jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
2010: Året vi får kontakt

2010: Året vi får kontakt (originaltittel: 2010: The Year We Make Contact) er en amerikansk science fiction- og mysteryfilm fra 1984 regissert og produsert av Peter Hyams. Filmen handler om en amerikansk-sovjetisk ekspedisjon som sendes til Jupiter for å undersøke hva som skjedde med romskipet Discovery ni år tidligere. Ekspedisjonen skjer samtidig med at det er økende spenning mellom de to supermaktene. 2010 er en oppfølger til 2001: En romodysse. Hovedrollen spilles av Roy Scheider, mens sentrale biroller spilles av John Lithgow, Helen Mirren, Bob Balaban, Keir Dullea og Douglas Rain.  
Filmen er basert på Arthur C. Clarkes roman 2010: Odyssey Two (1982), som ble skrevet som en oppfølger til 2001.


== Handling ==
Mens jorden trues med atomkrig planlegger NASA en ekspedisjon ut i verdensrommet, blant annet for å undersøke hva som egentlig hendte med romskipet Discovery da det havarerte 9 år tidligere etter at datamaskinen ombord gikk amok. Romskipet har siden gått i bane rundt en av Jupiters måner, men snart registrerer de at Discovery er i ferd med å trekkes ujevnt mot Jupiter. Men amerikanerne havner i en kinkig posisjon når de oppdager at russerne ligger langt foran og vil nå frem før dem. Landene som er på randen av krig, må samarbeide. Det inngåes en avtale om at amerikanske forskere får være med romskipet Leonov, mot at ingen informasjon om hva HAL 9000 oppdaget blir holdt tilbake. Etterhvert som de nærmer seg Jupiter begynner en lang rekke uforklarlige ting å skje. Kan de stole på HAL 9000? Er Dave Bowman egentlig død? Og hva er i ferd med å skje på Jupiter?


== Om filmen ==


=== Publikum og økonomi ===
2010 innbrakte 40 millioner dollar på kino i USA og ble den 17. mest innbringende filmen på amerikansk kino i 1984.Produksjonskostnadene var på 28 millioner dollar.


=== Anmelderne ===
Den fikk blandet mottakelse fra kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 65 % på Rotten Tomatoes.Både VGs, Dagbladets og Dagsavisens anmelder gav den terningkast fire.


=== Priser og mominasjoner ===
Den vant en Hugo Award og ble nominert til fem Oscar og tre Saturn Awards.


== I rollene ==
Roy Scheider: Dr. Heywood Floyd
John Lithgow: Dr. Walter Curnow
Helen Mirren: Tanya Kirbuk
Bob Balaban: Dr. R. Chandra
Elya Baskin: Maxim Brajlovsky
Madolyn Smith: Caroline Floyd
Keir Dullea: David Bowman
Dana Elcar: Dimitri Moisevitch
Douglas Rain: HALs stemme


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) 2010: Året vi får kontakt på Internet Movie Database 
(no) 2010: Året vi får kontakt hos Filmfront 
(sv) 2010: Året vi får kontakt i Svensk Filmdatabas 
(da) 2010: Året vi får kontakt i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) 2010: Året vi får kontakt på Allociné 
(nl) 2010: Året vi får kontakt på MovieMeter 
(en) 2010: Året vi får kontakt på AllMovie 
(en) 2010: Året vi får kontakt på Turner Classic Movies 
(en) 2010: Året vi får kontakt på Rotten Tomatoes 
(en) 2010: Året vi får kontakt på Metacritic
French Open 1992

French Open 1992 ble spilt på Roland Garros-stadion i Paris i perioden 25. mai til 7. juni. French Open er en Grand Slam-turnering i tennis på grus. Jim Courier beseiret Petr Korda i singlefinalen for herrer og Monica Seles vant damefinalen over Steffi Graf. 


