jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liste over Norges kommunalministre

Liste over Norges kommunalministre viser statsråder i departementet, som 20. desember 1948 ble opprettet som Kommunal- og arbeidsdepartementet – ved at saker ble overført fra Justis- og politidepartementet og Sosialdepartementet.
I perioden 1990–92 het det kun Kommunaldepartementet, mens det fra 1997 til 2013 het Kommunal- og regionaldepartementet – ettersom arbeidsavdelingen i 1997 ble overført til det daværende Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
I perioden 2013–21 het det Kommunal- og moderniseringsdepartementet, før det endret navn til Kommunal- og distriktsdepartementet i 2021.
Fra 12. april 2022 er Sigbjørn Gjelsvik (Sp) kommunal- og distriktsminister.


== Liste ==
Fra 22. januar 2019 til 24. januar 2020 var Nikolai Astrup Norges første digitaliseringsminister underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet.
Fra 24. januar 2020 til 14. oktober 2021 var Linda Hofstad Helleland distrikts- og digitaliseringsminister underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet.


== Referanser ==
Kjell Råd

Kjell Olson Råd (født 7. august 1923 i Breim i Gloppen kommune, død 6. juli 2006) var en norsk forfatter. Han skrev en rekke romaner og lokalhistoriske bøker, blant annet ni bøker om støler i Gloppen, Jølster, Stryn og Hornindal.
Den siste boken i rekken om stølene i indre Nordfjord ble utgitt etter hans død av hans kone, Karoline. Hun er tidligere rektor ved Byrkjelo skole. Kjell Råd er tidligere tildelt kulturprisen for Gloppen kommune. 


== Bibliografi i utvalg ==
(denne listen er ufullstendig – vet du mer er det fint om du legger til mer informasjon)

2008: setrane i Hornindal
2005: Setrar i Oppstryn og Nedstryn
2004: Setrar i Olden og Loen sokn


== Referanser ==
Storelva (Breim i Gloppen)

Storelva (også kalt Breimselva) er ei elv i Breim i Gloppen kommune. Elva har utløp fra Bergheimsvatnet sør for Byrkjelo, og munner ut i Breimsvatnet ved Reed, nær Reed Camping. 
Elva er brevannsfarget, avhengig av sesong. Den renner fra øst mot vest gjennom dalsbunnen i Breim, også kalt Breimsbygda. Elva mottar mindre vannmengder fra sideelver, der det største sidevassdraget er Myklebustdalselva fra Sanddalsvatnet i Myklebustdalen ved Byrkjelo.
Breimselva omtales som en god fiskeelv for ørret og røye. 
Teitafossen kraftverk er et elvekraftverk som utnytter et fall på 8 meter i Storelva. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mer informasjon om Breimselva Arkivert 6. oktober 2007 hos Wayback Machine.
Tåresypress

Tåresypress eller «Chinese Weeping Cypress»  (latin: Cupressus funebris ) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Arten vokser i sørvestre og sentrale Kina.

Tåresypress blir 20–35 m høy, og har en diameter på inntil 2 meter. Kronen er lysegrønn, tett, men uregelmessig og skudd litt hengende. Skjellaktige eldre skudd er 1–2 mm lange, unge skudd inntil 10 år gamle er 3–8 mm lange nåler. Konglen starter grønn, men modner på 24 måneder til en rund, 1–2 cm stor mørkebrun eller burgunderbrun kongle med 6–10 skjell. Hannkonglene modner og sprer sine pollen om våren.
Trærne vokser i skogsområder, men langvarig kultivering gjør det vanskelig å fastslå treets opprinnelige økologi. Omfatter Guizhou, Hunan, Chongqing Anhui, Fujian, sørlige Gansu, Guangdong, Guangxi, Henan, Hubei, Jiangxi, Shaanxi, Sichuan, Yunnan, og Zhejiang. Den plantes ofte i parker og hager rundt templer og klostere.


== Eksterne lenker ==
(en) Tåresypress i Encyclopedia of Life 
(en) Tåresypress i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tåresypress hos ITIS 
(en) Tåresypress hos The International Plant Names Index 
(en) Tåresypress hos Tropicos 
(en) Kategori:Cupressus funebris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cupressus funebris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cupressus funebris – detaljert informasjon på Wikispecies 
IUCN RedList – Cupressus funebris.
Germplasm Resources Information Network - Cupressus funebris.
Conifers.org – Cupressus funebris.
Nippon Budokan

Nippon Budokan er konsertsal og sportshall. Den ble opprinnelig bygd som den største av judoarenaer til OL 1964. Den ligger i Tokyo i Japan og har plass til 14 000 tilskuere.


