jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Americana (musikk)

Americana er en løst definert musikalsk blandingsform som er ment å uttrykke kjernen i det amerikanske kulturelle særpreget, og som musikalsk og til dels tematisk er influert av ulike amerikanske og importerte musikksjangre, som folkemusikk, blues, R&B, countryblues, bluegrass, alternativ country, rockabilly, rotrock og heartland rock. Americana-musikk spilles både på akustiske og elektriske instrumenter.


== Historikk ==
Opprinnelig betegnet americana kulturgjenstander fra USAs historie, geografi, folklore og kulturarv, som plakater, biler, bilregistreringsskilt, husgeråd, våpen, flagg – eller matretter som doughnut og t-bone steak.Radioformatet americana ble utviklet som en reaksjon på 1990-tallets polerte mainstream-musikk og for å tekkes lyttere uten spesielt stor interesse verken for ren country- eller rockemusikk. I 1999 ble non-profit organisasjonen Americana Music Association grunnlagt for å fremme autentisk rootsmusikk, først som radioformat, senere også på andre områder. I 2009 opprettet Grammy Foundation den uavhengige Grammy Award-kategorien Best Americana Album.


== Americana utenfor Nord-Amerika ==
Den irske artisten Van Morrison karakteriseres i blant som americana-artist og den engelske gruppa Mumford & Sons er ført opp på AMAs lister over prisvinnere. Også i Norge finnes det artister som karakteriserer musikken sin som americana, som duoen Millpond Moon og andre.


== Americana-artister ==
Siden americana-begrepet er medieskapt og ganske løst definert, er den enkleste måten å danne seg et bilde av hva begrepet omfatter å gi eksempler på kjente americana-artister:

Alison Krauss
AJC Band
Austin Lucas
The Avett Brothers
Bellwether
Beta Radio
Big John Bates
Bonnie Raitt
Brandi Carlile
Johnny Cash
Bruce Springsteen
Calexico
Cory Chisel
Dave Alvin
Darling West
Delta Rae
Dwight Yoakam
Emmylou Harris
Frank Hannon
Gillian Welch
Horse Feathers
JD McPherson
Jason Isbell
Jerry Douglas
Joe Ely
John Fullbright
John Hiatt
John Mellencamp{
Justin Townes Earle
Kate Campbell
Kelly Willis
Levon Helm
Lucinda Williams
The Lumineers
Mary Chapin Carpenter
Mavis Staples
Millpond Moon
Mumford & Sons
National Park Radio
Neil Young
Neko Case
Old Crow Medicine Show
Poco
Richmond Fontaine
River City Extension
Rob Heath
Rosanne Cash
Ryan Adams
Ryan Bingham
Shovels & Rope
Son Volt
Sons of Bill
The Band
The Bottle Rockets
The Devil Makes Three
The Dixie Bee-Liners
The Mavericks
The Steel Wheels
Tift Merritt
Tom Petty
Tom Russell
Uncle Tupelo
Van Dyke Parks
Wilco
Will Oldham


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesidene til Americana Music Association (AMA)
Americana Roots
Americana Radio Airplay Chart
Americana Radio Arkivert 18. mai 2013 hos Wayback Machine.
Halfdan Jønsson

Halfdan Marius Jønsson (15. mai 1891 – 7. februar 1945) var en norsk fagforeningsleder og motstandsmann under den andre verdenskrig.
Halfdan Jønsson ble første gang organisert i Sverige 1908.   Han ble faglig aktiv mens han arbeidet ved Rosenberg Mekaniske Verksted i Stavanger.  I 1919 ble han valgt til sekretær for Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund og flyttet til Oslo. I de første årene i Oslo deltok han i Syndikalistisk-Anarkistisk Forening. Senere ble han medlem i Oslo Arbeidersamfunn.
I 1923 ble han valgt til formann i Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund  og i 1934 ble han nestformann i LO.
Jønsson var sentral i det faglige motstandsarbeidet under andre verdenskrig og var leder for LOs illegale faglige utvalg i perioden påsken 1942 til januar 1944 da han ble arrestert av tyske okkupasjonsmyndigheter.  Årsaken til arrestasjonen er aldri klarlagt. Muligens ble han avslørt av Rinnan-banden under besøk i Trondheim i 1943.
<
Jønsson ble sendt til Grini og i juli 1944 ble han sendt til konsentrasjonsleiren Natzweiler. Jønsson døde i konsentrasjonsleiren Dachau 7. februar 1945.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Natzweiler Info
Ƞ