== Menn ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Kvinner ==


=== Kvartfinaler ===


=== Semifinaler ===


=== Finale ===


== Doublefinaler ==


== Eksterne lenker ==
French Open PDF Menn, Kvinner
ITF Menn, Kvinner
Diego Guastavino

Diego Nicolás Guastavino Bentancor (født 26. juli 1984 i Montevideo), også kalt Diego Guastavino, er en uruguayansk fotballspiller. Guastavino er midtbanespiller/spiss, og spilte senest for den norske klubben Brann.
Han fikk sin debut for Brann i kvartfinalen i NM-cup mot Odd Grenland 8. august 2009, i en kamp Odd Grenland vant 5–1. Hans første tippeligakamp kom hjemme på Brann Stadion åtte dager senere, da han spilte 85 minutter og scoret Branns siste mål i 4–2-seieren mot Strømsgodset.
Tidligere har han spilt for Sud America, Deportivo Maldonado, Lugano og River Plate. Guastavino gikk deretter til Lyn i mars 2008 på anbefaling av Lyn-vennene Matias Almeyda og Terje Liverød, og sistnevnte er nå hans agent. Den 4. august 2009 ble det klart at Guastavino blir Brann-spiller, et halvt år før kontrakten hans med Lyn gikk ut. 
Han er regnet som en spiller med et meget godt teknisk repertoar, samt at han har særdeles gode avslutninger. Etter lenge å ha slitt med småskader og manglende tillit, etablerte Guastavino seg i Lyns startellever i vårsesongen 2009. Enkelte medier har sammenlignet ham med tidligere Stabæk-spiller Alanzinho.
Etter 2011-sesongen valgte Gustavino å avbryte kontrakten med Brann som løp ut 2012-sesongen på grunn av at han ønsket å spille i Uruguay av familiegrunner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Diego Guastavino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Diego Guastavino – Transfermarkt 
(en) Diego Guastavino – Soccerway 
(en) Diego Guastavino – FBref 
(es) Diego Guastavino – as.com 
Spillerprofil på lyn.no
Spillerprofil på lynfotball.net Arkivert 4. mai 2012 hos Wayback Machine.
Spillerprofil på brann.no
Abildsø

Abildsø er et villastrøk i det sydøstlige Oslo, mellom Østensjøvannet og E6. Abildsø ligger i Bydel Østensjø, og tilhørte Bydel Manglerud før bydelsreformen i 2003.
Abildsø ligger syd for Manglerud og Ryen, øst for Lambertseter, nord for Langerud og vest for Østensjøvannet og Bøler.
Strøket har tatt navnet sitt fra Abildsø gård, som fortsatt er bevart. Navnet kommer egentlig fra gammelnorsk Apaldasin – «enga der det gror villepler». Området ble bygd ut med småhus som hovedsakelig arbeidsfolk fra Oslo satte opp på tomter som var utparsellert fra gårdene i området. Mange av husene ble oppført ved selvbygging fra ca 1900, og etter hvert forandret strøket karakter fra et arbeiderstrøk til et veletablert villaområde. 
Hovedveien gjennom Abildsø er Enebakkveien, langs denne ligger blant annet Abildsø skole.
Abildsø betjenes av busslinjene 70 (Nationaltheatret – Skullerud), 78A, 78B (Østensjø ring), 79 (Åsbråten – Grorud).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abildsø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
United Church of Christ

United Church of Christ (UCC) er et amerikansk kirkesamfunn innen en reformert og kongregasjonalistisk tradisjon. Samfunnet ble opprettet i 1957 ved sammenslåing av trossamfunnene Evangelical and Reformed Church og Congregational Christian Churches. Det lar seg imidlertid gjøre å følge sammenslutningens «stamtre» tilbake til de engelske innvandrere som i 1620 grunnla Plymouthkolonien og til puritanerne i Massachusetts Bay Colony som kom til Amerika i 1629 og 1630 og grunnla byen Boston. 
Ifølge UCCs egen årbok for 2018 hadde kirken da rundt 0,8 millioner medlemmer og rundt 4.882 enkeltmenigheter.

De puritanske røtter innebærer at denne protest-strømningen i lang tid var entydig konservativ i kirkelig forstand. Men dette bildet skulle etterhvert få sine fasetter. 
Deres teologi ble på 1900-tallet influert av Reinhold Niebuhr og Paul Tillich, som var medlemmer av UCCs forgjengerkirker og fulgte med på sammenslåingen inn i UCC.
Teologisk anses UCC av amerikanske teologer å være blant de mer liberale kristne trossamfunn. Men det er en ganske stor teologisk spredning (noe som kjennetegner samfunn som følger den kongregasjonalistiske modellen), og noen menigheter og medlemmer kan ha ganske konservative syn i etiske og teologiske spørsmål. 
Siden midten av 1990-årene har kirken hatt en sentral kirkeforvaltning i Cleveland i delstaten Ohio.
Blant medlemmene av kirkesamfunnet finnes blant annet Barack Obama.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
United Church of Christ
God is Still Speaking
Daniel Patrick Moynihan

