jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Nobeledelgran

Nobeledelgran eller nobelgran (Abies procera) er en art av bartrær i edelgranslekten innenfor furufamilien. 
Nålene til nobeledelgran har butt spiss, og har lyst bånd på undersiden.
Arten blir 40-70 meter høy og kan ha en diameter på 2 meter, i sjeldne tilfeller hnhv 90 meter og 2,7 meters diameter. Nålene er dekkende og tyktvoksende, greinene virker «lodne» av mørkegrønne barnåler. Kognlene er lysebrune eller mellombrune og står loddrett opp.
Den er innført til Norge gjennom dyrkning, og er et noe brukt hage- og parktre. Opprinnelig vokser den i det nordvestlige USA i høytliggende områder, fra det nordlige California til Washington State. Den vokser nær opp til området for den meget nære slektningen praktedelgran (Abies magnifica).


== Litteratur ==

A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 115. ISBN 82-10-01282-7. 
«Abies procera». Flora of North America. Besøkt 28. desember 2015. 
J.F. Franklin. «Noble Fir». Silvics of North America. Besøkt 28. desember 2015. 
«Abies procera». The Gymnosperm Database. Besøkt 28. desember 2015. 


== Eksterne lenker ==
(en) Nobeledelgran i Encyclopedia of Life 
(en) Nobeledelgran i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Nobeledelgran hos Artsdatabanken 
(sv) Nobeledelgran hos Dyntaxa 
(en) Nobeledelgran hos ITIS 
(en) Nobeledelgran hos NCBI 
(en) Nobeledelgran hos The International Plant Names Index 
(en) Nobeledelgran hos Tropicos 
(en) Kategori:Abies procera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Abies procera – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Abies procera – detaljert informasjon på Wikispecies
American Society of Civil Engineers

American Society of Civil Engineers (ASCE) er en organisasjon som ble grunnlagt i 1852 for å representere sivilingeniører. Det er den eldste nasjonale ingeniørforeningen i USA. ASCE har sitt internasjonale hovedkontor i Reston i delstaten Virginia i USA.
ASCE arbeider blant annet med å gi utmerkelser av ulike slag til framstående ingeniørbedrifter. ASCEs medlemmer plukket i 1999 ut en liste med de ti vei- og vannprojektene som hadde hatt størst positiv innvikning på 1900-tallet, som ble kalt Monuments of the Millennium ("Årtusenets monument").
ASCE har også satt sammen en liste på sju byggverk som de anser å være det moderne svaret på 
Verdens syv underverker. Lista ble presentert i 1994 og ser slik ut.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) American Society of Civil Engineers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Video about the Seven Wonders of the Modern World according to the ASCE. A virtual satellite tour made with Google Earth (02:38)
Franz Böckli

Franz Böckli (født 15. mars 1858 død 14. februar 1937) var en sveitsisk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Böckli ble olympisk mester i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det sveitsiske laget som vant 300 meter armégevær, 3 stillinger lagskyting. Laget fikk 4399 poeng og Norge som kom på andreplass fikk 4290. De andre på det sveitsiske laget var Alfred Grütter, Emil Kellenberger, Louis Richardet og Konrad Stäheli. Det var seks lag som deltok og hvert lag besto av fem skyttere.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Gull i skyting, 300 meter armégevær, 3 stillinger lagskyting (Sveits)


== Eksterne lenker ==
(en) Franz Böckli – Olympedia 
(en) Franz Böckli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Franz Böckli – databaseOlympics.com (arkivert)
Haukabøbrua

Haukabøbrua er en hvelvbro på gamle fylkesvei 662 i Molde i Møre og Romsdal. Broen er bygget i hugget stein og stod ferdig i 1910.


== Referanser ==
Ignacio González

Ignacio María «Nacho» González Gatti (født 14. mai 1982 i Montevideo) er en uruguayansk fotballspiller som spiller for den spanske klubben Valencia CF.