Ƞ og ƞ (N med lang høyre-fot) er en bokstav som brukes på lakota. Den indikerer nasalering av den forestående vokalen. Det er også mulig å bruke bokstaven ŋ med samme funksjon.
I Unicode kodes Ƞ som U+0220 (Ƞ) og 019E (ƞ).
Per Lie

Per Arthur Lie (født 20. mai 1907, død 5. mars 1945 i Dachau konsentrasjonsleir) var en norsk faglig tillitsvalgt i Oslo Transportarbeiderforening og motstandsmann under andre verdenskrig.
Lie var engasjert i det faglige motstandsarbeidet under den andre verdenskrig som leder av Faglig utvalg i Landsorganisasjonen i Norge.  Han deltok også i utgivelsen av den illegale avisen Tidsskriftet Fri Fagbevegelse som i starten ble trykket i Norsk Transportarbeiderforbunds lokaler hvor Lie var tillitsvalgt sekretær.
I januar og februar ble en del mennesker rundt Fri Fagbevegelse arrestert, deriblant Lie. Lie ble fengslet og sendt til Grini fangeleir. Derfra ble han overført til tyske konsentrasjonsleire, til Sachsenhausen, Natzweiler-Struthof og Dachau. Lie fikk tyfoidfeber og døde i Dachau 5. mars 1945.
Mens han var i konsentrasjonsleirene laget han små trefigurer som en av leirens prester smuglet ut og ga til familien hans. Den eneste sønnen hans, Tor Lie, har fortsatt alle figurene med unntak av de hans sønn har fått.
Per Lie var bror av senere partisekretær i Arbeiderpartiet Haakon Lie.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Natzweiler Info
Michel Becquet

Michel Becquet (født 1954) er en fransk trombonist og professor ved Lyonkonservatoriet.
I ung alder spilte han piano og horn, undervist av sin far, en profesjonell hornist, før han gikk over til trombone i tiårsalderen. Etter flere års studier ved konservatoriet i Limoges, ble han som 15-åring opptatt ved Pariskonservatoriet, der han raskt fikk sitt diplom.
I løpet av få år vant han alle de internasjonale konkurransene som var åpne for hans instrument (Genève, München, Praha og Toulon). Da han var 18 år ble han solotrombonist i Orchester de la Suisse Romande under Wolfgang Sawallischs ledelse, for noen år senere å begynne i den franske nasjonaloperas orkester i Paris.
I 1989 forlot han Parisoperaen til fordel for Hochschule für Musikk i Köln, der han brukte sin tid på å undervise og skrive.
I 1990 inviterte Gilbert Amy ham til å bli leder for messingseksjonen ved Conservatoire National Supérieur de Musique der han ledet det 18-mannssterke ensemblet Cuivres Français.
Siden har han tiltrådt Lyonkonservatoriet hvor han er professor i trombone og leder for messingseksjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michel Becquet på Discogs 
(en) Michel Becquet på MusicBrainz
Louis-Gabriel Delaplace

Louis-Gabriel Delaplace (kinesisk: 田類斯, født 21. januar 1820 i Auxerre i Frankrike, død 24. mai 1884) var katolsk kinamisjonær og biskop blant annet i Beijing.
Han ble medlemmer av lasaristenes kongregasjon, ble presteviet 11. juni 1843, og sendt til Kina. Den 27. februar 1852 ble han utnevnt til titulærbiskop og til apostolisk vikar av Jiangxi, og ble bispeviet 25. juli 1852 med biskop Jean-Henri Baldus som hovedkonsekrator.
Den 12. juni 1854 ble han apostolisk vikar for Zhejiang. 
Den 21. januar 1870 ble han forflyttet til det apostoliske vikariat Nord-Zhili (Beijing). 


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani  (1720-1803) *1760
Pave Pius VI (1717-1799) *1775
Kardinal Carlo Bellisomi (1736-1808) *1775
Biskop Marcelino José Da Silva (1749-1830) *1790
Biskop Roque José Carpegna Díaz (1760-1845) *1803
Biskop François-Alexis Rameaux (1802-1845) *1840
Biskop Bernard-Vincent Laribe (1802-1850) *1845
Biskop Jean-Henri Baldus (1811-1869) *1845
Biskop Louis-Gabriel Delaplace


== Referanser ==
Ly (bokstav)

LY og ly er den 20. bokstaven i det ungarske alfabetet, mellom l og m. På ungarsk heter den ellipszilon (/ɛlːipsilon/)  eller elly (/ɛjː/). Tidligere representerte denne bokstaven en palatal lateral, /ʎ/, men denne lyden er etter hvert blitt erstattet med /j/. Sånn sett, representerer den den samme lyden som j gjør på ungarsk.
Da jeg traff Jesus… med sprettert

Da jeg traff Jesus... med sprettert er en norsk biografisk komedie fra 2000.