== Eksterne lenker ==
Offisiell Nippon Budokan
Arizonasypress

Arizonasypress eller «Arizona Cypress»  (latin: Cupressus arizonica ) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Arten har en rekke varianter, og er spredt over hele det sørvestlige USA og nordvestre Mexico, inklsuive Baja California. Den danner sjelden store bestander lokalt.

Arizonasypress blir 10-25 m høy, diameter inntil 0,5 meter. Kronen er grå- eller blå-grønn, oval-konisk og tett. Skjellaktige eldre skudd 2-5 mm lange, unge skudd er lengre nåler. Konglen starter grønn, men modner på 20-24 måneder til en rund, 2-3 cm stor grå eller gråbrun kongle med 5-9 skjell. Konglene er lukket i årevis, og åpner seg ofte først når det oppstår skogbrann (brannspredning). Hannkonglene er 3-5 mm lange når de modner og sprer sine pollen om våren. 


== Varianter ==
Det er fem varianter, enkelte ansett av en del forskere som egne arter. 

Cupressus arizonica var. arizonica  – «Arizonasypress» – sikker variant i sørlige Arizona, sørvestre New Mexico, sør til Durango og Tamaulipas i Mexico. Inntil 25 m, smal eller søyleformet krone, barken gråbrun, bladverket mattgrønt eller grågrønt, kongler 20 mm hvor hvert skjell har en sentrert knott.
Cupressus arizonica var. glabra (= syn. Cupressus glabra) - «Smooth Arizona Cypress» - sikker variant i det sentrale Arizona. Inntil 22 m, rød-purpur-brun bark, bladverket mer blågrønt med små gule hannblomster ytterst ved bladspissen, kongle 20 mm rund og grønnbrun. Brukes mye som prydtre i hager og parker.
Cupressus arizonica var. montana (= syn. Cupressus montana) - «San Pedro Martir Cypress» - sårbar variant i Sierra Juárez og San Pedro Mártir i nordre Baja California, Mexico.
Cupressus arizonica var. nevadensis (= syn. Cupressus nevadensis) - «Nevadasypress» eller «Piute Cypress» - sørlige California (Kern County og Tulare County).
Cupressus arizonica var. stephensonii (= syn. Cupressus stephensonii) - «Cuyamacasypress» eller «Cuyamaca Cypress» - kritisk utrydningstruet variant i sørlige California (San Diego County), mesteparten av populasjonen brant ned i skogbrann i oktober 2003, men har satt nye skudd igjen gjennom brannspredning.


== Eksterne lenker ==
(en) Arizonasypress i Encyclopedia of Life 
(en) Arizonasypress i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Arizonasypress hos ITIS 
(en) Arizonasypress hos The International Plant Names Index 
(en) Arizonasypress hos Tropicos 
(en) Kategori:Cupressus arizonica – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cupressus arizonica – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cupressus arizonica – detaljert informasjon på Wikispecies 
IUCN RedList – Cupressus arizonica.
Conifers.org – Cupressus arizonica.
Ole N. Hoemsnes

Ole Norvald Hoemsnes (født 15. desember 1927 i Fræna) er en norsk tidligere journalist.
Han ble ansatt som politisk journalist i Morgenbladet i 1959, gikk deretter over til Morgenposten i 1963, før han i 1964 begynte i Aftenposten i 1964. Fra 1966 til 1970 var han formann i Norsk Journalistlag. Fra 1970 til 1971 arbeidet han som presse- og informasjonsråd ved Statsministerens kontor. Hoemsnes spilte en rolle i saken som førte til Per Borten-regjeringens avgang. Han vendte deretter, i 1971, tilbake til Aftenposten, hvor han arbeidet frem til 1992. Hoemsnes har siden skrevet en rekke bøker, blant annet om norsk industrihistorie.


== Bibliografi ==
Ole N. Hoemsnes (1986). Skjebnedøgn : om Borten-regjeringens fall. Gyldendal. ISBN 8205169217. 