== Eksterne lenker ==
(en) Ignacio González – FIFA 
(fr) Ignacio González – Ligue de Football Professionnel 
(fr) Ignacio González – LÉquipe 
(en) Ignacio González – Transfermarkt 
(en) Ignacio González – national-football-teams.com 
(en) Ignacio González – WorldFootball.net 
(en) Ignacio González – Soccerbase.com 
(en) Ignacio González – FootballDatabase.eu 
(en) Ignacio González – Soccerway 
(es) Ignacio González – as.com 
(en) Profil på Football-Lineups.com
Skjellgran

Skjellgran eller apeskrekk (latin: Araucaria araucana) er en art innen apeskrekkslekten (også kalt skjellgranslekten) i apeskrekkfamilien, en gruppe bartrær.

Arten kan bli 40 meter høy og ha en diameter på inntil 2 meter. Bladene er tykke, skjellaktige og stive, og dekker kvistverket godt. Frøkonglene er store, mellomgrønne eller grønnbrune, og stikkende og gjerne kulerunde. De har om lag 200 frø.
Hann-konglene er brune og hardt skjellaktige som «tradisjonelle» kongler. De har hann- og hunnkongler på separate trær.
Skjellgran er svært hardfør og vokser i Andesfjellene og andre høylandsområder av Chile og Argentina. Den vokser gjerne over 1 000 moh.
Skjellgran dyrkes som hageplante i Norge, langs kysten til Møre og Romsdal.


== Eksterne lenker ==
(en) Skjellgran i Encyclopedia of Life 
(en) Skjellgran i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Skjellgran hos Artsdatabanken 
(en) Skjellgran hos ITIS 
(en) Skjellgran hos NCBI 
(en) Skjellgran hos The International Plant Names Index 
(en) Skjellgran hos Tropicos 
(en) Kategori:Araucaria araucana – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Araucaria araucana – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Araucaria araucana – detaljert informasjon på Wikispecies
Stuegran

Stuegran eller Norfolk Island pine (latin: Araucaria heterophylla) er en art innenfor apeskrekkslekten (også kalt skjellgranslekten) som er en del av apeskrekkfamilien, en gruppe bartrær. De har hann- og hunnkongler på separate trær.
Stuegran er eviggrønn og blir 55–65 meter høy. Nålene kan bli 1,5 cm lange, og er hardest øverst oppe i treet. Det er stor forskjell på unge og modne skudd. Arten vokser kun på Norfolkøya. 


== Eksterne lenker ==
(en) Stuegran i Encyclopedia of Life 
(en) Stuegran i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Stuegran hos ITIS 
(en) Stuegran hos NCBI 
(en) Stuegran hos The International Plant Names Index 
(en) Stuegran hos Tropicos 
(en) Kategori:Araucaria heterophylla – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Araucaria heterophylla – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Araucaria heterophylla – detaljert informasjon på Wikispecies
Cookfuru

Cookfuru eller Cook-furu (latin: Araucaria columnaris) er en art innen apeskrekkslekten (også kalt skjellgranslekten) i apeskrekkfamilien, en gruppe bartrær.
Den vokser kun vilt i Ny-Caledonia. Cookfuru har hann- og hunnkongler på ulike trær. Grenene har lange, kam-stilte vinkelrette sekundærgreiner med jevnt besatte, mellomgrønne nåler. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cookfuru i Encyclopedia of Life 
(en) Cookfuru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cookfuru hos ITIS 
(en) Cookfuru hos NCBI 
(en) Cookfuru hos The International Plant Names Index 
(en) Cookfuru hos Tropicos 
(en) Kategori:Araucaria columnaris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Araucaria columnaris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Araucaria columnaris – detaljert informasjon på Wikispecies
Paranafuru

Paranafuru (latin: Araucaria angustifolia) er en art innen apeskrekkslekten (også kalt Skjellgranslekten) i apeskrekkfamilien, en gruppe bartrær.
Paranafuru kan bli 40 meter høy og ha en diameter på inntil 1 meter. Den har «typisk» furuform med en lang, bar stamme og greiner bare i den øverste delen. Hann- og hunnkongler viokser på forskjellige trær.
Arten vokser i Brasil, Paraguay og det nordøstlige Argentina. Høyden for habitatet er typisk 800-1.500 moh. Arten er svært utrydningstruet.