== Handling ==
Lille Oddemann bruker alle tilgjengelige metoder for å finne Jesus, inkludert sprettert hans. Filmen tar seerne med til Norge på slutten av 1930-tallet. Det dukker opp en rekke burleske og humoristiske karakterer, hvis krumspring overbeviser Oddemann om at det kan være en dårlig idé å bli voksen.
Likevel oppdager Oddemann at det også finnes enkelte belønninger ved å være voksen, som å gå på fest og finne vakre kvinner. Filmen er basert på en bok med barndomserindringer av forfatteren Odd Børretzen.


== Skuespillere ==
Fredrik Stenberg Ditlev-Simonsen som Oddemann
Martin Jonny Raaen Eidissen som broren hans
Frederick Paasche som Kristian
Gjertrud L. Jynge som mamma.
Grethe Bøe-Waal som Mrs. Hansen.
Gard B. Eidsvold som pappa.
Otto Jespersen som Karl Hansen
Grete Nordrå
Rolf Arly Lund
Peter Bredal
Gunnar Enekjær
Trond Høvik
Elisabeth Sand
Bjørn Jenseg.
Dag Vågsås


== Eksterne lenker ==
(en) Da jeg traff Jesus… med sprettert på Internet Movie Database 
(no) Da jeg traff Jesus… med sprettert i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Da jeg traff Jesus… med sprettert hos Filmfront 
(nl) Da jeg traff Jesus… med sprettert på MovieMeter 
(en) Da jeg traff Jesus… med sprettert på AllMovie 
Da jeg traff Jesus... med sprettert hos Filmweb
Jean-Henri Baldus

Jean-Henri Baldus (født 24. januar 1811 i Ally i Frankrike, død 29. september 1869) var katolsk kinamisjonær og biskop i Henan og senere i Zhejiang.
Han ble medlem av lasaristenes kongregasjon, ble presteviet i mars 1834, og sendt til Kina. Den 2. mars 1844 ble han utnevnt til titulærbiskop og til apostolisk vikar av Nord-Henan, og ble bispeviet 19. oktober 1845 med misjonsbiskopen Bernard-Vincent Laribe som hovedkonsekrator.
I 1865 ble han forflyttet til det apostoliske vikariat Zhejiang. 


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Giovanni Francesco Albani (1720-1803) *1760
Pave Pius VI (1717-1799) *1775
Kardinal Carlo Bellisomi (1736-1808) *1775
Biskop Marcelino José Da Silva (1749-1830) *1790
Biskop Roque José Carpegna Díaz (1760-1845) *1803
Biskop François-Alexis Rameaux (1802-1845) *1840
Biskop Bernard-Vincent Laribe (1802-1850) *1845
Biskop Jean-Henri Baldus


== Referanser ==
Ll (bokstav)

LL og ll er en bokstavkombinasjon som eksisterer på flere språk. På norsk har dobbel-l den samme funksjonen som andre doble konsonanter: Den indikerer at den forestående vokalen skal ha kort uttale. 

På albansk og  walisisk regnes den som en egen bokstav, og er henholdsvis den 17. og 15. bokstaven i alfabetet. I begge tilfeller uttales den /ɫ/. På spansk kalles ll elle og representerer lyden /ʎ/. Frem til 1994, ble den regnet som en egen bokstav også på spansk, men man bestemte da at ll i stedet skulle alfabetiseres som to ll-er. 
Walisisk og spansk har tidligere skrevet bokstaven ll med en egen ligatur. Den walisiske ligaturen brukt i situasjoner som krever majuskel, ser ut som en minuskel l, etterfulgt av en majuskel L, eller en majuskel L med dobbel loddrett strek. Ligaturen som ble brukt i minuskel posisjon ser ut som to minuskle l-er, med en strek gjennom begge. Det finnes ingen egen måte å kode denne på i Unicode, men det er gjerne denne man kan kode ved hjelp av U+A748 (Ꝉ) og U+A749 (ꝉ): En enkel l med en strek høyt oppe på stammen. På spansk har ligaturen hatt form som en «brudden L»: Stammen i en enkel l (både i majuskel og minuskel form) har blitt kuttet i to, og den øvre delen er flyttet noe til venstre. Denne ligaturen kodes i Unicode som U+A746 (Ꝇ) og U+A747 (ꝇ).
Joseph Dehergne

