jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Armstrong Whitworth Scimitar

Armstrong Whitworth A.W.35 Scimitar var et jagerfly utviklet i Storbritannia.
To prototyper ble bygget som en videreutvikling av A.W.16 og fløyet i 1933. I 1935 ble flytypen valgt til det nye jagerflyet for hærens flyvåpen i Norge. A.W.35 Scimitar skulle bygges på lisens ved Kjeller Flyfabrikk, og forberedelser for produksjon ble satt i gang, men lisensproduksjon av Scimitar i Norge ble aldri noe av på grunn av vanskeligheter med samarbeidet med Armstrong Whitworth. I stedet ble fire produksjonseksemplarer bygget i Storbritannia levert i hærens flyvåpen 1936, utstyrt med Panther XIA-motorer med en ytelse på 730 hk.
På grunn av lite tilfredsstillende ytelser og et understell som var for svakt til å kunne brukes med ski, ble Scimitar stort sett brukt til trening den perioden flytypen var operativ i hærens flyvåpen.
Tre av flyene deltok i det første flystevnet på Stavanger lufthavn ved åpningen i mai 1937, noe som endte med en tragedie da ett av flyene gikk rett i bakken under en oppvisning i stupbombing den tredje dagen. Piloten omkom og stevnet ble umiddelbart avlyst.


== Spesifikasjoner ==


== Litteratur ==
Mason, Francis K (1992). The British Fighter since 1912. Naval Institute Press. ISBN 1-55750-082-7.
Jackson, A.J. (1974). British Civil Aircraft since 1919 Volume 1. London: Putnam. ISBN 0-370-10006-9.


== Eksterne lenker ==
Armstrong Whitworth Scimitar / A.W.16 / A.W.35
Nav (hjul)

Et nav er et hjuls midtblokk som ofte har et hull for hjulakselen. I hjul med eiker er den ene enden av eikene festet i navet.


== Se også ==
Navmuttere er noen ganger utformet som en flensmutter, en kronemutter eller en kombinasjon av disse
Eksplosjonen i Halifax

Eksplosjonen i Halifax skjedde 6. desember 1917 da byen Halifax i Nova Scotia, Canada ble sterkt skadet av en gigantisk eksplosjon i det franske lasteskipet SS «Mont-Blanc». Det franske skipet hadde like før kollidert med det norske lasteskipet DS «Imo» fra Sandefjord i det trange innseilingsområdet, the Narrows. Om lag 2 000 mennesker, de fleste canadiere, omkom ved eksplosjonen og rundt 9 000 mennesker ble skadet. Dette var til da den største menneskeskapte eksplosjon inntil den første atomprøvesprengningen i 1945 og den regnes fortsatt blant de største konvensjonelle eksplosjoner i verden.
Klokken 08.40 om morgenen var det franske lasteskipet SS «Mont-Blanc» fullastet med høyeksplosiver, ammunisjon og tønner med drivstoff på vei inn til havnen for å slå følge med en konvoi til Bordeaux i Frankrike. Der kolliderte det i omtrent én knops fart med DS «Imo», et norsk kornskip som var på vei ut fra havnen. 
«Mont-Blanc» begynte å brenne 10 minutter etter kollisjonen og eksploderte om lag 25 minutter etter (nøyaktig klokkeslett for eksplosjonen var 09.04:35). Alle bygninger og strukturer nær eksplosjonsstedet ble ødelagt og eksplosjonen skapte en tsunami samt en trykkbølge som knakk trær, ødela bygninger og spredte restene av skipet i kilometers avstand. 
Mannskapet i «Mont-Blanc» ble umiddelbart etter kollisjonen beordret i livbåtene, rodde vekk så hardt de kunne og berget dermed livet. Mannskapet på DS «Imo» trodde at franskmennene bare flyktet fra skipsbrannen, og led en fatal skjebne. Av en besetning på 39, ble kapteinen og fem besetningsmedlemmer på DS «Imo» drept i tillegg til losen.Til slutt endte saken med skylddeling mellom de to skipene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Halifax Explosion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
HalifaxExplosion.org
The Maritime Museum of the Atlantic om eksplosjonen i Halifax, har en liste med 1 950 ofre (engelsk)
Fotografier fra minnestedet for dem som ikke ble identifisert (engelsk)
The Boston Christmas Tree
Halifax brannmuseum (engelsk)
Om eksplosjonen i Halifax fra CBC med videoklipp (engelsk)
https://www.sjohistorie.no/no/skip/14839/
NRK EKKO: Verdens største eksplosjon: https://radio.nrk.no/serie/ekko/MDSP31004917/09-12-2017#t=57m22s
(no) Podcastepisode om eksplosjonen i Halifax
Kapp Kanin