== Eksterne lenker ==
(en) Paranafuru i Encyclopedia of Life 
(en) Paranafuru i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paranafuru hos ITIS 
(en) Paranafuru hos NCBI 
(en) Paranafuru hos The International Plant Names Index 
(en) Paranafuru hos Tropicos 
(en) Kategori:Araucaria angustifolia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Araucaria angustifolia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Araucaria angustifolia – detaljert informasjon på Wikispecies
Uzbekistan Airways

Uzbekistan Airways (usbekisk:O`zbekiston Havo Yo`llari) er det nasjonale flyselskapet i Usbekistan.


== Historie ==

Etter oppløsningen av Sovjetunionen ga den usbekiske presidenten Islom Karimov i 1992 beskjed om at det måtte dannes et nasjonalt flyselskap. Uzbekistan Airways ble dannet med intensjonen om å modernisere og utvikle landets flyplasser og øvrig infrastruktur. Selskapet hadde sin første flyvning fra Tasjkent til London.
Selskapet startet også innenriksruter med fly som tilhørte Aeroflot. Når selskapet startet å satse på utenlandsruter, ble det i 1993 leaset inn Airbus-fly. Flåten som brukes utenlands er i dag en miks av Boeing- og Airbus-fly.
Uzbekistan Airways betjener mer enn 50 destinasjoner innenlands og utenlands fra sin base på Tasjkent internasjonale lufthavn. Selskapet eier også 11 flyplasser, som alle har internasjonal status. Uzbekistan Airways offentliggjorde 29. juli 2008 at de blir med i flyalliansen SkyTeamUzbekistan Airways Technics har verksted for å reparere flytypene IL-76, IL-62, AN-2, YAK-42 og flymotorene An-25, ТА-6А, ТА-8. A-, B-, C-, D-, IL-Check of Boeing 767, Boeing 757, Airbus 310, RJ-85.


== Code Share ==
Uzbekistan Airways har codeshare-avtaler med disse flyselskapene:

Air Baltic
Indian Airlines
Korean Air
Malaysia Airlines


== Flåte ==
Uzbekistan Airways' flåte inneholder disse flyene (1. september 2008) [1]:

3 Airbus A310-300
3 Antonov An-24RV
8 Antonov An-24V
3 Avro RJ85 (ett av flyene opereres av den usbekiske staten)
6 Boeing 757-200
5 Boeing 767-300ER (ett av flyene opereres av den usbekiske staten)
1 Ilyushin Il-62M
7 Ilyushin Il-76TD Candid
3 Tupolev Tu-154B Careless (ett av flyene opereres av den usbekiske staten)
3 Tupolev Tu-154M Careless
9 Yakovlev Yak-40 Codling


=== I ordre ===
6 Airbus A320-200
2 Boeing 7871. september 2008 var Uzbekistan Airways' flåte i gjennomsnitt 9,7 år gammel ([2]).


=== Tidligere fly ===
Uzbekistan Airways har tidligere hatt disse flyene:

Antonov An-12V Cub
Ilyushin Il-62
Ilyushin Il-86
Ilyushin Il-114


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Uzbekistan Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Uzbekistan Airways Fleet
Ankaraspor

Osmanlıspor (tidligere Ankaraspor) er en tyrkisk fotballklubb som spiller i den øverste divisjonen i Tyrkia, Süper Lig.
Den tidligere Molde- og Hønefoss-spilleren Madiou Konate spilte en periode for laget.
"Büyükşehir Belediye Ankaraspor Kulübü" har mange underavdelinger som forgrener seg fra sin hovedfotballdivisjon. Disse inkluderer badminton, basketball, boksing, håndball, ishockey, judo, oljebryting, bordtennis, bryting.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata
Opaker skole