Joseph Dehergne (født 1903 i La Gaubretiere i Vendée i Frankrike, død 1990 i La Seilleraye i Thouare nær Nantes) var en katolsk prest og kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 


== Liv og virke ==
Han begynte ved presteseminaret i Luçon i Vendée i 1921 og trådte inn i jesuittnovisiatet i 1925 i  Beaumont-sur-Oise. Han ble presteviet i Paris i 1934. 
I 1936 ble han sendt til Kina, og to år etter begynte han en karriere som professor i historie ved Aurorauniversitetet i Shanghai. I løpet av tiden i Shanghai publiserte han én bok og et stort antall artikler, for det meste i Bulletin de l'Universite l'Aurore.
Pater Dehergne ble utvist fra Kina i 1951, og ble så sendt til Chantilly i Frankrike der han ble bibliotekar og senere arkivar ved stedets jesuittiske studiehus. I 1959 mottok han et diplom fra Ecole practique des Hautes Etudes for sitt arbeid knyttet til den franske revolusjon, et verk som også var blitt prisbelønnet av Académie française. I 1965 tok han doktorgraden ved Universitetet i Paris. 
Sammen med pater Henri Bernard-Maitre grunnla han Colloque Internationale de Sinologie, som trer sammen hvert tredje år i Chantilly, og han redigerte konferansepapirene fra de tre første møtene. Det første kollokviet ble avholdt i september 1974, ved kultursenteret Les Fontaines i Chantilly. 
Han fortsatte med å hjelpe andre i deres studier om kinamisjonene. 


== Verker i utvalg ==
Les Vendéens, 1793: La "Grande Armee", la vie regionale, 1939
Répertoire des Jésuites de Chine de 1552 à 1800, Institutum Historicum S.I., Roma, 1973
Juifs de Chine: A travers la correspondance inedite des Jesuites du dix-huilieme siecle, 1980; 2d ed., 1984; med Donald Daniel Leslie
«Catéchismes et catéchèse des Jésuites de Chine de 1584 à 1800», i Monumenta Serica, 47 (1999), s. 397-478
«La Mission de Pékin a la Veille de la Condamnation des Rites», i Neue Zeitschrift für Missionswissenschaft, Vol. IX (1953), Heft 2, s. 91-106
«L'exposé des jésuites de Pékin sur les cultes des ancêtres présenté à l'empereur K'ang Hi en novembre 1700», i Actes du Ile Colloque internationale de Sinologie, Chantilly 1977 (Paris, 1980)
«Les chrétientés de Chine de la période Ming (1581–1650)», i Mononumenta Serica, 16 (1957), s. 1-136.
«Les Archives des Jesuites de Paris et l'histoire des missions aux XVIIe et XVIIIe siecles», i Euntes docete, 21 (1968): 191-213
Joseph Dehergne og Theodore N. Foss, red.: Chine et l'Europe: Evolution et particularites des Rapports Est-Ouest du XVIe au XXe siecle, 1991


== Se også ==
Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen


== Kilder ==
https://web.archive.org/web/20100201065514/http://www.bdcconline.net/en/stories/d/dehergne-joseph.php Biografi, ved John W. Witek; fra: Biographical Dictionary of Christian Missions, Macmillan Reference USA, Wm. B. Eerdmans Publishing Co., Grand Rapids, Michigan.
Theodore N. Foss: «Bibliography of Works of Joseph Dehergne, S.J.», i [Joseph Dehergne and Theodore N. Foss, red.,], Chine et l'Europe: Evolution et particularites des Rapports Est-Ouest du XVIe au XXe siecle (1991), s. 306-314.
Léon Wieger

