jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Carl Jularbo

Carl «Calle» Jularbo (født 6. juni 1893 i Jularbo, Avesta kommune, død 13. februar 1966 i Nacka ved Stockholm) var en svensk musiker (trekkspill) og komponist, kjent som den i Skandinavia med flest innspillinger (1577), deriblant kjente melodier som Livet i Finnskogarna (1915), Drömmen om Elin, Avesta-forsens brus og Nya Värmlands-valsen.Han spilte tidlig, debuterte med et Magdeburgspill (1899) og ga ut sin første plate (1913).
Jularbo turnerte mye i Norge, første gang på Eldorado og Dovrehallen i Kristiania (1901),
hadde over 12 000 tilskuere på Jordal Amfi (1952), og, han 
spilte inn Hadelandsvalsen og Sjömans-schottis i norske studio (Oslo, 1954).
Han skrev selvbiografien Med dragspelet i högsätet (1952).
Ingmar Norlén skrev biografien Calle Jularbo – tidernas dragspelskung (2005).
Her til lands finner man TV-serien Jakten på Jularbo (NRK, 2006).
I hjembyen finner man Carl Jularbo museum.Vallset Idrettslag og Vallset Musikkforening i Stange kommune på Hedemarken i Norge arrangerte Vallset-Mart'n i årene 1954 - 1965 med besøk av Carl og Eberhardt Jularbos orkester hvert år. Vallsetbygda - bl.a. ovennevnte foreninger og Vallset Trekkspellag, arrangerte også trekkspillfestivalen "Jularbo Memorial" i årene 1980 - 2000. Dette var en festival til ære for Carl Jularbo og hans musikk med besøk av 20 orkestere hvert år, i hovedsak fra Norge og Sverige, også med Eberhardt Jularbos ork. i noen av årene .Året 1981 presenterte Eberhardt Jularbo sin egen komposisjon for bygda, nemlig Jularbo-minnen från Vallset.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carl Jularbo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Carl Jularbo på Internet Movie Database 
(sv) Carl Jularbo i Svensk Filmdatabas 
(en) Carl Jularbo på Discogs 
(en) Carl Jularbo på MusicBrainz 
(en) Carl Jularbo på Spotify
Velikij Ustjug

Velikij Ustjug (russisk: Вели́кий У́стюг) er en by i Vologda oblast i Russland. Den ligger ved samløpet av elvene Sukhona og Jug. 
Den første attesterte bosetningen her var klosterbosetningen ved Gleden (russisk: Гледен), som ble opprettet nær stedet hvor elva Jug løper sammen med Sukhona og danner elva Nordre Dvina). På slutten av 1400-tallet hadde stedet fått tittelen Store – Velikij (russisk: Великий).
Byen Velikij Ustjug er først nevnt i en krønike i 1207. Den var en del av fyrstedømmet Vladimir-Suzdal. Ettersom den lå hvor flere viktige handelsruter krysset hverandre, utviklet byen seg til et betydelig kommersielt og industrielt senter på 15- og 1600-tallet. Velikij Ustjug mistet sin nøkkelrolle som elvehavn med den minkende betydningen av ruten langs elva Sukhona for handelen mellom Kina og Vest-Europa. Dette ble spesielt forverret etter åpningen av Suezkanalen i 1869. Byen er ellers kjent for sine utsøkte håndverk, så som sølvfiligrans, neverutskjæringer, dekorativ kobberbinding og niello.
I skogen nær Velikij Ustjug ligger et turist- og fornøyelsessted som markedsføres som Ded Moroz' vottsjina, hans offisielle bosted.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Billedgalleri ==

		
		
		


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nyttige (engelskspråklige) artikler om Velikij Ustjug:

Brumfield, W (Undated) Veliky Ustyug: A view through the lens of an American scholar-photographer. Hele teksten tilgjengelig på www.pomorsu.ru/Brumfield/velikii_ustiug.htm
Gardner, N (2005) Artikkel i magasinet hidden europe, 5 (nov. 2005), pp.22-26. Hele teksten tilgjengelig (html og pdf-versjoner) på hidden europe website