Opaker skole er en nedlagt barneskole som ligger på Hundstad ved Oppåkermoen i Nes i Akershus.Skolen er en gammel trebygning fra 1864, med et tilbygg fra 1960-tallet. Skolen hadde også tilgang på Flerbrukshuset som står like ved, for bl.a kroppsøving. Elever som tidligere tilhørte Opaker skolekrets tilhører fra og med 1. august 2010 Skogbygda skolekrets.


== Referanser ==
Tromsølan

TromsøLAN var et årlig LAN-party som ble arrangert årlig i Tromsø. Arrangementet fant vanligvis sted enten i vinterferien eller høstferien, men har også blitt arrangert rundt 1. mai og i påskeferie. Det første TromsøLAN startet den 18. desember 1998 i Skippergata 27 med 15 deltakere.  Med årvisse arrangement siden da var TromsøLAN Nord-Norges eldste arrangement av denne type og et av Norges eldste. Det var også det desidert største LAN-partyet i Nord-Norge.


== Arrangementer ==
TromsøLAN – Skippergata 27 – 15 deltakere, 18. til 20. desember 1998
TromsøLAN v2.0 – Lunheim aktivitetshus – ca. 40 deltakere, vinterferien 1999
TromsøLAN v3.0 – Forskningsparken – ca. 120 deltakere, vinterferien 2000
TromsøLAN v4.0 – Forskningsparken – ca. 120 deltakere, vinterferien 2001
TromsøLAN v5.0 – Forskningsparken – ca. 120 deltakere, vinterferien 2002
TromsøLAN v6.0 – Forskningsparken – ca. 120 deltakere, vinterferien 2003
TromsøLAN v7.0 – Forskningsparken – ca. 120 deltakere, vinterferien 2004
TromsøLAN v8.0 – Bedriftsidrettshallen – ca. 225 deltakere, vinterferien 2005
TromsøLAN v9.0 – Fløyahallen – ca. 320 deltakere, vinterferien 2006
TromsøLAN v10 – Tromsøhallen – ca. 400 deltakere, vinterferien 2007
TromsøLAN v11 – Tromsøhallen – ca. 380 deltakere, høstferien 2008
TromsøLAN v12 – Tromsøhallen – ca. 340 deltakere, 1. mai-helgen 2009
TromsøLAN v13 – Tromsøhallen – ca. 420 deltakere, ca. 150 gjester, ca. 35 i crew, totalt ca. 605 personer - vinterferien 2010
TromsøLAN v14 – Tromsøhallen – 454 deltakere, ca. 200 gjester, ca. 35 i crew, totalt ca. 690 personer - vinterferien 2011
TromsøLAN v15 – Tromsøhallen – 504 deltakere, 218 gjester, 46 crew og sponsorer, totalt 768 personer - vinterferien 2012
TromsøLAN v15.5 – Tromsøhallen – Høstferien 2012
TromsøLAN v16 – Tromsøhallen – Vinterferien 2013, 28. februar til 3. mars
TromsøLAN v17 – Tromsøhallen – Vinterferien 2014, 6. til 9. mars
TromsøLAN v18 - Tromsøhallen - Høstferien 2015, 1. til 4. oktober
TromsøLAN v19 - Tromsøhallen - Høstferien 2016, 6. til 9. oktober
TromsøLAN v20 - Tromsøhallen - Høstferien 2017, 5. til 8. oktober
TromsøLAN v21 - Tromsøhallen - Høstferien 2018


== Eksterne lenker ==
TromsøLANs hjemmeside
Sophia Antipolis

Sophia Antipolis er en næringspark i Provence-Alpes-Côte d'Azur i det sørlige Frankrike, utenfor Nice, Antibes og Cannes. Her er det utviklet et forsknings- og utviklingssenter for fransk bioteknologi- og IT-industri, og en rekke franske og utenlandske selskap innen elektronikk, farmakologi og andre teknologidisipliner har forskningsavdelinger i Sophia Antipolis.
Blant selskapene som er til stede i Sophia Antipolis er Infineon, Honeywell, Hewlett-Packard, Accenture, Hitachi, Orange og France Telecom. Dessuten ligger European Telecommunications Standards Institute (ETSI) her.
I Sophia Antipolis ligger også det europeiske hovedkvarteret til W3C. Byen har også en avdeling av Université Côte-d'Azur.
Industrisenterets navn kommer av gresk Sophia som betyr «visdom», og Antipolis som var det latinske navnet på dagens naboby Antibes.


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Sophia Antipolis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Galocfeltet

Galocfeltet er et filippinsk i oljefelt i Sør-Kina-havet. Det ligger 60 km vest for øya Culion nordvest for provinsen Palawan. Produksjonen på feltet tok til 9. oktober 2008, og det ble forventet en døgnproduksjon fra feltet på 20 000 til 22 000 fat olje.
Feltet klart i filippinske farvann, ligger godt utenfor de områder i Sør-Kina-havet der nasjonal suverenitet hevdes av en rekke land. 
Galacfeltet representerer den første tilskuddet til filippinsk petroleumsdindustri siden 1985. Sammen med mindre oljefelter som Nidofeltene og Matinlocfeltet, også ved Palawan, betyr Galocfeltet at Filippinene påregner en døgnproduksjon på over 30 000 fat olje. Det filippinske nasjonale oljeforbruk var i 2008 på ca. 300 000 fat i døgnet.
Et foreløpig estimat fra går ut på at feltet inneholder 10 til 20 millioner fat olje.
Olje ble oppdaget på feltet i 1981, men lave oljepriser og visse risikable grunnforhold utsatte utbyggingen, som derfor ikke kom i gang før i 2005. 
Oljen fra feltet karakteriseres som «light medium crude oil», og den er blitt gitt navnet «Palawan Light».


== Kilder ==
Paolo Romero, Ted Torres, Jess Diaz og Christina Mendez i The Philippine Star, 10. oktober 2008
Palawan Light

Palawan Light er bransjebetegnelsen på råoljen fra Galocfeltet, et offshorefelt utenfor øyprovinsen Palawan på Filippinene. Oljeproduksjonen derfra tok til 9. oktober 2008.
Palawan Light betegnes som «light medium crude oil», som anses som svært velegnet for produksjon av bensin.
Nidofeltene

Nidofeltene er to filippinske offshore oljefelter som ligger nær hverandre i Sør-Kina-havet, ca. 60 km utenfor provinsen Palawans vestkyst. 
Nido-A ble oppdaget i juli 1977, og Nido-B i januar 1978. Produksjonen tok til i februar 1979. Per mars 2005 var den samlede produksjonen oversteget 17 millioner fat olje.
Matinlocfeltet

Matinlocfeltet er et filippinsk offshore oljefelt som ligger i Sør-Kina-havet, ca. 50 km nordvest for provinsen Palawan, og 54 km nord for nordligste del av Nidofeltene. Det ligger i et område med havdybder på ca. 25 meter.
Feltet ble oppdaget i 1977, og produksjonen tok til i juli 1982. Per mars 2005 var den samlede produksjonen oversteget 11 millioner fat olje.
Norges Fiskerimuseum

Norges Fiskerimuseum er et museum i Bergen for fiskeri, fangst og havbruk, grunnlagt i 1880. Museet het frem til 1993 Fiskerimuseet i Bergen og ble etter museumsreformen i 2005 en del av Museum Vest.
Utstillingene viser den norske fiskerinæringen fra moderniseringsprosessen satte inn mot slutten av 1800-tallet, i et nasjonalt og internasjonalt perspektiv. Overgangen fra fiskarbondens sesongpregede kystfiske til helårs havfiske i det sterkt utvidete sjøterritoriet. Museet tar også for seg dagens fiskeri- og havbruksnæring og fokuserer på ressursforvaltning og Norges rolle som fiskeristormakt.


== Opprettelsen ==
Norges Fiskerimuseum er Norges eldste museum spesielt rettet mot næringslivet, grunnlagt i 1880 av Selskabet for de norske Fiskeriers Fremme, som et av flere tiltak i arbeidet for å modernisere fiskerinæringen. Fiskerimuseet overtok Bergens Museums samling av båtmodeller og redskaper. Museets første utstilling ble åpnet i 1891 på loftet i Kjøttbasaren. Museet ble senere flyttet til Den permanente utstillingsbygning 1896–1991 sammen med Vestlandske Kunstindustrimuseum og Bergen Billedgalleri, i 1991 til Fiskerisenteret på Bontelabo og endelig til Sandviksboder 20, 23 og 24 i 2010.


== Eksterne lenker ==
Norges Fiskerimuseum
Museum Vest
Bergen byleksikon på nett, om Norges Fiskerimuseum
Immanuel Chung-Yueh Hsü

Immanuel Chung-Yueh Hsü (født 1923 i Shanghai i Kina, død 24. oktober 2005 i USA, 徐中約; pinyin; Xú Zhōngyuē) was a sinologi med spesialområdene kinesisk intellektuell og diplomatisk historie. Han var professor i historie ved University of California i Santa Barbara.
Han studerte ved Yenchinguniversitetet i Beijing og ved University of Minnesota. Han innehadde et Harvard-Yenching fellowship ved Harvard University fra 1950 til 1954. Etter å ha tatt doktorgraden ved Harvard tilbragte han årene 1955-1958 som forsker ved Harvards East Asian Research Center. 
Han underviste i moderne kinesisk historie ved  University of California i Santa Barbara fra 1959 til han gikk i pensjon i 1991, og var leder for dets historiske fakultet fra 1970 til 1972. Han var en Guggenheim Fellow i 1962-1963, og dessuten Fulbright Fellow. 
Hans best kjente og mest leste verk er The Rise of Modern China, en gjennomgang av kinesisk historie siden 1600.


== Verker ==
The Rise of Modern China, Oxford University Press (førsteutgave 1970; sjette utgave 1999).
Intellectual Trends in the Ch'ing Period
China's entry into the Family of Nations: The Diplomatic Phase, 1858-1880, Cambridge, MA: Harvard University Press, 1960
The Ili Crisis: A Study of Sino-Russian Diplomacy, 1871-1881
China Without Mao: The Search for a New Order, Oxford University Press, 1983.
Kapittelet «Late Ch’ing foreign relations, 1866–1905»' i The Cambridge History of China, vol. 11: Late Ch'ing, 1800–1911, redigert av John K. Fairbank og Kwang-Ching Liu, Cambridge University Press. (Publisher's Catalogue)


== Referanser ==
Club Deportivo Morón

Club Deportivo Morón er en argentinsk fotballklubb fra Buenos Aires. Deportivo Morón ble grunnlagt den 20. juni 1947, og spiller for tiden i Primera B Metropolitana, det tredje øverste nivået i Argentina. Som hjemebane bruker de Estadio Francisco Urbano med en kapasitet på 19 000 tilskuere.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Deportivo Morón – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(es) Fan-side
Iftikhar Muhammad Chaudhry

Iftikhar Muhammad Chaudhry (født 12. desember 1948 i Quetta i Balutsjistan i Pakistan) var Pakistans 20. leder for Høyesterett. Han tiltrådte lederjobben etter att ha blitt utpekt av Pervez Musharraf i mai 2005. I mars 2007 ble han sparket av Muscharraf, men fikk igjen posten fire måneder senere etter en dom i Høyesterett. I denne perioden ble Chaudhry en viktig symbol for opposisjonen i Pakistan. Etter at presidenten i november 2007 innførte unntakstilstand i landet ble Chaudhry igjen sparket fra posten. I juli 2008 fikk han igjen jobben som leder for Høyesterett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
VG.no: Iftikhar Muhammad Chaudhry ble avsatt mars 2007
Arne (roman)

Arne  er en  av Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortellinger, utgitt i 1859. Den er tilegnet Ole Bull. Boka utmerker seg ved sin realistiske skildring av sjeleliv: sinn som går i vranglås, innestengthet, kommunikasjonsvansker, uklare lengsler, ja,  samvittighetsnød.

Undrer mig paa, hvad jeg faar at se, over de høje Fjelde

Hovedpersonen Arne Kampen er sønn av den arbeidsomme plassjenta Margit og en disharmonisk mesterdanser og spelemann som går under navnet Nils skrædder. Han er åpenbart en uforløst kunstner, en ubalansert fyr som kvinnene dras mot, svikefull, voldelig og mer og mer alkoholisert. Han blir til slutt invalid både fysisk og psykisk. (Sml. spelemannsmotivet i andre arbeider av Bjørnson, f.eks. i novellen Thrond). Arne er nær ved å gjøre seg til drapsmann for å forsvare moren mot faren. Farsarven er tung å bære. Arne har gode grunner for å lengte ut og vekk, men kjærligheten til moren, til arbeidet med å opparbeide Kampen (tidligere husmannsplass), og til Eli Bøen, jenta som forstår og tar vare på visene hans, fører til at han etter hvert finner sin livsoppgave på hjemlig grunn.
«Fortellingen er ikke så helstøpt som "Synnøve". Men "Arne" er på mange måter en rikere bok. Spennvidden er større. Her er «rystende scener av livet», som Bjørnson skriver til Clemens Petersen – først og fremst scenen da Nils skredder dør, den uhyggeligste variasjon av far-sønn-motivet i hele forfatterskapet.»


== Tonen ==
«Det blev ham så underligt, at den sang, som bar all hans lengsel, havde han glemt, men hun funnet. -» Sangen det refereres til er den som begynner med ordene «Undrer mig på, hva jeg får at se»Arnes kunstnersinn gjør ham til drømmer og dikter; i lyrikk og toner finner det innestengte sinnslivet åpent uttrykk:

Gutten en fløjte av selju skar
av selju skar, -
og prøvde om tonen derinne var
derinne var.Tonen, den hvisked og nevnte sig,
og nevnte sig,
men best som han lydde, den løp sin vej,
den løp sin vej.Ofte, han blunded, den til ham smøg,
den til ham smøg,
og over hans pande med elskov strøk,
med elskov strøk.Vilde den fange, og våknet bratt,
og våknet bratt;
men tonen hang fast i den bleke natt,
den bleke natt.I Norges litteraturhistorie, gjengir Edvard Beyer et brev der Bjørnson gir uttrykk for at han kanskje hadde gitt i meste laget av seg selv i dette arbeidet:

«Da boken var trykt og Bjørnson leste den om igjen, ble han skremt av det den fortalte om ham selv. I et fortvilet brev til Clemens Petersen skriver han at han «vrir meg som en orm under dens ubarmhjertige alvor [...]Dette verk er en frukt av mine ikke kuede lidenskaper»» (Edvard Beyer i Norges litteraturhistorie b. 3, s. 113).


== Mottakelsen ==
Boka ble ikke bare godt mottatt. Vinje skrev ironisk. Han likte bl.a. dårlig «den nakne, åndlause skildring av livets armodsdom». Han fant for mye «Raasmak og Raatev». Clemens Pedersen mente at Arne nok vitnet om et mer utviklet talent enn Synnøve Solbakken, men han var likevel ikke så sterkt fengslet, mens Georg Brandes fant at Arne var den mest interessante av Bjørnsons bondefortellinger.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==