Georges Frédéric Léon Wieger (født 9. juli 1856 i Strasbourg i Frankrike, død 25. mars 1933 i Xianxian i Hebei i Kina) var en katolsk kinamisjonær og lege tilhørende jesuittordenen og en ledende sinolog.
I Strasbourg gjennomførte han seks års klassiske studier og deretter seks år medisinske studier. Han praktiserte som lege i to år i det sivile og to år i hæren før han i 1881 trådte inn i jesuittordenen i Belgia. På den tiden var ordenen forbudt i Frankrike. 
Noen måneder etter at han var blitt presteviet i juli 1887 ankom han jesuittenes misjonsfelt i Sørøstre Zhili (i dag del av provinsen Hebei). Der benyttet han sine medisinske kunnskaper til å introdusere helhetlige hygieneregler for jesuittene og for de kinesere misjonen hadde arbeid blant. 
Hans studier av kinesisk språk overbeviste ham om viktigheten av å utgi systematiske verker om kinesisk kultur. I tillegg til et betraktelig antall homiletiske og kateketiske bøker for misjonærer for at de bedre skulle kunne ordlegge seg på kinesisk, og på Hejianfu-dialekten, forfattet han et tibinds historieverk om det moderne Kina, og arbeider om kinesisk språk og skikk. Mange av dem utkom i flere utgaver, noen ble også oversatt fra fransk til engelsk, og er fremdeles i bruk (2008). 
Wieger utviklet også et transkripsjonssystem, som han benenyttet for eksempet til Textes historiques; det er senere blitt erstattet av andre systemer.
For sine bidrag innen sinologien ble han tre ganger utmerket av Stanislas Julien-prisen av Académie des Inscriptions et Belles-Lettres i Paris.


== Verker i utvalg ==
Textes historiques
Étude de charactères
Folklore chinoise moderne
Bouddhisme chinois
Taoïsme (2 bins, 1911-1913)
Histoire des croyances religieuses en Chine (1922)
Le Chine à travers les âges


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jean-Paul Blatz, « Léon Georges Frédéric Wieger », i Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne, vol. 40, p. 4236
Arild Andresen

For andre personer ved samme navn, se Arild Andresen (filmregissør)Arild Andresen (født 1. desember 1928, død 27. desember 2008) var en norsk fotballspiller. Andresen var målvakt, og spilte for Vålerenga.


== Fotballkarriere ==
Andresen overtok målvaktsjobben i Vålerenga etter Henry «Tippen» Johansen, og gjorde sin debut i 1947/48. Denne sesongen vant VIF 1. divisjon, distrikt II, avdeling A, men tapte distriktsfinalen mot Mjøndalen. Spillerstatistikken er noe uklar dette året, Andresen spilte minst syv kamper, men kan ha spilt så mye som 14 kamper tilsammen.I 1948/49-sesongen ble serieordningen gjort om, og VIF havnet i den nyopprettede Norgesserien. Her vant Vålerenga avdeling A, men tapte seriefinalene mot Fredrikstad. Andresen spilte alle 14 seriekampene og de to finalekampene. Denne sesongen spilte Andresen 565 sammenhengende minutter (over fem kamper) uten å slippe inn mål, og i 1949 ble han kåret til Norges nest beste fotballspiller, etter Thorbjørn Svenssen.I 1949/50-sesongen havnet VIF på fjerdeplass, og Andresen spilte alle 14 kampene. Det samme gjorde han i 1950/51-sesongen (andreplass) og 1951/52-sesongen (syvendeplass og nedrykk). I 1952/53 og 1953/54 spilte VIF i landsdelsserien for Østlandet, før de igjen var klare for Hovedserien. 1954/55-sesongen ble Andresens siste, der han fikk seks kamper. Andresen ble den første VIF-spilleren med 50 toppseriekamper.Andresens siste kamp ble mot Fredrikstad på Bislett 3. oktober 1954. Historien sier at ballen gikk ut av spill, før FFKs Henry Johannessen spilte ballen inn til keeper så Andresen kunne ta utspark. Etter at Andresen hadde trikset litt med ballen gikk den i mål, og dommeren dømte da scoring til Fredrikstad siden han mente ballen aldri hadde vært ute.
Andresen fikk én landskamp for Norge, mot Sverige på Ullevaal i 1950.


== Andre idretter ==
Andresen spilte også ishockey, og vant tredjedivisjon med Vålerenga i 1949. Han fikk også landskamper i 11-manns håndball.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Arild Andresen – WorldFootball.net 
(en) Arild Andresen – EU-Football.info 
(no) Arild Andresen – Norges Fotballforbund
Atokos