== Eksterne lenker ==
(no) Ole N. Hoemsnes hos Norsk senter for forskningsdata
Bygdøynes

Bygdøynes er et område på halvøyen Bygdøy i Bydel Frogner i Oslo.
Ved inngangen til 1900-tallet var Bygdøynes blitt et populært utfartssted for byens innbyggere, og hadde offentlig bad, bevertnings- og forlystelsesetablissementer. Senere er området best kjent for sine maritime museer, og er tilholdssted for Kon-Tiki Museet, Frammuseet og Norsk Maritimt Museum. Foruten museene er området preget av villabebyggelse.
Bygdøynes har bussforbindelse inn til Oslo sentrum, og i sommerhalvåret også båtforbindelse til Rådhusbryggene.


== Referanser ==
Guadalupesypress

Guadalupesypress eller «Arizona Cypress»  (latin: Cupressus guadalupensis) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Arten har to varianter og begge er sårbare eller truet av utrydning. De vokser på Guadalupeøya og på fastlandet innenfor i Baja California, videre i deler av nordøstre områder i Mexico, og det sørlige California. Dyrkes i noen få parker i Storbritannia og Irland.
Guadalupesypress blir inntil 10-20 m høy. Kronen er grå- eller mørk-grønn, oval-konisk og tett, starter litt oppe på en nedre, bar stamme.Barken rød-violett- purpur med sjatteringer i brunt og oransje-gult. Skjellaktige eldre skudd 2-5 mm lange, unge skudd er lengre nåler. Konglen starter grønn, men modner på 20-24 måneder til en rund, 1-4 cm stor grå eller gråbrun kongle med 5-9 skjell. Konglene er lukket i årevis, og åpner seg ofte først når det oppstår skogbrann (brannspredning). Hannkonglene er 3-5 mm lange når de modner og sprer sine pollen om våren. 


== Varianter ==
Det er to varianter. 

Cupressus guadalupensis var. guadalupensis  – «Guadalupesypress» – sikker variant utenfor kysten på mexicansk side av grensen, på 820-1280 moh. på Guadalupeøya. varianten er kritisk utrydningstruet, av overgressing fra geiter og generell reduksjon av populasjonen over mer enn 100 år. Kanskje finnes det bare såvidt over 100 individer tilbake.
Cupressus guadalupensis var. forbesii  (= syn. Cupressus forbesii ) - «Tecate Cypress» - sikker variant på fastlandet i grenseområdene i vest mellom Mexico og California, høyde 450-1000 moh i Baja California, San Diego County og Orange County. Sårbar variant. Populasjonen på Tecate Mountain brant i oktober 2007, men kan blereetablert pga. evnen til brannspredning.


== Eksterne lenker ==
(en) Guadalupesypress i Encyclopedia of Life 
(en) Guadalupesypress i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Guadalupesypress hos ITIS 
(en) Guadalupesypress hos The International Plant Names Index 
(en) Guadalupesypress hos Tropicos 
(en) Kategori:Cupressus guadalupensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cupressus guadalupensis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cupressus guadalupensis – detaljert informasjon på Wikispecies 
IUCN RedList – Cupressus guadalupensis.
Conifers.org – Cupressus guadalupensis.
Montereysypress

Montereysypress eller «Monterey Cypress»  (latin: Cupressus macrocarpa) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien (Cupressaceae). Arten vokser bare på kysten i to fredede naturområder i det midtre California. Langs kysten blir stammen ofte forvridd av vind.
Sammen med Nutkasypress kan den krysse seg og skape hybriden Leylandsypress (X Cupressocyparis leylandii = syn. Callitropsis × leylandii). Hybriden oppstod i Storbritannia i 1888.
Montereysypress blir 5-20 m høy. Kronen er mellomgrønn og uregelmessig, stammen ofte forvridd. Skjellaktige eldre skudd 2-5 mm lange, unge skudd er 4-8 mm lange nåler. Konglen starter grønn, men modner på 20-24 måneder til en rund, 2-4 cm stor brun kongle med 6-14 skjell. Hannkonglene er 3-5 mm lange når de modner og sprer sine pollen om senvinteren og våren. 
Arten brukes mye som ornamentalt park- og hagetre, og det finnes en rekke kultiverte former og kultivarer i både Nord-Amerika og Europa. Den plantes også som vindbeskytter i New Zealand, og som tømmerplante i Kenya. 