Kapp Kanin (russisk: Ка́нин Нос – Kanin Nos) er det nordligste punktet på Kaninhalvøya i Russland. Det ligger ytterst på et langt nes som stikker ut mot nordvest, mellom Barentshavet i nord og Kvitsjøen i sør. Grensen mellom de to havene regnes vanligvis å gå mellom Kapp Kanin i øst og Svjatoj Nos på Kolahalvøya i vest.
Kysten ved Kapp Kanin domineres av bratte klipper på 15–27 meters høyde, og det går sterke havstrømmer rundt neset. Klimaet er arktisk og vegetasjonen består hovedsakelig av tundra. På Kapp Kanin ligger et fyrtårn, en værstasjon, og et radiofyr for sjø- og luftfart. Det drives en del reindrift i området.
Henrik Bjelke

Henrik Bjelke (født 13. januar 1615 på Elingård, Onsøy i Norge, død 16. mars 1683 i København) var en dansk-norsk offiser og embetsmann. I en periode var han øverstbefalende for den danske marinen. Han var sønn av kansler Jens Bjelke og bror til general Jørgen Bjelke og kansler Ove Bjelke.Henrik Bjelke ble innskrevet på universitetet i Padova i 1633, men han fulgte etterhvert en militær karrierevei. Sin første tjeneste fikk han hos prins Frederik Hendrik av Nederlandene, hvor han ble hoffjunker i 1640. Den samme tittelen fikk han av kong Christian VI som i tillegg utnevnte ham til major, selv om han oppholdt seg mest i Oranien. I 1643 ble han lensherre for Båhus, Idd og Marker.I februar 1644 vendte han tilbake til Danmark. Herfra ble han sendt hjem til Norge for å tjenestegjøre hos daværende statholder Hannibal Sehested. Han ble oberst og sjef for det Akershusiske regiment. Han kjempet mot svenskene i Torstenson-krigen. Efter fredsslutningen i 1645 dro han utenlands; blant annet til Holland hvor han gjorde tjeneste hos den danske sendemannen Corfitz Ulfeldt. Han vendte igjen tilbake til Danmark, ble lensherre («befalingsmand») på Island fra 1648 og ble dessuten slått til ridder. Han ble værende lensherre for Island til han døde.Den militære karrieren skjøt fart da han i 1653 forlot hæren og i stedet ble sjøoffiser. Han hadde ulike overvåknings- og konvoioppgaver, og da Karl Gustav-krigene brøt ut i 1657 kom han snart i strid. Han ble da utnevnt til viseriksadmiral og deltok i flere slag og trefninger i Østersjøen. Krigen tok en pause etter Roskilde-freden, men blusset snart opp igjen. Bjelke opererte i Øresund og støttet hollenderne i slaget i Øresund.
I forlengelsen av sine militære karriere fikk han også politisk makt og ble utnevnt til riksråd i 1660 og assessor (medlem av høyesterett). Han støttet  Frederik IIIs innføring av eneveldet. I 1660 ble han president for admiralitetet, og i 1662 ble han udnevnt til riksadmiral, samt medlem av statskollegiet og høyesterett. Han var en lojal venn av Leonora Christina og Corfitz Ulfeldt, noe som muligens svekket hans stilling.  I den skånske krig førte han ingen kommando, men holdt en administrativ funksjon i København.
I 1679 fratrådte han admiralitetet på grunn av høy alder. 
Bjelkes sarkofag ble satt i Næsbyholm kirke og i kapellet er det også en minnetavle.