Daniel Patrick Moynihan (født 16. mars 1927 i Tulsa i Oklahoma i USA, død 26. mars 2003 i New York City) var en amerikansk demokratisk politiker, diplomat og sosiolog. Han var USAs ambassadør til FN 1975–1976 og senator i USAs senat fra New York 1977–2001.
Han tjenestegjorde i US Navy 1944–1947. Han studerte ved Tufts University og London School of Economics. Han deltok i W. Averell Harrimans guvernørskampanje i New York i 1954 og arbeidet etter valgseieren for guvernør Harriman. Han tjenestegjorde som assisterende arbeidsminister under president John F. Kennedy og innehadde forskjellige stillinger under de tre følgende presidenter, av hvilke to var republikanere. Han var USAs ambassadør i India 1973–1975 og deretter FN-ambassadør under president Gerald Ford. Han var kandidat til senatet i 1976. Han beseiret Bella Abzug i demokratenes primærvalg og den sittende senatoren James L. Buckley i kongressvalget i november 1976. Moynihan ble gjenvalgt i 1982, 1988 og 1994. Han var ordfører for senatets finanskomite 1993–1995.
Han mottok Presidentens frihetsmedalje i 2000.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Patrick Moynihan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Daniel Patrick Moynihan hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Daniel Patrick Moynihan hos American National Biography
Tanta til Beate

«Tanta til Beate» er en sang med tekst og melodi  skrevet av Lillebjørn Nilsen i 1982.
Den omhandler en duematende eldre dame i Gamlebyen som mimrer om Robert Normann og Django Reinhardts musikk. Mest kjent er String Swing-innspillingen med Nilsen, Hot Club de Norvège med Ivar Brodahl på fiolin og Jon Larsen på sologitar fra albumet Original Nilsen, og som vant Spellemannprisen 1982 (3,33 minutt).  Melodien ble senere gjenutgitt på Hot Club de Norvèges album The best of Hot Club (1991) og Nilsens egen 40 spor (1995).
Av andre innspillinger nevnes Gitarkameratene på albumet Gitarkameratene (1989), der Nilsen var medlem,
Blodsbrødre på albumet Syng og vær glad (1999), Pitsj på albumet Pitsj (2006) og den danske gruppen Håndswing (2004) på dansk med tittelen Gamle Tante Liva.
Melodien har inspirert navngivingen av blant annet spisestedet «Tanta til Beate», beliggende i Schweigaards gate i Oslo. Sangen spilles også av sigøynere blant annet i Paris, og Lillebjørn Nilsen har således greid «å eksportere rødvin til Frankrike», som han sa i programmet Landeplage.


== Referanser ==
Sovetskij (Khanty-Mansia)

Sovetskij (russisk: Сове́тский) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger 300 km vest for Khanty-Mansijsk. 
Den ble grunnlagt i 1963.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sovetsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Pokatsji

Pokatsji (russisk: Покачи) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Vatjegan, rundt 350 km øst-nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 16 700 (est. 2006), 17 017 (folketelling 2002), 11 536 (folketelling 1989).
Pokatsji ble grunnlagt i 1984 i forbindelse med utbygging av oljefelter i nærheten. Den fikk innvilget bystatus i 1992. Navnet «Pokatsji» er avledet av navnet på en khantisk familie som engang eide disse landområdene. 
Byens økonomi er fremdeles basert på oljeutvinning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pokachi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Raduzjnyj (Khanty-Mansia)

Raduzjnyj (russisk: Ра́дужный) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Agan, rundt 475 km nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 47 060 (folketelling 2002), 43 726 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt som en bosetning i et område for oljeutvinning. Den fikk innvilget bystatus i 1985.
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og gass.


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Raduzhny, Khantia-Mansia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lawrence Eagleburger

Lawrence Sidney Eagleburger (født 1. august 1930 i Milwaukee i Wisconsin i USA, død 4. juni 2011 i Charlottesville) var en amerikansk republikansk politiker og diplomat. Han var USAs utenriksminister i en drøy måned fra 1992 til 1993.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lawrence Sidney Eagleburger var sønn av en lege og en grunnskolelærerinne. Familien tilbragte krigsårene i Mississippi og i Seattle; i 1946 slo de seg seg ned i Stevens Point i Wisconsin.
Eagleburger avla sin mastergradseksamen ved University of Wisconsin-Madison.