== Eksterne lenker ==
(en) Montereysypress i Encyclopedia of Life 
(en) Montereysypress i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Montereysypress hos ITIS 
(en) Montereysypress hos The International Plant Names Index 
(en) Montereysypress hos Tropicos 
(en) Kategori:Cupressus macrocarpa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Cupressus macrocarpa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cupressus macrocarpa – detaljert informasjon på Wikispecies 
IUCN RedList – Cupressus macrocarpa.
Conifers.org – Cupressus macrocarpa.
Aurhelle

Aurhelle er et sammenkittet, mer eller mindre hardt jordlag et stykke under overflaten. Aurhelle dannes helst i områder med rikelig nedbør og råhumus som overflatelag. Når vannet renner gjennom laget av råhumus, får det stor løsningsevne og vasker ut mineraler fra det øverste laget. De løste forbindelsene, særlig jernforbindelser, aluminiumforbindelser og fosforforbindelser, men også silikater og humus-stoffer, avsettes lenger nede og kitter jormaterialet sammen til en aurhelle. Den er hard som sement og vanntett, og etter arten av sammenkittingsmateriale kalles den leiraurhelle når den er laget av leire, humusaurhelle når den er laget av humusstoffer og jernaurhelle når den er laget av jernforbindelser. Humusaurhellen er svart, jernaurhellen er rustrød på farge. 
Aurhelle, som i Danmark kalles «al», var en av hovedårsakene til at det i Danmark var så vanskelig å dyrke heden. Man må bryte gjennom det kompakte jordlaget om det skal bli ordentlige avrenningsforhold i jorden. Man måtte derfor bruke dybdepløying da heden ble oppdyrket. 
Løvetann er en av få planter som kan bryte gjennom aurhelle. 


== Bruk ==

Helt siden gallerkrigen er aurhelle brukt som bygningsmateriale i bolighus og kirker i Frankrike. Dette gjelder for eksempel kirkene i Biscarrosse, Cazaux og Bonnut i regionen Landes. 
I det attende århundre utviklet man vest i Frankrike en stålindustri basert på aurhelle, man hadde allerede brukt jernet til å smi redskaper i lang tid. Nå bygget man masovner som ble fyrt med trekull ved siden av elver som ga drivkraft til hammere som ble brukt for å slå med, og i en periode produserte man hundrevis av tonn med stål her. Men etter hvert ble det vanskelig å skaffe trekull og tilgangen på aurhelle minket. I tillegg ble det bygget jernbaner som gjorde det lettere å frakte stål fra områder hvor tilgangen på malm var større. I den grad aurhelle fremdeles brukes, er det for dekorative formål.
Louis A. Johnson

Louis Arthur Johnson (født 10. januar 1891 i Roanoke i Virginia, død 24. april 1966 i Washington, D.C.) var en amerikansk advokat og demokratisk politiker kjent som USAs andre forsvarsminister under president Harry S. Truman. Han var også en av grunnleggerne bak organisasjonen American Legion.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Louis A. Johnson var sønn av Marcellus og Katherine (født Arthur) Johnson. Han begynte å studere rettsvitenskap ved University of Virginia.


=== Tidlig karriere ===
Etter utdannelsen innledet han sin karriere som advokat i Clarksburg i Vest-Virginia. Hans advokatselskap Steptoe and Johnson åpnet senere filialer i Charleston og i Washington, D.C. 
Johnsons politiske karriere startet i 1916 da han ble aktiv i Vest-Virginias delstatspolitikk. Han ledet justiskomitéen i underhuset (House of Delegates) ved Vest-Virginias lovgivende forsamling. Johnson deltok etter dette i første verdenskrig som hæroffiser i Frankrike.


=== Visekrigsminister ===
Han var visekrigsminister i perioden 1937 til 1940, og ga uttrykk for at han var en tilhenger av militær opprustning. På denne måten kom han også ofte i konflikt med den isolasjonistiske krigsministeren Harry Hines Woodring. Etter Frankrikes fall i 1940 ble både Woodring og Johnson avskjediget av president Franklin D. Roosevelt, mens embetet gikk videre til Henry Stimson. 
Ved presidentvalget i USA i 1948 samlet Johnson effektivt inn midler til Harry S Trumans presidentkampanje.