== Referanser ==


== Kilder ==
Dansk biografisk leksikon, 1. udgave


== Litteratur ==
Allan Tønnesen (redaktør), Magtens besegling. Enevoldsarveregeringsakterne af 1661 og 1662 underskrevet og beseglet af stænderne i Danmark, Norge, Island og Færøerne, Syddansk Universitetsforlag, Odense 2013, 583 s., ISBN 9788776746612.Med Henrik Bielkes våpensegl side 94
Vadims Vasiļevskis

Vadims Vasiļevskis (født 5. januar 1982 i Riga) er en latvisk friidrettsutøver og olympisk sølvvinner  i spydkast. Vasiļevskis' beste kast er på 90,73 meter, fra 22. juli 2007 i Tallinn, Estland, et resultat som plasserer han som nummer 10 på listen over tidenes lengste spydkastere.
Vasiļevskis' sølv under Sommer-OL 2004 overrasket mange, ettersom han var den yngste og minst kjente av Lavias tre deltakere. De to andre var Ēriks Rags og Voldemārs Lūsis. Med sitt kast på 84.95 m satte han personlig rekord med to og en halv meter, da han knep OL-sølvet bak den norske gullvinneren Andreas Thorkildsen.
Under EM i friidrett 2006 i Göteborg ble han nummer fire.


== Årlig utvikling ==
600g
55,56 m (1997)
69,40 m (1998)
700g
60,65 m (1998)
74,06 m (1999)
800g
63,82 m (1999)
73,07 m (2000)
73,25 m (2001)
81,92 m (2002)
76,81 m (2003)
84,95 m (2004)
81,30 m (2005)
90,43 m (2006)
90,73 m (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vadims Vasiļevskis – Olympics.com 
(en) Vadims Vasiļevskis – Olympic.org 
(en) Vadims Vasiļevskis – Olympedia 
(en) Vadims Vasiļevskis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(lv) Vadims Vasiļevskis – Latvias olympiske komité 
(en) Vadims Vasiļevskis – World Athletics 
(en) Vadims Vasiļevskis – Diamond League 
(en) Vadims Vasiļevskis – Track and Field Statistics
Austråttlunden landskapsvernområde

Austråttlunden landskapsvernområde er et landskapsvernområde på 715 dekar i Ørland kommune, Trøndelag. Området ble opprettet i 1975, og omfatter to områder: hagen ved Austråttborgen, og selve Austråttlunden. Lunden er et skogområde med spor av landskapstyper fra det opprinnelige Ørland, før åkerbruket ble dominerende. Lunden har også en historie som jaktområde og herregårdspark for Austråttborgen.
Den gamle og markerte Austråtteika, som ligger sentralt i et stikryss i området, ble fredet allerede i 1933 som Austråt naturminne.I tillegg til Austråttborgen ligger Austråttgården, Austrått fort og Austrått golfklubb i umiddelbar nærhet til lunden. 