=== Karriere ===
I 1957 ble han ansatt av USAs utenriksdepartement. Han tjenestegjorde i forskjellige stillinger på ambassader og konsulater, blant annet i Beograd 1961–1965. I 1969–1971 tjenestegjorde var han medarbeider til presidentens sikkerhetsrådgiver Henry Kissinger. Han var USAs ambassadør i Jugoslavia 1977–1980. Under president Ronald Reagan tjenestegjorde han i flere år som assisterende utenriksminister (nummer tre i departementet).
Eagleburger var USAs viseutenriksminister (nummer to i USAs utenriksdepartement) 1989–1992.
Den europeiske presse fremstilte ham som proserbisk og det bidro til at noen kalte ham «Lawrence of Serbia», et ordspill med henblikk på den britiske Lawrence of Arabia. Han var også presidentens rådgiver i spørsmål som gjaldt krisen i Jugoslavia 1989–1992.
Han var utenriksminister 1992–1993 under president George H.W. Bush. Bush hadde da allerede tapt presidentvalget i november 1992 da han utnevnte Eagleborger. Han innehadde embedet bare fra 8. desember 1992 frem til presidentvekslingen den 19. januar 1993. Dermed var Eagleburger den så langt nest kortest amterende amerikanske utenriksminister - da etter Elihu Benjamin Washburne som tiltrådte i mars 1869 og vare varte i elleve dager.
Eagleburger deltok i arbeidet til Iraq Study Group, en kommisjon ledet av James Baker og Lee Hamilton, som i desember 2006 publiserte sine anbefalinger for en ny strategi i Irakkrigen. Han erstattet Robert Gates i sluttfasen av kommisjonens arbeide i november 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lawrence Eagleburger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Lawrence Eagleburger – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Pyt-Jakh

Pyt-Jakh (russisk: Пыть-Ях) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Bolsjoj Balyk, rundt 210 km øst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 41 813 (folketelling 2002), 17 101 (folketelling 1989).
Byen ble dannet ved en sammenslåing av bosetningene Mamonovo og Pyt-Jakh i 1990. Pyt-Jakh betyr «sted med gode mennesker» på khantisk.
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og naturgass.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pyt-Yakh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Haverstingen naturreservat

Haverstingen naturreservat er et 2 572 dekar stort skogområde som ligger i kommunene Ringerike, Flå og Krødsherad i Viken fylke og ble vernet ved kongelig resolusjon av 10. juni 2005 og revidert. Ny forskrift fastsatt ved kgl.res. 16. desember 2011 med hjemmel i lov 19. juni 2009 nr. 100 om forvaltning av naturens mangfold (naturmangfoldloven) § 34 jf. § 37 og § 62. Fremmet av Miljøverndepartementet. Endret ved forskrifter 15. mars 2013 nr. 284 (i kraft 1. juli 2013), 4. aug. 2014 nr. 1069.Opprettelsen av Haverstingen naturreservat har som formål å bevare et skogområde som økosystem med alt naturlig plante- og dyreliv. Reservatet består av en frodig barskogli som er lite påvirket av moderne skogbruk. Det er stor variasjon i skogen i området, som er særlig rik på skogtyper med en rik flora av lav, hvorav flere regnes som trua og står oppført på Norsk rødliste for arter.Reservatet består som er en høy og markert ås øst for Krøderen, på grensen mellom kommunene Krødsherad, Flå og Ringerike. Det er store høydeforskjeller, fra jernbanen (Bergensbanen) langs Krøderen på 229 moh opp til 777 moh. Reservatet er lite påvirket av moderne skogbruk. En kan ta seg inn i reservatet i nordvest, der verneområdet går helt ned til jernbanelinja nesten nede ved Krøderen, og fra Brekkebygda oppe på åsen.