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Veliky Ustyug – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Byens webportal
Museumskomplekset i Velikij Ustjug
Satellittfoto fra Google Maps
Velikij Ustjug på gamle og nyere bilder
Alexa Internet

Alexa Internet, Inc. var et amerikansk internettselskap som ble grunnlagt i 1996 i San Francisco av Brewster Kahle og Bruce Gilliat og lagt ned 1. mai 2022. Selskapet utviklet en verktøylinje (Alexa Toolbar) til nettleserne Google Chrome, Microsoft Internet Explorer og Mozilla Firefox. Verktøylinjen ga brukeren bakgrunnsinformasjon om de besøkte nettstedene, men til gjengjeld formidlet den statistikk om surfingen tilbake til selskapet, som basert på denne informasjonen produserte rangerte oversikter over verdens mest besøkte nettsteder. 
Selskapet Alexa Internet ble i 1999 solgt til konsernet Amazon.com. I desember 2021 kunngjorde Alexa.com at driften ville opphøre 1. mai 2022.


== Alexa-rangering ==
Alexa-rangering (Alexa Global Rank) ble et begrep knyttet til bedømming av populariteten til et nettsted. Begrepet viste til den rangeringen nettstedet hadde på Alexas lister. Jo lavere siffer, jo mer populært var nettstedet. Siden brukerne ikke ble ansett som representative for den gjennomsnittlige nettbrukeren, ble rangeringens relevans omdiskutert. I desember 2021 besluttet Amazon å avvikle tjenesten med virkning fra 1. mai 2022.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisiell blogg 
(en) Alexa Internet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Aglajaperlemorvinge

Aglajaperlemorvinge (Speyeria aglaja) er en sommerfugl som tilhører den artsrike gruppen flikvinger (Nymphalidae). Den er den eneste store arten av perlemorvinger (Argynnini) som er vanlig over store deler av Norge.


== Utseende ==
En ganske store (vingespenn 45 – 58 mm, noen ganger mindre), kraftig sommerfugl med litt rundede vinger. Oversiden er oransje med svarte flekker og striper. Kroppen er temmelig kraftig, kledt med forholdsvis korte, grønnaktig gylne hår. Hodet er stort og bredt, med tilspissede, fremover- og oppoverrettede labialpalper. Antennene er omtrent så lange som halve forvingen, ytterst med en markert klubbe, gule i spissen. Forvingene er noe mer avrundede enn hos beslektede arter, trekantede, med et mønster typisk for perlemorvingene. Bakvingene er kledt med lange, gyllenbrune hår ved roten. Forvingenes underside ligner overisden, men grunnfargen er blekere og de mørke flekkene litt mindre. Bakvingens underside er brungrønn, med store, firkantede, sølvfargede flekker. Noen ganger forekommer helt mørke, brune eksemplarer. Egget er gulaktig med et fiolettbrunt midtbånd og spiisen av samme frage. Det er avrundet kjegleformet og har 19-20 lengderibber. Larven er kort og trinn, svart med en oransje stripe ned på sidene, kledt med kraftige, forgrenede torner.

		


== Levevis ==
Larven lever på forskjellige arter fioler (Viola spp.). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, mest i nærheten av skog der det vokser rikelig med tistler og andre blomster som de kan suge nektar fra. Larven klekkes om høsten, og spiser bare eggeskallet før den gjør seg klar til å overvintre i et spunnet hylster på bakken. Agalajaperlemorvingen er ganske vanlig i mye av Sør-Norge og er funnet nord til Troms, men har ikke stabile bestander i Nord-Norge.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Aglajaperlemorvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Aglajaperlemorvinge hos Artsdatabanken 
(sv) Aglajaperlemorvinge hos Dyntaxa 
(en) Kategori:Speyeria aglaja – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Speyeria aglaja – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Speyeria aglaja – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Nettsiden Norges sommerfugler
Vologda oblast

Vologda oblast (russisk: Волого́дская о́бласть – Vologodskaja oblast) er en oblast i den europeiske delen av Russland.  Areal: 145 700 km², innbyggertall: 1 269 568 (folketelling 2002). Den største byen er Tsjerepovets, mens det administrative senteret er Vologda.
Vologda oblast er rikt på historiske monumenter, som for eksempel det storslåtte Kirillo-Belozerskijklosteret, Ferapontovklosteret (et verdensarv-sted), middelalderbyene Velikij Ustjug og Belozersk, de barokke kirkene i Totma og Ustjuzjna, etc.