== Referanser ==
Stangholmen fyr

Stangholmen fyr (Stangholmen) ligger i Risør, ved innseilingen til havna. Fyret ble første gang tent 27. oktober 1855. Stangholmen-navnet forteller at det fra gammel tid har stått et sjømerke her ute – en stang fundamentert i stein, med en arm på toppen som viser rett vei. Men dette var dagmerker. I mørket netter kunne bare fyrlys hjelpe den sjøfarende.
Fyrdirektøren uttalte i et skriv av 16. april 1850 at et innseilingsfyr på Stangholmen var særdeles viktig, og i 1854 ble det søkt Stortinget om bevilgning av 3400 spesidaler til oppfæring av fyr Stangholmen. Det ble vedtatt å bygge fyret uten vederlag, og i mai 1855 ble det opprettet en "fyrvokterpost av 6. orden" Fyrvokterens årslønn ble satt til 300 spesidaler, men av denne lønna hadde han plikt til å holde fyrkar. Det ble i tillegg til fyrbygningen oppført et lite uthus, båtnøst, båtopptak og brygge.
Inntil 1890 var alle bygninger på fyrene malt okergule. Etter hvert ble selve forbygningene malt hvite, mens uthusene på Stangholmen beholdt den gamle fargen helt til 1930. En meter bred, loddrett rød stripe mellom vinduene på forbygningenes sørside ble fjernet året før.
Den merkelige "bunkeren" nær fyrbygningen er ikke noe krigsminne. Den er bygd i -20-årene som et forsøk på å gi fyrvokterfamiliene en brukbar kjeller, men den fikk en skiftende historie ; som redskapsskur, dokkestue, hønsehus og sauefjøs.
Fram til 1959 hadde 8 fyrvokterfamilier sitt hjem på Stangholmen kortere eller lengre tid. En av fyrvokterne, Theodor Neumann og hans familie, bodde på Stangholmen fra 1929. Fyret ble lagt ned i 1959.
I dag tjener bygningsmassen som en av Risørs mest særegne restauranter. Tusenvis av mennesker besøker øya hver sommer.
I 2008 får driftselskapet for Stangholmen og Risør Kammermusikkfest et tilskudd på 2,5 millioner kroner for å bygge sceneanlegg på Stangholmen. Anlegget sto ferdig til Kammermusikkfesten, sommeren 2008.


== Eksterne lenker ==
Stangholmen Fyr
Otnes

Otnes kan vise til:


== Steder ==
Otnes (Rendalen) – et tettsted i Rendalen kommune i Hedmark
Otnes (Halsa) – ei bygd i Halsa i Heim kommune i Trøndelag


== Personer ==
Jon Bratt Otnes – en norsk operasanger.
Per Otnes – en norsk sosiolog
Ragnar Otnes – en norsk programleder


== Annet ==
Otnes kirke (Valsøyfjord kirke) – ei kirke i Halsa  i Heim kommune i Trøndelag
Otnes live – et tidligere underholdningsprogram på TV3
Louise Piëch

Louise Piëch (tidl. Porsche, født 29. august 1904, død 10. februar 1999) var en østerriksk forretningskvinne, og datter av Ferdinand Porsche, mannen bak det tyske bilmerket Porsche. 
I 1928 giftet hun seg med Anton Piëch, en advokat fra Wien, og paret fikk fire barn; Ernst, Ferdinand, Hans Michel og Louise.


== Referanser ==
Oh, By the Way

Oh, By the Way er en samleboks inneholdende alle Pink Floyd sine studioalbum som en del av markeringen av bandets 40-årsjubileum. Albumene er pakket som mini-LP'er. I tillegg til CD-ene inneholder boksen en plakat laget av Storm Thorgerson med mye av illustrasjonene som er benyttet på album-innpakningene. Boksen ble lansert 11. desember 2007. Tittelen er en referanse til sangen «Have a Cigar» på albumet Wish You Were Here hvor en del av teksten kommenterer det faktum at platesjefene ikke skjønte at det ikke var noen enkeltperson i bandet som het Pink (The band is just fantastic, that is really what I think / Oh by the way, which one's Pink?).