Atokos (gresk: Άτοκος) er en gresk øy i det joniske hav innenfor øygruppen Ekhinadene. Administrativt tilhører den kommunen Ithaka og ligger nordøst for denne øya og utenfor kysten av Akarnania. Atokos er den øy i Ekhinades som ligger lengst vest og mest fjernt.Den er ubebodd og i privat eie. Den ligger 9 km nordøst for Ithaka og 8 km sørvest for Kastos. Den ligger rett nordøst for den fremste skipsleia for skip og ferger mellom Brindisi i Italia og Patras på Peloponnes. Fra disse store skipene får man et godt utsyn over 4 km lang og 1,5 km brede øya, særlig den sørvestlige enden og dens bratte klipper. For å komme dit kreves en privat båt og trygt ankersted er best kun i godt vær; enten ved Båtbukta i øst eller Klippebukta i sør. Det førstnevnte er å foretrekke da det gir ly for båter fra nordvestlige vinder og det er lett å gå i land på øya via gruslagt strand og det flate innlandet.
Øya blir administrert av kommunen Ithaka, men er privat eid av skipsmagnaten Panayiotis Tsakos. Det er likevel lov å gå i land på øya som er ubebodd, bortsett fra noen geiter som går løse. Et lite kapittel har åpne dører for besøkende. Den står en kort gangvei fra Et-hus-bukta og forbi øyas brønn. Til tross for buktas navn er det ytterligere en bygning, et enkelt sommerhus i to etasjer som er låst.


== Nærmeste øyer ==
Ithaka, sørvest
Arkoudi, nordvest
Kalamos, øst-nordøst
Kastos, nordøst


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Atokos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Atokos hos GTP
Presentasjon av øya
Antoine Costa

Antoine Costa (født 23. oktober 1884 i Sidi Bel Abbes) var en algerisk turner som representerte Frankrike. 
Han deltok i VM i turn 1911, der han sanket flere medaljer. I lagkonkurransen fikk Frankrike sølv, bak Tsjekkoslovakia. Individuelt fikk han i tillegg delt sølv i ringer og delt bronse i skranke. 
I olympisk sammenheng har han vært med i 2 OL: i 1908 i London og 1912 i Stockholm. Her endte han på hhv 14. og 10.-plass sammenlagt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Antoine Costa – Olympics.com 
(en) Antoine Costa – Olympic.org 
(en) Antoine Costa – Olympedia 
(en) Antoine Costa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Lajos Gönczy

Lajos Gönczy (født 24. februar 1881 i Szeged, død 4. desember 1915 i San Michele i Italia) var en ungarsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris og 1904 i St. Louis. 
Gönczy kom på tredjeplass i høydehoppkonkurransen under OL 1900 i Paris med et hopp på 1,75. Amerikaneren Irving Baxter vant med 1,90 som var ny olympisk rekord foran Pat Leahy fra Storbritannia med 1,78. Gönczy kom på fjerdeplass i både høydehopp og høyde uten tilløp under Sommer-OL 1904 i St. Louis.
Gönczy deltok også under Ekstralekene 1906 i Athen.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Bronse i friidrett, høydehopp  Ungarn
(1906  Athen -  Sølv i høydehopp)


== Eksterne lenker ==
(en) Lajos Gönczy – Olympics.com 
(en) Lajos Gönczy – Olympic.org 
(en) Lajos Gönczy – Olympedia 
(en) Lajos Gönczy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lajos Gönczy – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Lajos Gönczy – Track and Field Statistics
Istra (Romsdal)

Istra er en sideelv til Rauma, med en lengde på 17 km. 
Elva har sitt utspring i Reinheimen og renner nordover gjennom Isterdalen til den munner ut i Rauma ca. 3 km før utløpet i Romsdalsfjorden mellom Åndalsnes og Veblungsnes. 
Istra har en lakseførende strekning på 10 km og er en sjøørretelv. 
Elva ble vernet i Verneplan III, senere ble Raumavassdraget vernet i Verneplan IV. Elven krysses av Trollstigveien som til dels følger elven gjennom dalen.


== Fosser ==
Stigfossen
Trollfossen


== Etymologi ==
Ifølge moderne språkforskning kan opprinnelsen til elvas navn være en hypotetisk indoeuropesk språkrot hvor es eller is betød vann, også flytende, men at ordet senere fikk den snevrere betydningen «vann i fast form».Andre europeiske elvenavn som kan ha samme språklige opprinnelse:

Istra (Russland)
Eisack eller Isarco (Syd-Tirol, Italia )
Iser (Tsjekkia), Izera (Polen)
Isère (Frankrike)
Isel (Østerrike)
Isar (Tyskland)
IJssel (Nederland)
Ister (nedre del av Donau)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Egon Kühebacher, Die Ortsnamen Südtirols und ihre Geschichte, bd. 2, Bozen 1995, s. 59-61 (med språkhistoriske forklaringer, utdypende litteratur og dokumentbelegg).