== Geografi ==
Vologda oblast grenser til Arkhangelsk oblast (N), Kirov oblast (Ø), Kostroma oblast (SØ), Jaroslavl oblast (S), Tver oblast (SV), Novgorod oblast (SV), Leningrad oblast (v), og republikken Karelia (NV).


== Eksterne lenker ==
(ru) Offisielt nettsted 
(en) Vologda Oblast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Russland.no – Informasjon om blant annet økonomi, lovgivning, kultur og turisme
Adippeperlemorvinge

Adippeperlemorvinge (Argynnis adippe) er en sommerfugl som tilhører den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den forekommer i Sørøst-Norge. Den ligner sterkt på den vanligere arten aglajaperlemorvinge (Argynnis aglaja), men kan skilles fra denne på at grunnfargen på bakvingenes underside er brun, ikke grønn.


== Utseende ==
En ganske stor (vingespenn 47 – 63 mm), kraftig sommerfugl med litt rundede vinger. Oversiden er oransje med svarte flekker og striper. Kroppen er temmelig kraftig, kledt med forholdsvis korte, gylne hår. Hodet er stort og bredt, med tilspissede, fremover- og oppoverrettede labialpalper. Antennene er omtrent så lange som halve forvingen, ytterst med en markert klubbe, gule i spissen. Forvingene er noe mer avrundede enn hos beslektede arter, trekantede, med et mønster typisk for perlemorvingene. Bakvingene er kledt med lange, gyllenbrune hår ved roten. Forvingenes underside ligner oversiden, men grunnfargen er blekere og de mørke flekkene litt mindre. Bakvingens underside er rødbrun, med store, firkantede, sølvfargede flekker.
Larven er som utvokst mørkebrun med lange, gulbrune, forgrenede torner.

		


== Levevis ==
Larven lever på forskjellige arter av fioler (Viola spp.). Sommerfuglen flyr gjerne i skogkanter fra skutten av juni til august. I Norge finnes den på Sør- og Østlandet.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Adippeperlemorvinge i Encyclopedia of Life 
(en) Adippeperlemorvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Adippeperlemorvinge hos Artsdatabanken 
(sv) Adippeperlemorvinge hos Dyntaxa 
(en) Adippeperlemorvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Fabriciana adippe – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Fabriciana adippe – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fabriciana adippe – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Nettsiden Norges sommerfugler
Niobeperlemorvinge

Niobeperlemorvinge (Argynnis niobe) er en sommerfugl som tilhører den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den er sjelden i Norge, men forekommer i Ytre Telemark og langs Oslofjorden, tidligere hadde den en videre utbredelse. Den er den minste av de store perlemorvingene (slekten Argynnis) i Nord-Europa, og kan kjennes igjen på størrelsen, den er ellers ganske lik aglajaperlemorvinge (Argynnis aglaja) og adippeperlemorvinge (Argynnis adippe).


== Utseende ==
En middelstor (vingespenn 43 – 52 mm), kraftig sommerfugl med litt rundede vinger. Oversiden er oransje med svarte flekker og striper. Kroppen er temmelig kraftig, kledt med forholdsvis korte, gylne hår. Hodet er stort og bredt, med tilspissede, fremover- og oppoverrettede labialpalper. Antennene er omtrent så lange som halve forvingen, ytterst med en markert klubbe, gule i spissen. Forvingene er noe mer avrundede enn hos beslektede arter, trekantede, med et mønster typisk for perlemorvingene. Bakvingene er kledt med lange, gyllenbrune hår ved roten. Forvingenes underside ligner oversiden, men grunnfargen er blekere og de mørke flekkene litt mindre. Bakvingens underside er rødbrun, med store, firkantede flekker som vanligvis ikke er sølvfargede.
Larven er som utvokst rødbrun med svart marmorering, kledt med lange, forgrenede torner.