== Innhold ==
The Piper at the Gates of Dawn
A Saucerful of Secrets
Music From the Film More
Ummagumma
Atom Heart Mother
Meddle
Obscured by Clouds
The Dark Side of the Moon
Wish You Were Here
Animals
The Wall
The Final Cut
A Momentary Lapse of Reason
The Division Bell


== Kilder ==

(en) Oh, By the Way på Discogs


== Eksterne lenker ==
(en) Oh, By the Way på Discogs 
(en) Oh, By the Way på MusicBrainz 
(en) Oh, By the Way på AllMusic
Junoniini

Junoniini er en gruppe av sommerfugler som hører til den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). De lever i tropiske og subtropiske områder over hele Jorden, mangler i Europa.


== Utseende ==
Middelsstore til store (vingespenn 40 – 110 mm) sommerfugler med brede vinger. Noen av artene kan være svært variable i fargen. Vingenes ytterkant er flikete. De har ofte store, blå flekker eller bånd på vingene. Noen arter etterligner giftige sommerfugler i andre gruppen (blant andre Acraeini) og har derfor et ganske avvikende utseende. De store, mørkfargede artene i slekten Hypolimnas etterligner ofte monarksommerfugler (Danaini). Hos de afrikanske slekten Precis og Salamis er bakvingene ofte trukket ut til en spiss. De amerikanske Junonia-artene er brune med oransje og blå flekker og ligner medlemmer av Nymphalini. Larvene er tornete.


== Levevis ==
Junoniini er gode flygere og kan vandre en god del. Larvene lever på mange forskjellige planter, blant andre kjempe (Plantago). Mange av artene kan forekomme i flere fargeformer (morfer). Hos den afrikanske slekten Precis ser generasjonene som flyr i regntiden og i tørketiden ofte ganske ulike ut innen samme art, de har derfor før blitt regnet som ulike arter.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae Rafinesque, 1815
Underfamilien Nymphalinae Swainson, 1827
Junoniini Reuter, 1896
Slekten Precis Hübner, 1819 – 17 arter, Afrika og Asia
Slekten Hypolimnas Hübner, 1819 – 25 arter, tropiske områder i den gamle verden
Slekten Protogoniomorpha Wallengren, 1857 – to arter
Perlemorflikvinge, Protogoniomorpha parhassus (Drury)
Slekten Yoma Doherty, 1886 – to arter, Sørøst-Asia og Australia
Slekten Junonia Hübner, 1819 – 30 arter, Amerika og Afrika
Bukkeøye, Junonia coenia Hübner – Nord-Amerika
Påfuglflikvinge, Junonia orithya (Linnaeus) – Afrika, Asia, Australia
Slekten Salamis Boisduval, 1833 – seks arter, Afrika


== Kilder ==
Carter, D. (1994) Sommerfugler fra hele verden. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0438-0
Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Junoniini på Tree of life


== Eksterne lenker ==
(en) Junoniini hos ITIS 
(en) Junoniini hos NCBI 
(en) Kategori:Junoniini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Junoniini – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Nymphalidae Systematics Group: The Subfamily Nymphalinae
Billerud

Billerud er en gard i Østlia i Østre Toten (gnr. 89). Eiendommen var fra 1767 til 1882 embetsgard, med eierne generalmajor Michael Darre, amtsfysikus Ernst Fredrik Eckhoff, sorenskriver Christopher Christian Weidemann og oberst Carsten Anker.
På Billerud er et av Totens få private gravsteder. Dette ble oppretta av generalmajor Darre for ham og hans familie.
Hovedbygningen ble alt i 1923 freda, etter at antikvar Anders Bugge hadde vært på befaring i storgardsmiljøet på Toten. Bugge uttalte at bygningen «muligens (er) den av bygdens hus som eier den største harmoni og balanse i proportionerne». Det var sorenskriver Weidemann som ga bygningen dens nåværende utseende, med blant annet å bygge på andreetasjen.
I Weidemanns tid, i 1833/34, ble også salen dekorert av Peder Balke. Dette er bakgrunnen for at garden nå er kunst- og kultursenter, Peder Balke-senteret. Senteret drives av Østre Toten kommune. Østre Toten kommune hadde alt i 1902 kjøpt garden som fattiggard. Fram til 1985 var det aldershjem på Billerud.
I det andre hovedhuset på Billerud er det etablert flere firmaer innen design, inventar, innredning og kafedrift. Dette huset har tidligere blitt brukt som selskapslokale, kommunalt møtelokale og asylmottak.
I 2015 mottok Østre Toten kommune et betydelig pengebeløp fra Sparebankstiftelsen DNB, som skulle gå til antikvarisk restaurering og infrastruktur ved Peder Balke-senteret. Arbeidet er per oktober 2016 i gang.
Galleriet viser temporære utstillinger i sommerhalvåret - fra omkring mai til september. I samme periode formidles veggmaleriene av Peder Balke - som er kjernen i kommunens virksomhet på garden.