=== Forsvarsminister ===
Som motytelse etter presidentvalget ble Johnson i 1949 utnevnt til forsvarsminister av Truman etter at James Forrestal hadde søkt avskjed. Forsvarskomiteen i Representantenes hus innledet etterhvert en undersøkelse av forsvarsministerens og luftforsvarsminister Stuart Symingtons embetsutøvelse. United States Navy hadde vært spesielt misfornøyd med bombeflyet Convair B-36 Peacemaker og satte spørsmålstegn ved det muligheter til å penetrere Sovjetunionens luftrom. Til tross for at denne misnøyen hadde vært rettet mot bombeflyet og ministerne var en dypere grunn til admiralenes uro på grunn av at Johnson ønsket å minske flåtens ressurser. Undersøkelsene igangsatt av Representantenes hus ble forkastet som grunnløse.
Skjønt Johnsons sparetiltak hadde vært på linje med president Trumans politikk var det han som fikk mye av skylden for feilene i Koreakrigen. Johnson gikk av som forsvarsminister i september 1950 på Trumans anmodning. 
Etter dette fortsatte han sin karriere som advokat i Washington D.C. frem til sin død.


== Referanser ==


== Litteratur ==
McFarland, Keith D. og Roll, David L., Louis Johnson and the Arming of America: The Roosevelt and Truman Years, Indiana University Press (2005) ISBN 9780253346261


== Eksterne lenker ==
Defenselink.mil – Louis A. Johnson – Biografien hos Departement of Defense.
Millercenter.org – Louis A. Johnson – Biografien til Johnson hos Miller Center of Public Affairs.
Foreign Affairs

Foreign Affairs er et amerikansk tidsskrift om internasjonal politikk som gis ut av Council on Foreign Relations, som er en privat tankesmie i New York. Tidsskriftet ble grunnlagt i 1922.
Tidsskriftets innflytelse økte rett etter andre verdenskrig da relasjonene til andre land ble viktigere for den amerikanske politikken. En viktig artikkel som ble publisert i Foreign Affairs var for eksempel X-artikkelen av George F. Kennan fra 1947, som la frem den utenrikspolitiske strategien om containment. I 1993 publiserte tidsskriftet Samuel P. Huntingtons artikkel «The Clash of Civilizations?» (sivilisasjonenes sammenstøt?).


== Eksterne lenker ==
Offisielle nettsider Arkivert 23. april 2019 hos Wayback Machine.
Økshamaren fyrstasjon

Økshamaren fyrstasjon, også kalt Øksehamaren eller Øxhammeren, ligger på østsiden av øya Selbjørn i Austevoll kommune i Vestland fylke. Fyrstasjonen ble opprettet i 1849 som et fiskefyr som skulle være i bruk vel to måneder under vårsildefiske. Fra 1852 fungerte også fyret som ledfyr og hadde brennetid 15.07-15.05. Det oppsto dermed behov for en mer permanent bolig. Den tømmerlaftede fyrboligen på 8 x 6,3 m stod ferdig i 1861. I 1875 ble et nytt lyktehus satt opp på huset. Lampen var et 4. ordens linseapparat, med en styrke på 170 candela. Lyset var plassert 40,2 meter over havet og hadde en rekkevidde på 9,5 nautiske mil. Den opprinnelige fyrlykten mangler i dag optikk.
Anlegget omfatter foruten fyrbygningen et uthus fra 1883. Landskapet rundt fyret er sterkt kupert og preget av rydningsrøyser, steingarder og gressflekker som fremdeles blir beitet.
Fyret ble nedlagt som bemannet fyrstasjon i 1918 og erstattet av en fyrlykt rundt 50 meter unna. Fyrvokterbolig med fyrlykt, uthus og område rundt fyrstasjonen ble fredet av Riksantikvaren i 1998.


== Litteratur ==
Birger Bjørkhaug og Sven Poulsson (1986). Norges fyr. Oslo. s. 210-211. 