		


== Levevis ==
Nioberperlemorvingen er knyttet til åpne, varme, gjerne sandige marker. Larven lever på forskjellige slags fioler (Viola spp.). Denne arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr fra slutten av juni til august.


== Utbredelse ==
Niobeperlemorvingen var tidligere forholdsvis vidt utbredt i Sør-Norge, over det meste av Østlandet vest til Aust-Agder, dessuten med isolerte bestander i varme fjordstrøk på Voss og i Lærdal. I dag finnes den bare i et begrenset område på begge sider av Oslofjorden og i ytre Telemark. Selv om det fortsatt finnes gode bestander noen steder, spesielt i Østfold, blir arten vurdert som kritisk truet (CR) på den norske rødlisten (2015).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Niobeperlemorvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Niobeperlemorvinge hos Artsdatabanken 
(sv) Niobeperlemorvinge hos Dyntaxa 
(en) Niobeperlemorvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Fabriciana niobe – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Fabriciana niobe – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Fabriciana niobe – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Jan Arnald

Jan Arnald, også kjent under pseudonymet Arne Dahl, (født 11. januar 1963 i Sollentuna i Sverige) er en svensk forfatter, kritiker og litteraturviter.
Arnald debuterte i 1990 med romanen Chiosmassakern.
I perioden 1997–2007 skrev Arnald under pseudonymet Arne Dahl en dekalogi kriminalromaner om den fiktive A-gruppen, «den svenske Rikskriminalkpolisens spesialenhet for voldsforbrytelser av internasjonal karakter». Bøkene er solgt til tolv land, og har vunnet flere priser. I 2007 ble Arne Dahl tildelt Svenska Deckarakademins spesialpris, for gjennom denne serien å ha vitalisert og videreutviklet krimsjangeren. Inntil halve serien var utgitt var den virkelige identiteten bak forfatternavnet en godt bevart hemmelighet, og avsløringen i 2002 vakte stor oppmerksomhet.


== Bibliografi ==


=== Som Jan Arnald ===
Chiosmassakern (1990)
Nalkanden (1992)
Genrernas tyranni : Den genreöverskridande linjen i Artur Lundkvists författarskap – sakprosa (1995)
3 variationer (1996)
Klä i ord – noveller (1997)
Barbarer (2001)
Maria och Artur (2006)
Intimus (2010)


=== Som Arne Dahl ===
Ont blod (1998)
Misterioso (1999), norsk tittel Misterioso, oversatt av Einar Blomgren
Upp till toppen av berget (2000)
Europa Blues (2001)
De största vatten (2002)
En midsommarnattsdröm (2003)
Dödsmässa (2004)
Mörkertal (2005)
Efterskalv (2006)
Himmelsöga (2007), norsk tittel Himmeløyet, oversatt av Einar Blomgren
Elva (2008)
Viskleken (2011)
Hela havet stormar (2012)


=== Oversettelser til norsk (som Arne Dahl) ===


== Priser og utmerkelser ==
Palle Rosenkrantz-prisen 2003, for Europa Blues
Deutscher Krimipreis International, 2. premie 2005, for  Falsche Opfer (Upp till toppen av berget)
Deutscher Krimipreis International, 3. premie 2006, for Tiefer Schmerz (Europa Blues)
Svenska Deckarakademins spesialpris 2007, for «vitalisering och utveckling av kriminalgenren genom sin dekalogi om A-gruppen»
Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman 2011, for Viskleken


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Jan Arnald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Dagsavisen 22. august 2007: Keiserens nye krim. Om Arnald/Dahl
Abeno-ku

Abeno-ku er en av de største bydelene i storbyen Osaka, som ligger i Japan. Osaka er Japans nest største by som storbyområde. Flere av byens jernbanelinjer har endestasjoner i denne bydelen.
Båtopplag

Båtopplag er en benevnelse på å parkere en båt eller fartøy over en lengre periode.
Fritidsbåter settes ofte i opplag i vintermånedene, da båtene ikke er i bruk på vannet. Dette fordi enten det er is på vannet der båten hører hjemme, eller at båtene ikke brukes i denne tiden av året.
Større fartøy tas i opplag ved større reparasjoner under vannlinjen.
Waste Lagoon