== Eksterne lenker ==
«Billerud». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
Allium, skulptur av Sverre Wyller
Milan Damnjanović (filosof)

Milan Damnjanović (serbisk kyrillisk Милан Дамњановић; født 1924, død 1994) var en serbisk filosof og professor ved fakultetet for fin kunst ved Universitetet i Beograd.
Milan Damnjanović var grunnlegger og president for det estetiske samfunn av Serbia (1980–1994), visepresident for det internasjonale estetikk samfunnet, medlem i den internasjonale komité av gresk humanistisk samfunn for filosofi i Athen, et medlem av varakomitéen for det internasjonale samfunn for dialektisk filosofi (Societas Hegeliana), medlem av det amerikanske estetikksamfunnet.


== Verk ==
Aesthetics and Disappointment (1970)
An outline of a Philosophy of Poetry (1971);
The Essence and the History (1976);
'La Sens de la Morale Esthétique', Revue d'esthétique 3 (1980). På fransk.
Creating and Understanding Technological Art, (regisøør) (1983)
Rationality Against Rationalism (1984)
Tendencies in modern aesthetics (1984)
Phenomenon Film (1985)
Dealing With Multiplicity (1990)


== Videre lesning ==
Ved estetikkdepartementet ved det filosofiske fakultetet i Moskva statsuniversitet «V.M. Lomonosov», forsvarte Jevgenija Viktorovha Aljehina læreboken Aesthetics Views of Milan Damjanović i 1983 – mens kunstuniversitet i Beograd og det estetiske samfunn av Serbia dediserte boken Towards Philosophy of Arts til filosof og estetikker av verdenskjent rykte, Milan Damjanović. Dette minnet, forberedt av Branislava Milijić og publisert i 1996, inneholder artikler fra 15 utenlandske forfatter og 27 forfattere fra Jugoslavia.


== Referanser ==
Milan Damnjanović (fysiker)

Milan Damnjanović (serbisk: Милан Дамјановић; født 1953) er en professor spesialisert innen kvantemekanikk og matematisk fysikk ved Universitetet i Beograd og korresponderende medlem av det serbiske akademiet for forskning og kunst.


== Eksterne lenker ==
University of Belgrade
Fakultet for fysikk, University of Belgrade
Milan Damnjanovićs personlige hjemmeside


=== Bøker ===
Kvantemekanikk – Milan Damnjanović
Symmetri innen kvante ikkerealistisk fysikk
ELEMENTI DIFERENCIJALNE GEOMETRIJE I OPŠTE TEORIJE RELATIVNOSTI – på serbisk
O SIMETRIJI U KVANTNOJ NERELATIVISTIČKOJ FIZICI – på serbisk
Liste over freda hus på Østre Toten

Liste over freda hus på Østre Toten 

Auren (hovedbygning)
Billerud (hovedbygning)
Dyrin (hovedbygning, brant i 1978)
Haugen (hovedbygning)
Kjørkje-Balke (hovedbygning)
Rognstad (hovedbygning)
Rognstad (drengestuebygning)
Skipsvollen (hovedbygning fra Kvem, nå på Mjøsmuseets anlegg på Steinberg)
Vang (hovedbygning)
Vester-Balke (hovedbygning)Disse husa ble freda i 1923, etter at en representant fra Riksantikvaren to år tidligere hadde vært på befaring i storgardsmiljøet i bygda. 


== Litteratur ==
Bugge, Anders: Byggeskikk og arkitektur på Toten, i årboka Totn 1981, s. 14-28.
Gjestrum, John Aage: Kulturlandskap, museum og bygningsvern, i årboka Totn 1981, s. 6-13.
Kolbjørnrud

Kolbjørnrud er en gard i Nordlia i Østre Toten (gårdsnummer 123). Garden har ca. 200 mål dyrka jord og 600 mål skau. En del av skauen er tilkjøpt fra nabogarden Øver-Fjell. Husa på Kolbjørnrud ligger særs høgt og fritt. Fra garden er det unnasolgt jord til blant annet gamle Nordli skole og til småbruket Mekket. Disse to eiendommene er nå (2007) helt utparsellert og framstår som et sammenhengende byggefelt, som regnes med til tettbebyggelsen i Nordlia. Bebyggelsen på gamle Nordli skole er i dag grendehus og barnehage.
Garden er også kjent for hoppbakken Kolbjørnrudbakken. Denne ble anlagt på 1920-tallet og er fortsatt i bruk, nå av Østre Toten Skilag. I mellomkrigsåra var det en populær danseplass på Kolbjørnruds grunn, Kolbjørnrudtrampen.
Navnet tolkes av Rygh som norrønt Kolbjarnarruð, altså Kolbjørns rydning.


== Husmannsplasser ==
Frydenlund (utskilt som sjølstendig småbruk i 1904)
Kolbjørnrudstuggua
Sveom


== Eksterne lenker ==
Norske Gaardnavne
Kallimini

Kallimini er en gruppe av sommerfugler som hører til den store familien flikvinger (Nymphalidae). De er store og kraftige, tropiske sommerfugler. Den mest kjente arten er indisk bladsommerfugl (Kallima inachus), som med lukkede vinger har en slående likhet med et vissent blad.


== Utseende ==
Middelsstore til store (vingespenn 60 – 120 mm) sommerfugler. Forvingenes fremhjørner og bakvingenes bakhjørner er trukket ut til spisser, og når vingene er lukket ligner sommerfuglen sterkt på et vissent blad. Vingenes underside er brun, med en falsk "midtribbe" og til og med falske "råteflekker" – dette gir sommerfuglen meget effektiv kamuflasje. Oversiden er derimot ofte ganske fargerik, med svart, oransje og metallisk blått som de dominerende fargene. Det er ofte markert forskjell mellom kjønnene i oversidens farge. Noen arter har også noe ulike tørketids- og regntidsformer. Larvene er tornete og ofte ganske fargerike.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
Familien flikvinger, Nymphalidae Rafinesque, 1815
Underfamilien Nymphalinae Swainson, 1827
Kallimini Doherty, 1886 – 22 arter, Afrika og Asia
Slekten Doleschallia Felder & Felder, 1860 – ti arter, fra India i vest til Ny-Caledonia i øst
Slekten Kallima Doubleday, 1849 – ti arter, Asia
Indisk bladsommerfugl, Kallima inachus (Boisduval) – utbredt fra India i vest til Taiwan i øst
Mallika jacksoni (Sharpe, 1896) – Øst-Afrika, ligner Kallima
Catacroptera cloanthe (Stoll, 1781) – Afrika


== Kilder ==
Carter, D. (1994) Sommerfugler fra hele verden. Teknologisk Forlag. ISBN 82-512-0438-0
Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Kallimini på Tree of life


== Eksterne lenker ==
(en) Kallimini hos Fauna Europaea 
(en) Kallimini hos ITIS 
(en) Kallimini hos NCBI 
(en) Kategori:Kallimini – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Kallimini – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Nymphalidae Systematics Group: The Subfamily Nymphalinae