== Eksterne lenker ==
Norsk fyrhistorisk forening
«Økshamaren fyrstasjon». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ytre Ringvei (Oslo)

Ytre Ringvei er en vei i Oslos sydøstre bydeler. Den går fra Skullerud til Alnabru.
Ytre Ringvei var i utgangspunktet ment å være et større ringveisystem, men disse planene ble aldri gjennomført. Veien begynner ved Strømsveien i Bydel Alna, og går inn i Bydel Østensjø. Her går den som Hellerudveien forbi Trasop og Oppsal, før den skifter navn til General Ruges vei og går forbi Bøler og Bogerud. Ytre Ringvei stopper på Skullerud, og ender som blindvei ved Skullerud gård.
Også Ring 3 (Store Ringvei) er av og til kalt Ytre Ringvei.


== Kilder ==
Oslo byleksikon
Nou Mestalla

Nou Mestalla er et fotballstadion under konstruksjon i Valencia i Spania for Valencia CF. Arbeidet begynte i august 2007, og stadionet skal etter planen stå klart i august 2010. Det vil også kunne arrangere friidrettsarrangement, og vil ha en kapasitet på 75 0000. Det erstatter den ærverdige Estadio Mestalla, og har en kostnad på mellom 250 og 300 millioner euro.


== Eksterne lenker ==
(en) Nou Mestalla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Oirater

Oiratene (oirader, oyirader, oiroter; mongolsk: Ойрд) er det vanligste navnet på en rekke nomadiske stammer av mongolsk opprinnelse. Et eldre navn på folkegruppen var eleuter.Deres opprinnelsesområder var regionene Dzungaria og Amdo i det vestlige Mongolia og det vestlige Kina. Selv om oiratene stammer fra de østlige deler av Sentral-Asia, er deres viktigste nærvær i dag (2009) i Kalmykia vestover i Den russiske føderasjon. Oiratene der kalles kalmyker.
Kalmykene migrerte fra Dzungaria til den sørøstlige europeiske del av Russland på 1600-tallet.
Historisk bestod oiratene av fire større stammer: choros eller ölöt, torghut, dörbet og khoshut. De mindre stammene var khoit, bayid, mangit, zakhachin og darkhat.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Qôijûngjabû (确精扎布 Quejingzhabu) o. a. (utg.): Ôirad ayalgû û uge helelge yin materiyal (卫拉特方言话语材料 Weilate fangyan huayu cailiao). 内蒙古人民出版社 Nei Menggu renmin chubanshe), 呼和浩特 Hohhot 1986/1987. (tospråklig mongolsk.kinesisk, oiratisk i IPA).
Michael Weiers (utg.): Die Mongolen – Beiträge zu ihrer Geschichte. Darmstadt 1986. ISBN 3-534-03579-8.
Grousset: Empire of the Steppes. Rutgers Univ. Press, New Brunswick NJ 2000. ISBN 0-8135-0627-1.


== Se også ==
Dzungarene
Lauri Posti

Lauri Albert Posti (født 17. mars 1908 i Lundo, død 6. mars 1988 i Helsingfors) var en professor i finsk-ugriske språk ved Helsingfors universitet. I en kort periode, fra 13. juni til 30. november 1975, var han finsk utdanningsminister.
Posti fikk sin utdannelse fra  universitetene i Åbo og Helsingfors, og forsvarte i 1942 sin doktoravhandling om det liviske språket, som fremdeles tales av en håndfull mennesker i Latvia. I 1930-årene foretok han forskningsreiser blant votere, vepsere og livere. På den tiden jobbet han ved Det akademiske Karelenselskapet. Fra 1945 arbeidet han som amanuensis i finsk filologi, inntil han i 1953 ble utnevnt til professor i baltiske og finske språk ved Helsingfors universitet.
Posti gjorde store grunnleggende studier av det finske språk, og undersøkte også forekomsten av baltiske låneord i det finske språk.
Posti var en nær venn av Urho Kekkonen. Han ble i løpet av 1960-tallet den store autoritet innenfor finske språkvitenskap, og spilte også en viktig rolle i etableringen av The Languages Research Center. Posti var dessuten medlem av Finska Vetenskapsakademien og Finska Vetenskaps-Societeten. 


== Bibliografi ==
Grundzüge der livischen Lautgeschichte. Suomalais-Ugrilaisen Seuran toimituksia. Helsinki. 1942. [Dr. Avhandling]
The Origin and Development of the Reflexive Conjugation in the Finnic Languages. 1980.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(sv) Lauri Posti hos Finlands statsråd 
«Lauri Posti». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5285-1416928957891. 
(fi) Ministerikortisto: Lauri Posti