Waste Lagoon var et progrockband fra Bergen.
Waste Lagoon ble startet i 1990 av Ronny Tertnes og Widar Bongom, Sune Aksnes kom til senere samme år. Bandet spilte progressive rock som best kan sammenlignes med band som Rush, Dream Theater, Yes, Kansas, Gentle Giant med mer, men til tross for all denne inspirasjonen har bandet en egen moderne sound og stil. I perioden 194 til 1997 spilte bandet inn flere demoer. Debutalbumet ble innspilt i perioden 1998-2000, mens albumet ble utgitt i 2001. Etetr dette gik bandet mer eller mindre i dvale, for så å bli oppløst i 2007.


== Bandmedlemmer ==
Sune Aksnes – Bass og fotpedal synth
Ronny Tertnes – Gitar og fotpedal synth
Frode «FF» Fredriksen – Vokal
Widar Bongom – Trommer
Zsolt Meszaros – trommer (på Shadow Chaser CD)


== Diskografi ==
Shadow Chaser (2001, Millennium Lagoon Records)


== Eksterne lenker ==
Waste Lagoon sin hjemmeside
Integrering

Integrering kan vise til:

Sosial integrasjon, en sosial prosess og sosiologisk term
Integral (matematikk), i matematisk analyse
Friedrich Vordemberge-Gildewart

Friedrich Vordemberge-Gildewart (født 17. november 1899 i Osnabrück, død 19. desember 1962 i Ulm) var en tysk Neo-plasticist (De Stijl) maler.
Han var en av de første til å male utelukkende bilder i neoplastisk stil.


== Liv og virke ==
Friedrich Vordemberge-Gildewart studerte arkitektur og senere interiør og skulptur ved kunsthøyskolen, og den tekniske høyskolen i Hannover (1919 -), etter først å ha gått i snekkerlære hos sin far.
Hans første kunstverk ble til i perioden 1919-1922. Disse var skulpturer, og ble fulgt opp med malerier fra 1923.
I 1924 startet han en studiegruppe: Gruppe K sammen med Hans Nitzschke, og slo seg sammen med kreftene rundt det avantgardistiske tidsskriftet Der Sturm i Berlin. Etter å ha møtt Theo van Doesburg, Oskar Schlemmer, Vasilij Kandinskij, Kurt Schwitters og Hans Arp, ble han medlem av De Stijl i 1925.
Sammen med Schwitters, Rudolf Jahns og Carl Buchheister dannet han 'Abstrakten Hannover'-gruppen i 1927. Gruppen var underavdeling av den internasjonale forening av ekspresjonister, futurister, kubister og konstruktivister.
1932 ble Vordemberge-Gildewart med i kunstnergruppen 'Abstraction-Création'. Denne gruppen ble stiftet i Paris av Naum Gabo, Antoine Pevsner, Auguste Herbin, Theo van Doesburg und Georges Vantongerloo.
Han var også medlem av flere andre tilsvarende grupper både hjemme og i utlandet. Han ble, sammen med mange andre erklært for entartet fra 1937 av. Noen av hans verker ble stilt på utstillingen og flesteparten destruert. Han ble tvunget til å forlate Tyskland, og slo seg ned i Nederland, hvor han ble boende til 1954.
Ved krigsutbruddet i 1939 var han deltaker på representative utstillinger av moderne kunst i New York, Paris og London.
I 1954 ble han tilsatt som kunstlærer ved  Hochschule für Gestaltung i Ulm. Der ble han som lærer og leder for avdeling for visuell kommunikasjon til han døde.
Vordemberge-Gildewart var deltaker i documenta 1 1955 og documenta II i 1959 i Kassel.