== Se også ==
Naturvernområder i Ringerike
Haverstingtunnelen
Brekkebygda


== Referanser ==
Ljantor

Ljantor (russisk: Лянто́р) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Pim (ei sideelv til Ob), rundt 200 km nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 33 011 (folketelling 2002), 22 071 (folketelling 1989).
Bosetningen ble grunnlagt i 1967 etter oppdagelsen av olje- og naturgass-forekomster i nærheten. Bosetningen fikk innvilget bystatus i 1992.
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og gass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Lyantor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Roland og Magnus kongen

Roland og Magnus kongen er en folkevise av den typen man kaller middelalderballader. I TSB-katalogen har den typenummer TSB E 29. Visa finnes også på Færøyene i en mye lengre versjon Karlamagnusar kvæði (CCF nr. 106), delt i fem tætter, slik færøyske viser ofte er: Dreymur Karlamagnusar (TSB E 24), Oddvalds ríma (TSB E 25), Emunds ríma (TSB E 26), Hilmirs kvæði (TSB E 27) og Runsivals stríð (TSB E 28).
Balladene går tydeligvis tilbake på den norrøne Karlamagnussaga fra ca. 1250 som i sin tur er en prosagjengivelse av Rolandskvadet. Man kan heller ikke se bort fra at den danske folkeboken om Keiser Karl Magnus’s Krønike, som ble trykt alt i 1534, kan ha påvirket balladen.
Den norske balladen forteller at Magnus kongen drar til hedningeland med seks av sine tolv kjemper. På Runsarvollen blir Roland og kjempene overfalt av en stor mengde hedninger. Kjempene ber Roland om å blåse i hornet, eller olifanten, men han vil ikke blåse før sverdet hans, Durendal, brekker. Da blåser han, men kongen kommer ikke fram før Roland er død. Mange prøver å ta sverdet fra den døde Roland, men først da kongen kommer, løsner sverdet fra hånden hans.
Om den historiske bakgrunnen se Rolandskvadet.


== Oppskrifter og restitusjon ==
Da M.B. Landstad og Olea Crøger begynte å samle folkeviser rundt 1840, var det ingen som kunne mer enn korte fragmenter av Roland og Magnus kongen. Heldigvis fikk Landstad skrive av et gammelt visemanuskript (Lavrans Grovens visefugg) fra ca. 1800, som inneholdt 26 strofer av balladen. Men denne teksten er også fragmentarisk. Flere sider mangler og første strofe er nummerert som nr. 7.
Den teksten av Roland og Magnus kongen som oftest er trykt i antologier og andre steder i vår tid er «restituert» av Moltke Moe på 1890-tallet. Moltke Moe hadde egentlig bare Grovens tekst å gå ut fra, men tok seg store friheter. Han bytter om på strofene for at de skal stemme bedre med Karlamagnussaga, lager nye ord og dikter også litt til selv.
Olea Crøger og Hans Seeberg har dokumentert en melodi til Roland og Magnus kongen, men når balladen blir sunget i vår tid er det vanligvis en færøysk melodi og med en oversettelse av det færøyske omkvedet.


== Utgaver ==
Teksten fra Lavrans Grovens visefugg er trykt i Ådel Gjøstein Blom og Olav Bø, Norske balladar i oppskrifter frå 1800-talet, Oslo: Samlaget 1981, s.213ff.
Landstads tekst i Norske Folkeviser er supplert med strofer fra andre kilder.
Den færøyske balladen er trykt i Føroya kvæði, Corpus Carminum Færoensium, bind V, København: Akademisk forlag 1968. Den finnes også i et litt annet utvalg av tætter i Færøsk Anthologi av V.U. Hammershaimb (København 1891, gjenutgitt av Hammershaimbsgrunnurin 1969).

Glittertind (MCD Til Dovre faller, utgitt i 2005), Alf Cranner (Lp Fiine Antkviteter), Erik Bye (Lp Norske Folketoner), Veslemøy Solberg (CD The Strenght of the Runes) og Trio Mediæval (cd Folk Songs utgitt i 2007) har sunget balladen på plate.


== Live-versjoner ==
Glittertind versjonen live i Haugesund under Karmøygeddon metall festival 2010: http://www.youtube.com/watch?v=9ErNXdtNRPI


== Litteratur ==
Artikkel om Draumkvedet og Roland og Magnus kongen
Kogalym

Kogalym (russisk: Когалым) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Ingujagun, rundt 320 km nordøst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 57 800 (est. 2006), 55 367 (folketelling 2002), 44 297 (folketelling 1989).
Kogalym ble grunnlagt i 1975 i forbindelse med utbygging av oljefelter i nærheten. Den fikk innvilget bystatus i 1985. 
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og gass.
Kogalym lufthavn ligger 10 km sør for byen.
Langepas

