 1855-1955, Bergen 1955
Bergen og sjøfarten, fra Olav Kyrres tid til året 1814, utgitt av Bergens Rederiforening og Bergens Sjøfartsmuseum, Bergen 1959
Dale Fabrikker 1879-1959, Bergen 1960
Norges Colonialgrossisters Forbund, 1908-1958, Bergen 1961
En skole og dens verden, Bergen tekniske skole, Bergen 1963
Vaksdal Mølle 1866-1966, Bergen 1966
Norsk næringsliv gjennom tidene, statistiske data Per Nestor, billedredaktør Per Jacobsen, utgitt av Yrkesopplæringsrådet for håndverk og industri, Oslo 1969
Den berømmelige handelsstad Bergen gjennom tidene, 3 bind illustrert, Bergen 1971-77
Kunstnersamfunnet i Bergen gjennom 50 år, Bergen 1971
Lov og rett i Bergen i middelalderen, Det Hanseatiske Museums Skrifter. 20, Bergen 1974


== Eksterne lenker ==
Bernt Lorentzen: Original og produktiv bedriftshistoriker, av Fritz Hodne (PDF-fil)
The Spektors

The Spektors var et australsk rocke-band fra Perth, startet i 1964 av John Collins (vokalist og trommeslager) og den senere AC/DC-vokalisten Bon Scott (trommeslager og vokalist). Sammen med Brian Gannon (bassist), Wyn Milson (gitarist) og Murray Gracie (gitarist, vokalist), hadde bandet en viss lokal suksess som coverband. Låtene de spilte var hovedsakelig coverlåter fra de mest populære bandene på midten av 1960-tallet, som for eksempel The Rolling Stones og The Beatles. Av og til byttet Collins og Scott plass, slik at Collins spilte trommer og Scott sang låter som Van Morrisons «Gloria». I 1966 sluttet Collins og Scott i bandet for å starte bandet The Valentines.


== Eksterne lenker ==
Bilde av albumet «Bon Scott with The Spektors»
Raymond Badin

Raymond Badin (født 19. mars 1928) er en tidligere fransk turner.
Han var med på det franske laget som fikk bronse i lagkonkurransen ved VM i 1950.Han deltok i ett OL; i 1952, der det franske laget fikk 12.-plass. Individuelt fikk han delt 53.-plass i bøylehest som beste resultat. Sammenlagt kom han på 90.-plass. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Raymond Badin – Olympics.com 
(en) Raymond Badin – Olympic.org 
(en) Raymond Badin – Olympedia 
(en) Raymond Badin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)