== Arbeider (titler på engelsk) ==
His works include:-

1925, Composition No. 15  - 1925
1936, Composition No. 104 - 1936
1946, Composition No. 154, oil on canvas, 120 x 80 cm
1946, Untitled (C8), collage, paper and plastic on paper, 28.5 x 23.5 cm
c.1947, Untitled, collage on paper, 27.5 x 22.3 cm
1953, Composition No. 194, oil on canvas, 50 x 60 cm
1959/60, Composition No 212, oil on canvas, 105 x 80 cm


== Referanser ==


== Videre lesning ==
Gabo, Naum. Naum Gabo, Georges Vantongerloo, Friedrich Vordemberge-Gildewart: Works on paper : (Paperback). Annely Juda Fine Art. ISBN 1-870280-87-3. 


== Eksterne lenker ==
Photographic portrait of Friedrich Vordemberge-Gildewart Arkivert 31. desember 2004 hos Wayback Machine.
Photographic portrait of Friedrich Vordemberge-Gildewart as an older man
German initiative for the promotion of Friedrich Vordemberge-Gildewart, resident in Osnabrück.
Magnus Stenbock

Magnus Stenbock, også kalt Måns Bock, Måns Lurifax, (født 12. maijul./ 22. mai 1665greg. i Stockholm, død 12. februarjul./ 23. februar 1717greg. i København) var en svensk greve og offiser. Stenbock var sjef for Kalmar regimentet fra 1699 og Dalsregimentet fra 1700. Han ble utnevnt til generalløytnant i 1704, general i 1705, generalguvernør i Skåne i 1705 og feltmarskalk i 1713. 
Stenbock deltok i slaget ved Narva i 1700, slaget ved Kliszów i 1702, og ledet den karolinske hæren til seier i slaget ved Helsingborg i 1710 og i slaget ved Gadebusch i 1712. Han deltok i kapitulasjonen i Tönningen 16. mai 1713 og ble tatt til fange og fengslet på Fredrikshavns kastell. I bitterhet over at han ikke ble løslatt etter at det var betalt løsepenger for ham, planla han flukt. Han ble imidlertid tatt og ble satt i en liten celle med bare noen planker til gulv over et vannhull. Etter store lidelser døde han 23. februar 1717. 
Stenbock var sønn til Gustaf Otto Stenbock og giftet seg med Eva Magdalena Oxenstierna. Han fikk tre barn.
I 1901 ble det reist et statue av ham på Stortorget i Helsingborg, og dette er en av de få rytterstatuene i Sverige som ikke er av en kongelig person. På statuen holder Stenbock et sverd som egentlig skulle ha vært rettet mot erkefienden Danmark.


== Biografier ==
Ingvar Eriksson: Karolinen Magnus Stenbock, 2007.
Andreas Marklund: Stenbock, Ära och ensamhet i Karl XII:s tid, Historiska Media, Lund 2008, ISBN 978-91-85377-64-0.


== Referanser ==
Ian Ure

John Francombe (Ian) Ure (født 7. desember 1939) er en skotsk tidligere fotballspiller.
Forsvarsspilleren Ure startet sin spillerkarriere i Dundee, og spilte der i fem sesonger, og i løpet av denne perioden vant klubben sin eneste ligatittel i den skotske 1. divisjon, og kom til semifinalene i Serievinnercupen. I 1963 ble han kjøpt av London-klubben Arsenal for 62,500 engelske pund. Han spilte fast for Arsenal i de første sesongene, men mistet førstelagsplassen i løpet av midten på 60-tallet. Senere fikk han tilbake plassen og endte opp med 202 kamper og 2 mål for Arsenal. Noen anså hans talenter som forsvarer var ganske mangelfulle, spesielt etter Ures feil i Ligacupfinalen i 1969, en kamp Arsenal tapte for Swindon Town.
Ure forlot Arsenal i august 1969 for å bli en del av Manchester United, hvor han ble i to sesonger før han returnerte til Skottland, for å spille for St Mirren og så East Stirling. Han fikk 11 landskamper for Skottland, og var også med i BBCs fotballquizprogram Quiz Ball som "kjendisgjest". Etter at han la opp var han fotballtrener en tid, inkludert en periode som trener for East Stirling, men senere forlot han fotballen for godt. Han jobber nå som sosialarbeider i Kilmarnock.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ian Ure – Transfermarkt 
(en) Ian Ure – national-football-teams.com 
(en) Ian Ure – EU-Football.info