Langepas (russisk: Лангепас) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Kajukovskaja, som er en forgreining av elva Ob, 350 km øst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 40 800 (est. 2006), 37 182 (folketelling 2002), 25 618 (folketelling 1989).
Langepas betyr «ekornelva» på khantisk. Bosetningen fikk innvilget bystatus i 1985. 
Byens økonomi er basert på utvinning av olje og gass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Langepas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Robert Bork

Robert Heron Bork (født 1. mars 1927 i Pittsburgh i Pennsylvania i USA, død 19. desember 2012 i Arlington i Virginia) var en konservativ amerikansk rettsakademiker og talsmann for den juridiske skoleretning originalismen.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Robert Borks foreldre var Harry Philip Bork jr. (1897–1974) som var innkjøpsmedarbeider for et stålselskap, og Elisabeth (født Kunkle; 1898–2004) som var lærer. Faren var tysk-irsk av bakgrunn, moren Pennsylvania Dutch (tysk).Bork gikk ved Hotchkiss School i Lakeville i Connecticut, og tok cachelir- og doktorgrader i jus ved University of Chicago. I tiden der arbeidet han også for University of Chicago Law Review. Han fikk advokatbevilling i Illinois i 1953.


=== Karriere ===
Etter en periode med tjenestegjøring i United States Marine Corps begynte Bork i privat advokatpraksis i 1954 i firmaet Kirkland & Ellis i Chicago. Så var han professor ved  Yale Law School fra 1962 til 1975, og igjen fra 1977 til 1981. Blant hans studenter var Bill Clinton, Hillary Clinton, Anita Hill, Robert Reich, Jerry Brown, John R. Bolton, Samuel Issacharoff og Cynthia Estlund.Bork var USAs regjeringsadvokat fra 1972–1977 og fungerte også som USAs justisminister i to måneder i 1977. Han var dommer 1982–1988 ved USAs appelldomstol for distriktet Washington D.C., USAs viktigste appelldomstol under USAs høyesterett. I 1987 ble han nominert til dommer ved USAs høyesterett av president Ronald Reagan, men USAs senat avviste nominasjonen.
Bork ble kjent i oktober 1973 da han på oppdrag fra president Nixon sa opp spesialefterforsker Archibald Cox, som foretok undersøkelser omkring Det hvite hus' forsøk på å dekke over omstendighetene omkring Watergate-affæren. Hans to overordnede hadde sagt opp fremfor å utføre oppsigelsen, slik at Bork ble fungerende leder for USAs justisdepartement. Det var i denne kapasitet han sa opp Cox.Bork var gift med Claire Davidson fra 1952 til 1980 da hun døde av kreft. De fikk tre barn. I 1982 giftet han seg med Mary Ellen Pohl, som var en katolsk nonne som var blitt aktivist. Bork konverterte til katolisismen i 2003.


== Utvalgte verker ==
Bork, Robert H. (1978). The Antitrust Paradox. New York: Free Press. ISBN 0-46-500369-9.
Bork, Robert H. (1990). The Tempting of America. New York: Free Press. ISBN 0-684-84337-4.
Bork, Robert H. (1993). The Antitrust Paradox (second edition). New York: Free Press. ISBN 0-02-904456-1.
Bork, Robert H. (1996). Slouching Towards Gomorrah|Slouching Towards Gomorrah: Modern Liberalism and American Decline. New York: ReganBooks. ISBN 0-06-039163-4.
Bork, Robert H. (2003). Coercing Virtue: The Worldwide Rule of Judges. Washington, D.C.: American Enterprise Institute Press. ISBN 0-8447-4162-0.
Bork, Robert H. (Ed.) (2005). A Country I Do Not Recognize: The Legal Assault On American Values. Stanford: Hoover Institution Press. ISBN 0-8179-4602-0.
Barak's Rule, a book review in Azure magazine by Robert Bork.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
A Conversation with Judge Robert H. Bork – Event Video, Federalist Society, 2007-06-26
Congressional Record: Floor Vote on Bork Nomination
Think Tank Biography: Robert Bork
Megion

Megion (russisk: Мегион) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger på høyre bredd av elva Ob, rundt 380 km øst for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 51 600 (est. 2007), 46 566 (folketelling 2002), 39 783 (folketelling 1989).
Bosetningen ble første gang nevnt i 1810. I 1961 ble de første oljeforekomstene i Vest-Sibir funnet der. Byen er nå et senter for olje- og naturgass-industrien.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Megion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons