jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kanalplassen

Kanalplassen er en plass midt i Arendal sentrum, omringet av Statens hus, Pollen, Kilden aktivitetssenter, Sam Eydes plass og Trefoldighetskirken.


== Navn og bruk ==
I anledning 250-årsjubileumet til Arendal by i 1973 ble det anlagt et mindre parkanlegg på stedet. Plassen fikk navnet sitt etter en navnstrid som pågikk i nesten ett år, hvor enkelte ville fortsatt kalle stedet for Posthusplassen, som den ble kalt etter at rutebilstasjonen som sto på stedet ble revet i 1962. 4. februar 1974 besluttet bystyret at navnet skulle være Kanalplassen. Navnet er tatt fra den naturlige kanalen som tidligere gikk imellom Kittelsbukt og Pollen på stedet der plassen ligger. Kanalen skilte Tyholmen fra fastlandet, på samme måten som plassen gjør det nå. Kanalen ble fylt igjen i 1933, og det ble anlagt en rutebilstasjon på stedet, som i 1962 ble flyttet dit Sam Eydes plass nå er.
Plassen brukes mye til arrangementer i Arendal, alt fra Harley Davidson-treff til Internasjonalt marked. Det holdes konserter og teater på plassen, og det er oppsatt festivaltelt under Canal Street-festivalen. Arendal kommune har i flere år satt ut rullebrettramper for rullebrettkjørere på plassen.


== Utsmykninger ==
På plassen står den gedigne skulpturen «Kraft» med 12 meters høyde, laget av Nils Aas. Den ble gitt til Arendal av Arendals Fossekompani på 100-års jubileet i 1996. Skulpturen er laget i syrefritt stål. Skulpturen «Havfrue på Søyle» sto tidligere på samme plassen, og denne ble flyttet til ytterst på Langbryggen.
Tidligere sto fontenen «Seilende havfrue med flagg og vimpler» foran Kilden aktivitetssenter. Den er laget av kunstneren Arne Vinje Gunnerud, og er fra en stor separatutstilling fra kunstneren som ble holdt på Kanalplassen i 1980. Fontenen fikk etter dette opphold på stedet. Steinen som fontenen er montert på er en kvernstein som Gunnerud fant liggende halvveis nedgravd i sanden i sentrum av byen. Den var blitt kassert etter en transportskade, og ble reparert før den ble brukt i fontenen. En byste av Joseph Stockinger sto tidligere foran et mindre grøntområde ved «Statens hus». Bysten er laget av Trygve Thorsen, og ble avduket 17. mai 2000 av Stockingers oldebarn, Ulf Stockinger, på dagen 143 år etter at Joseph Stockinger stiftet Arendal Turnforening. Bysten og fontenen ble flyttet ved ombyggingen av plassen i 2012.


== Ombygging 2012 ==
I løpet av vinteren 2012 ble store deler av plassen gravet opp for bygging av amfi og nye trapper til Kilden. Ved funn av kantsteinene til den gamle kanalen ble det reist debatt om man skulle la noe av dette komme frem i den nye oppbyggingen.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arendal kommune – Ukas postkort uke 8: Kanalplassen
Meyer-Wempe

Meyer-Wempe er et romaniseringssystem for kantonesisk utviklet av to katolske misjonærer i Hongkong, Bernhard F. Meyer og Theodore F. Wempe under 1920- og 1930-årene.


== Initialer ==
Distinksjonen mellom de alveolare sibilanter ([ts], [tsʰ] og [s]) og de alveolopalatale sibilanter ([tɕ], [tɕʰ] og [ɕ]) er gått tapt i moderne kantonesisk, men den fantes fremdeles på den tid da dette systemet ble utviklet.


== Finaler ==
Finalene m og ng kan kun benyttes som frittstående nasale stavelser.


== Tonet ==
Til forskjell fra de fleste romaniseringssystemer for kantonesisk angir Meyer-Wempe inngangstonene for totalt ti tonet.
Zhuyin

Jhuyin Fuhao (kinesisk: 注音符號 pinyin: Zhùyīn Fúhào, vanligvis forkortet Jhùyīn) er et alfabetisk romaniseringsystem for kinesisk som nå (2009) hovedsakelig benyttes på Taiwan. De inngående bokstavene er baserte på de strekene som inngår i de kinesiske tegnene.
Jhuyin kalles ofte også bopomofo (ㄅㄆㄇㄈ) etter de fire første bokstavene i systemet, på samme vis som alfabetet er oppkalt etter de opprinnelige navn på de to første bokstavene.


== Skriveregler ==


=== Finaler ===
Tre av bokstavene som benyttes for nasale finalvokaler: ㄣ /en/, ㄤ /ang/ og ㄥ /eng/, benyttes også i kombinasjon med bokstavene ㄧ /i/ og ㄨ /u/ for å angi at de er nasaliserte; slik skal  ㄧㄣ utleses /in/, ㄧㄥ /ing/ og ㄨㄥ /ong/.
Austin Lane Poole

Austin Lane Poole (født 6. desember 1889, død 22. februar 1963) var en britisk historiker med middelalderen som spesialfelt.
Han kom fra en imponerende akademisk slekt, sønn av Reginald Lane Poole (arkivar ved University of Oxford), nevø av Stanley Lane Poole (professor i arabisk ved Trinity College i Dublin), og sønnesønn av Reginald Stuart Poole (professor i arkeologi ved University of Cambridge). 
Austin Poole studerte ved Magdalen College School og Corpus Christi College ved Oxford, og ble senere lærer ved Selwyn College og St John's College ved Cambridge. Han ble medlem og senere president ved sistnevnte fakultet (1947–1957), hvor han fra 1913 underviste i moderne historie. Han var også medlem av Corpus Christi. Han ga sin Ford-forelesning i 1944; Obligations of society in the 12th and 13th centuries.
Under den første verdenskrigen tjenestegjorde han som løytnant i Gloucestershire Regiment.
Austin Poole skrev det tredje bindet av Oxford History of England; From Domesday Book to Magna Carta 1087–1216. Verket var en milepæl av et betydningsfullt århundre i middelalderens engelske historie. Han skrev også Medieval England (1958) i to bind.
Han redigerte også samlinger av Thomas Grays poesi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Galbraith, V. H.: Austin Lane Poole, 1889–1963, Oxford University Press 1964. (Bibliografi)
Enzo Scifo

Vincenzo Daniele «Enzo» Scifo (født 19. februar 1966) er en belgisk fotballtrener og tidligere fotballspiller. I ungdommen ble han av mange betraktet som et av Belgias største talenter.
Foreldrene kom fra Italia. I 1980, da han var 14 år, gikk han til storklubben RSC Anderlecht, hvor han debuterte på seniorlaget i 1983. I 1984 fikk han sin debut for Belgias landslag, mot daværende Jugoslavia. I 1986 ble han tatt ut i den belgiske VM-troppen som dro til sluttspillet i VM i Mexico, der han scoret et mål i gruppespillet. 
I 1987 gikk han til Inter, men uten særlig suksess. I 1988 gikk han til den franske klubben Bordeaux. Oppholdet hos Bordeaux ble ingen suksess. Auxerres mangeårige trener Guy Roux hadde lenge vært en beundrer av Scifo og meldte sin interesse for ham da han fikk nyss om at Scifo var skjøvet ut i kulden hos Bordeaux. Eierskapet av Scifos kontrakt var delt mellom Inter og Bordeaux. Inter tok ham tilbake sommeren 1989 og sendte ham til Auxerre. Hos Auxerre viste Scifo storform. Sommeren 1990 spilte han VM i Italia, og ble ansett for en av turneringens beste spillere. Roux benyttet seg av en kontraktfestet rett til å forlenge Scifos opphold i klubben med ytterligere en sesong. Scifo takket for tilliten med en ny glimrende sesong for Auxerre. Da Scifos andre sesong var over, valgte Inter å hente ham tilbake og kompensere Auxerre ved å betale et beløp tilsvarende lønnen Auxerre hadde betalt ham under det toårige oppholdet i klubben. Likevel satset ikke Inter på ham videre. I stedet ble han solgt til Torino. I sin første sesong for Torino hjalp han klubben til finalen i UEFA-cupen, hvor det ble tap for Ajax. Etter to sesonger hos Torino, flyttet Scifo tilbake til fransk fotball, hvor han signerte for Monaco. I 1997 var han tilbake i Anderlecht, klubben han hadde forlatt 10 år tidligere. Han la opp i 2000, og har i senere tid trent Charleroi, AFC Tubize og Mouscron.
Foruten de ovennevnte VM-sluttspillene deltok han også i USA 1994 og Frankrike 1998. Totalt spilte han 84 landskamper og scoret 18 mål.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Enzo Scifo – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Enzo Scifo – FIFA 
(en) Enzo Scifo – UEFA 
(en) Enzo Scifo – Transfermarkt 
(en) Enzo Scifo – Transfermarkt (manager) 
(en) Enzo Scifo – national-football-teams.com 
(en) Enzo Scifo – FootballDatabase.eu 
(en) Enzo Scifo – EU-Football.info 
(en) Enzo Scifo – Belgias fotballforbund 
(en) Enzo Scifo – FBref
Game Freak

Game Freak, Inc. (株式会社ゲームフリーク, Kabushiki-gaisha Gēmu Furīku) er en japansk videospillutvikler, som for tiden lager spill eksklusivt til Nintendo. Game Freak er mest kjent for å ha utviklet spillserien Pokémon.


== Spillografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted
Æresordenen (Hellas)

Æresordenen (gresk: Τάγμα της Τιμής) er en gresk orden. Den ble innstiftet ved lov av 18. august 1975. Ordenen kan tildeles både grekere og utlendinger. Æresordenen ble opprettet som erstatning for den kongelige Georg Is orden, som ble avskaffet da Hellas i 1975 gikk over til republikansk statsform. Republikkens president er ordenens stormester. Æresordenen rangerer etter Frelserens orden, men foran Føniksordenen og Velgjørenhetens orden i dagens greske ordensvesen.


== Inndeling ==
Æresordenen er delt inn i fem klasser:

Storkors
Storkommandør
Kommandør
Gullkors
Sølvkors


== Insignier ==
Insigniene for Æresordenen fant sin endelige form i 1984. Ordenstegnet består siden da av et blåemaljert kors med armer som smalner inn mot korsmidten. Midtmedaljongen bærer et portrett av gudinnen Athene i profil, i gullrelieff på blå bakgrunn. Medaljongen er omgitt av en bord i hvit emalje der innskriften «Ο ΑΓΑΘΟΣ ΜΟΝΟΣ ΤΙΜΗΤΕΟΣ» (bare den rettferdige skal æres) er plassert. Baksiden bærer Hellas' riksvåpen omgitt av innskriften «ΕΛΛΗΝΙΚΗ ΔΗΜΟΚΡΑΤΙΑ 1975» (Hellenske republikk 1975). Ordensstjernen har åtte grupper av tagger og bærer hele ordenskorset. Ordensbåndet er mørk blått med mørk gule kantstriper. 


== Tildeling ==
Æresordenen tildeles greske statsborgere som har utmerket seg med fortjenester av fedrelandet. Innsats i alle sektorer, offentlig tjeneste, handel, skipsfart, industri, vitenskap, kunst og litteratur kan hedres ved tildeling av ordenen. Republikkens statsminister utnevnes alltid til storkors av Æresordenen. Ordenen benyttes også til belønning av innsats i forsvaret, kystvakten, politiet og brannvesenet. Ordenen tildeles da etter mottagerens rang. Æresordenen kan også tildeles utlendinger som har bidratt til å heve Hellas' stilling utenlands. 


== Kilder ==
Dimitris Giannogolou: «Greece» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1166–1168.
Dimitri Romanoff: The orders, medals and history of Greece, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987.


== Eksterne lenker ==
The Order of Honour Presidency of the Hellenic Republic
Cevennene

Cevennene (fransk: Cévennes) er en fjellkjede i sørlige og sentrale deler av Frankrike, som dekker deler av departementene Gard, Lozère, Ardèche og Haute-Loire.
Ordet Cevennene kommer av det galliske Cebenna («fjellrygg»), som ble latinisert av Julius Cæsar til Cevenna.
Cevennene er en del av Massif Central. Den går fra Montagne Noire og nordøstover til Monts du Vivarais. Det høyeste punktet er Mont Lozère på 1 699 m. En annen høy fjelltopp er Mont Aigoual på 1 567 m. Flere elver springer ut fra Cevennene; Loire, Allier og Tarn renner mot Atlanterhavet, Ardèche og sideelvene Chassezac, Cèze og Gardon renner ut i Rhône. Vidourle, Hérault og Dourbie munner ut i Middelhavet. Regionen inneholder en nasjonalpark, Parc National des Cévennes, opprettet i 1970 og Parc Naturel Régional des Monts d'Ardèche. 
Området er kjent for sine samfunn av protestanter eller hugenotter. I Louis XIVs regjeringstid flyktet de fleste hugenottene fra Frankrike, særlig etter opphevingen av det nantiske edikt i 1685. Samfunnet i Cevennene holdt seg derimot i ro, og var vernet av det åslendte landskapet. I 1702 gikk denne folkegruppen, kalt camisarder, imot monarkiet. De to sidene ble enige om fred i 1715.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Cévennes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Turisme i Cevennene
Bilder fra Cevennene
Offisiell side om nasjonalparken i Cevennene
Info om Cevennene og nasjonalparken Arkivert 17. juni 2009 hos Wayback Machine.
Reise i Cevennene med Robert Louis Stevenson
Birgith Reklev

Birgith Reklev (født i Trondheim) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske sommerleker to ganger, der hun har vunnet tre medaljer i svømming, hvorav to gull. 


== Meritter ==
Paralympiske sommerleker 1960 (junior, klasse 4)
Gull i svømming, 25 m rygg
Gull i svømming, 25 m bryst
Paralympiske sommerleker 1968
Bronse i svømming, 50 m rygg (klasse 4)


== Eksterne lenker ==
NIF – Norske medaljefordelinger i Paralympics (PDF)
Birte Oddny Larsen

Birte Oddny Larsen (født 1957) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske vinterleker to ganger, der hun har vunnet tre medaljer i friidrett.


== Meritter ==
Paralympiske sommerleker 1984
Sølv i friidrett, kulestøt
Bronse i friidrett, spydkast
Paralympiske sommerleker 1988
Bronse i friidrett, kulestøt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NIF – Norske medaljefordelinger i Paralympics (PDF)
Bjørn Tangen

Bjørn Tangen (født 15. februar 1952) er en norsk politiker (AP) og tidligere norsk handikappidrettsutøver. Som idrettsutøver som har bl.a. deltatt i paralympiske sommerleker to ganger, der han har vunnet fem medaljer i friidrett, hvorav fire gull. Han har cerebral parese, og konkurrerte i klasse 7 da han var aktiv innen idretten. 
Tangen har sittet i kommunestyret i Aremark kommune i flere kommunestyreperioder. Han ble valgt inn første gang i 1984, og satt da sammenhengende fram til 2001 da han måtte trekke seg på grunn av en ryggoperasjon. Han hadde da to år igjen av perioden sin. I denne perioden var han også varaordfører fra 1995 til 2001, og han satt i formannskapet fra 1992 til 2001. 
Ved kommunestyrevalget 2007 ble han igjen innvalgt i kommunestyret, som en av Arbeiderpartiets seks representanter der. Han satt 2009 som nestleder i kontrollutvalget. Ved siden av politikken var han styremedlem i Halden Arbeiderblad, der han ble valgt inn i mai 2009.Han er bosatt i Aremark. På fritiden drev han bl.a. med revy.


== Meritter innen idrett ==
Paralympiske sommerleker 1980
Gull i friidrett, diskos
Gull i friidrett, spydkast
Sølv i friidrett, kulestøt
Paralympiske sommerleker 1984
Gull i friidrett, spydkast
Gull i friidrett, diskos
VM 1982 i København – 5. internasjonale cerebral parese games (i København)
Gull i kulestøt
Gull i diskos
Gull i spyd
4.-plass i bordtennis
Uoffisielt VM for utøvere med cerebral parese 1979
Gull i kulestøt
Gull i diskos
Gull i spyd


== Utmerkelser ==
Østfolds fylkeskommunes kulturpris for 1980
Mehens idrettstipend for 1981
Aremarks kulturpris for 1984
Halden Arbeiderblads ærespris for 1984


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NIF – Norske medaljefordelinger i Paralympics (PDF)
Jesu slektsregister

Jesu slektregister, slik det er omtalt i Det nye testamentet, gir informasjon om Jesu slekt, men i de to redegjørelsene, den ene i Matteusevangeliet og den andre i Lukasevangeliet, er vesentlig forskjellige. Matteusevangeliet begynner med Abraham mens Lukasevangeliet begynner med Adam. Listene er identiske mellom Abraham og David, men er radikalt forskjellige derfra. Tradisjonelle kristne forskere og teologer (begynnende med Eusebius av Cæsarea på 300-tallet e.Kr.) har fremmet ulike teorier for å forklare hvorfor slektregistrene er så forskjellige, slik som at Matteusevangeliet følger slekten til Josef mens Lukasevangeliet følger den til Maria. Moderne kritiske forskere, slik som Marcus Borg og John Dominic Crossan, betrakter begge slektstavlene som teologiske konstruksjoner, laget for at den messianske påstanden skal oppfylle de jødiske kriteriene.Begge omtaler Josef, Jesu fosterfar, men det er en vanlig oppfatning at Matteus lister opp Josefs slektsregister mens Lukas refererer til Marias. I såfall regnes Josefs forfedre tilbake til kongene i tostammeriket og til Salomo, mens Maria omtales som en etterkommer av Natan, en annen sønn av David og Batseba.
Slektsregisteret i Matteus begynner med Abraham. Det begynner med å si «Abraham ble far til Isak, Isak ble far til Jakob ...» og så videre. Det fortsetter gjennom Judas etterkommere til David, og både Tamar, Rahab, Rut og Urias hustru (Batseba) tas med som mødre til henholdsvis Peres,  Boas, Obed og Salomo. Slektslinjen fortsetter gjennom kongene i tostammeriket, men Akasja, Joasj og Amasja samt Jojakim er utelatt. Utelatelse av enkelte slektsledd forekommer også andre steder i Bibelen. Slektslinjen fortsetter gjennom Serubabel og hans etterkommere og avslutter med «Josef, Marias mann. Hun fødte Jesus, han som kalles Kristus». Slektsregisteret i Lukas begynner med å si at Jesus ble holdt for å være sønn av «Josef, sønn av Eli, sønn av Mattat ...» og så videre tilbake til Natan og David og deretter alle forfedrene helt tilbake til Adam. 
En tidlig forklaring på de to forskjellige slektregisterne for Jesus, som forklares av Eusebius av Cæsarea, er at jødisk odelslov opererte med to forskjellige slektskap: den arvemessige og det biologiske. Hvis en mann i felles husholdning døde barnløs skulle en av hans brødre skaffe barn i dennes sted, og dette barnet ble da juridisk sett sønn av den avdøde, selv om han ikke var barnets biologiske far. Ifølge Eusebius’ kirkehistorie forekom dette i slektleddet før Josef, som regnes som Jesu far. Jakob oppreiste da en sønn for sin avdøde halvbror Heli. Biologisk er det altså Matteusevangeliet som er riktig, men etter Israels arvelov er det Lukasevangeliet som er korrekt. Denne loven fremmes i Femte Mosebok.


== Referanser ==
Casper Caspersen

Casper Caspersen (født i Oslo) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i paralympiske sommerleker to ganger, der han har vunnet tre medaljer i bordtennis og bueskyting. 


== Meritter ==
Paralympiske sommerleker 1976
Gull i bueskyting, novice-runde
Bronse i bordtennis, double (sammen Jan Erik Stenberg)
Paralympiske sommerleker 1980
Bronse i bordtennis, double (sammen Jan Erik Stenberg)


== Eksterne lenker ==
NIF – Norske medaljefordelinger i Paralympics (PDF)
Jan Erik Stenberg

Jan Erik Stenberg (født 19. januar 1944 i Skiptvet, død 18. mars 2009 i Skiptvet) var en norsk handikappidrettsutøver som deltok seks ganger i paralympiske sommerleker, der han tilsammen vant fem medaljer i bordtennis og friidrett. Stenberg var lam og satt i rullestol.


== Meritter ==
Paralympiske sommerleker 1968
Sølv i bordtennis, singel
Paralympiske sommerleker 1972
Gull i friidrett, 60 m rullestol
Paralympiske sommerleker 1976
Bronse i bordtennis, double (sammen Casper Caspersen)
Paralympiske sommerleker 1980
Bronse i bordtennis, double (sammen Casper Caspersen)
Paralympiske sommerleker 1988
Sølv i bordtennis, double (sammen Svein B. Simensen)
VM 1990 i bordtennis
Sølv, lag
EM 1991 i bordtennis
Bronse, singel


== Eksterne lenker ==
NIF – Norske medaljefordelinger i Paralympics (PDF)
Profil, International Paralympic Table Tennis Committee
Velgjørenhetens orden (Hellas)

Velgjørenhetens orden (gresk: Τάγμα της Ευποιΐας) er en gresk orden. Den ble innstiftet av kong Georg II 5. mai 1948 til belønning av kvinners innsats, da kvinner ikke hadde tilgang til øvrige greske ordener. Ordenen ble beholdt etter at Hellas i 1975 ble en demokratisk republikk. Under monarkiet var kongen ordenens ordensherre. I dag er republikkens president stormester. I dagens greske ordensvesen rangerer Velgjørenhetens orden som den fjerde og siste ordenen, etter Frelserens orden, Æresordenen og Føniksordenen.


== Inndeling ==
Velgjørenhetens orden er delt inn i fem klasser:

Storkors
Storkommandør
Kommandør
Gulltegn
Sølvtegn


== Insignier ==
Ordenstegnet for Velgjørenhetens orden er utformet som en blomst med fem blåemaljerte kronblader med grønne blader imellom. Midtmedaljongen viser jomfru Maria med Jesusbarnet. Medaljongen er omgitt av en hvitemaljert bord der innskriften «ΕΥΠΟΙΙΑ» (velgjerning) er plassert. Ordenstegnene er identiske for de ulike grader av ordenen, men varierer i størrelse og er opphengt i bånd med ulik utforming. Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av tagger. Den har medaljongen med Maria og barnet i midten. Ordensbåndet er gult med smale blå kantstriper.
I tiden Hellas var et monarki bar baksiden av ordenstegnet den regjerende konges monogram. Ordenstegnet var opphengt i båndet i en kongelig krone. Ved overgangen til republikk er de kongelige symbolene fjernet fra ordenstegnene for Velgjørenhetens orden. Baksiden av ordenstegnet fikk i stedet bokstavene «EΔ» for Ελληνική Δημοκρατία, som betyr Den hellenske republikk. I 1984 ble baksiden omgjort. Den bærer siden da Hellas' riksvåpen med republikkens navn skrevet helt ut.


== Tildeling ==
Ordenen ble innstiftet for å kunne hedre kvinners filantropiske eller veldedige fortjenester, samt kvinners litterære eller kunstneriske innsats. Også innsats innen utdanningsvesenet kan hedres med utnevnelse til ordenen. Utelukkende kvinner kan utnevnes til Velgjørenhetens orden. Ordenen kan tildeles grekere eller utlendinger. Den tildeles nå for fremragende fortjenester av Hellas, for veldedig innsats og for fremragende prestasjoner innen kunst og litteratur.


== Kilder ==
Dimitris Giannogolou: «Greece» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1162–1173.
Dimitri Romanoff: The orders, medals and history of Greece, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987.


== Eksterne lenker ==
Order of Beneficence Presidency of the Hellenic Republic
Søbadeindretningen i Trondhjem

Søbadeindretningen i Trondhjem er et populært badested sentralt i Trondheim. Det ble stiftet i 1858 som aksjeselskap. Badet ble først etablert i indre kanal ved den nåværende Fløttmann-bryggen. På grunn av forurensning i kanalen ble badet ca. 1880 flyttet til St. Olavs pir, hvor det befinner seg i dag. Det kalles nå Sjøbadet for at det ikke skal forveksles med det nye Pirbadet.
Ved slutten av 1970-tallet var hovedbygningen i sterkt forfall, og driften gikk med underskudd. Styret valgte derfor å utvide aksjekapitalen med 100 aksjer á 250 kroner. I tillegg fikk man støtte fra Trondheim kommune og enkelte andre institusjoner, slik at det ble mulig å reise en ny hovedbygning med garderober, dusj og toalett. I 2003 ble det lagt ut 50 nye aksjer á kr. 1000,ø som ble tegnet. Med god støtte fra kommunen ble det mulig å rehabilitere både brygge og stupetårn.
Badet fremstår nå i bedre stand enn noensinne.
Sjøbadets formann var fram til 2009 siviløkonom Odd Gunnar Eikrem.


== Litteratur ==
Rolfsen, Rolf og Ivar Mølsknes (2008) Badeliv i Trondheim : før og nå : Sjøbadet 150 år. Trondheim, Tapir. ISBN 978-82-519-2317-0


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Torrijos-Carter-traktatene

Torrijos-Carter-traktatene, ofte omtalt som Torrijos-Carter-traktaten er to avtaler undertegnet av USA og Panama i Washington, D.C. den 7. september 1977. Avtalene opphevet Hay-Bunau Varilla-traktaten fra 1903 og garanterte Panama kontroll over Panamakanalen etter 1999, etter USA hadde kontrollert kanalen og sonen rundt siden 1903. 
Avtalene er oppkalt etter de to statssjefene som undertegnet de, president Jimmy Carter fra USA og general Omar Torrijos fra Panama. Selv om Torrijos ikke var demokratisk valgt (han hadde kommet til makten etter et kupp i 1968) er det alminnelig antatt at han hadde bred støtte i Panama for undertegnelsen av de to avtalene.
Den første avtalens offisielle navn er «The Treaty Concerning the Permanent Neutrality and Operation of the Panama Canal» (Avtalen om permanent nøytralitet og drift av Panamakanalen) og er til vanlig omtalt som nøytralitetsavtalen. Under denne avtalen forbeholder USA seg rett til å forsvare Panamakanalen mot enhver trussel som kan hindre dens fortsatte nøytrale betjening av skip fra alle verdens land. Den andre avtalens offisielle navn er «The Panama Canal Treaty» (Panamakanalavtalen) og angir at fra kl 1200 den 31. desember 1999 vil Panama overta fullt ansvar for kanalens drift og forsvaret av den. 


== Eksterne lenker ==
Bakgrunn for Torrijos-Carter-traktatene (engelsk)
Det offisielle nettstedet til kanalmuseet (engelsk)