jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Oscarløpet

Oscarløpet er et tradisjonelt og årlig stevne for hurtigløp på skøyter som arrangeres av Oslo Skøiteklub. Løpet ble i 1959 etablert som minneløp for skøyteløperen Oscar Mathisen. Fra starten gikk løpet på Frogner Stadion i Oslo, men i perioden 1989 til 2009 ble det flyttet til Valle Hovin stadion på grunn av vanskelige isforhold. Løpet inngår i Norgescupen, og i sesongen 2009/10 ble løpet flyttet tilbake til Frogner stadion kunstisbane.
Stevnet var lenge arena for utdeling av en av skøytesportens høyeste utmerkelser, Oscarstatuetten, som går til årets bragd innen hurtigløp på skøyter. Denne utdelingen er nå flyttet til større skøyteløp i Vikingskipet på Hamar eller utdeles i forbindelse med skøytemesterskap i utlandet.
I 2007 ble Knut Johannesens Pokalløp, et løp for juniorer til minne om Knut «Kupper'n» Johannesen arrangert sammen med Oscarløpet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Arrangørklubbens nettsider om Oscarløpet
Mohammed Said al-Sahhaf

Mohammed Said al-Sahhaf (arabisk محمد سعيد الصحاف) (født 1940], er en irakisk diplomat og politiker. Han ble verdenskjent under invasjonen av Irak i 2003, i sin rolle som informasjonsminister under Saddam Hussein, og karrikert som Komiske Ali og Baghdad Bob.Han gjennomførte journaliststudier ved universitetet, og ble medlem av Ba’athpartiet i 1963. En kort tid var han sjef for Iraks nasjonale kringkasting, før han var ambassadør til Burma, til Sverige og til FN. I Stockholm snakket han med Olof Palme samme dag denne ble myrdet.Han var Iraks utenriksminister fra 1992 til 2001, da han måtte forholde seg til FNs sanksjoner etter Gulfkrigen, og utvisningen av FNs våpeninspektører i 1998. I 2001 ble han utnevnt til informasjonsminister.
Under invasjonen av Irak i 2003 holdt han daglige pressekonferanser, der han stadig bagatelliserte krigens faktiske utvikling.Da krigen var over, overga han seg til de amerikanske styrkene, men ble straks satt fri. I juli 2003 ga han noen korte intervjuer i Abu Dhabi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Muhammad Saeed al-Sahhaf – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Damask

Damask er fint mønstret stoff av silke, ull, bomull eller lin. Opprinnelig betegnelse på praktstoff fra Damaskus. Brukes ofte til duk, også brukt som liv på bunad.
Teknikken som brukes krever at vevstolen settes opp på en spesiell måte; ofte benyttes en egen damaskvevstol. Det er måten det veksles mellom innslagstrådene og renningstrådene som frembringer det særpregede mønsteret.
Damask er som regel ensfarget vev, der mønsteret kommer fram ved matte og blanke flater. Dersom stoffet blir snudd vil mønsteret komme fram motsatt. Det blir derfor ingen egentlig for- og bakside på damask.
Franskmannen Joseph Marie Jacquard oppfant på 1700-tallet en vevstol som var bedre egnet til damaskvev; vevstolen har fått navnet jacquard-vevstol etter ham, og på fransk og engelsk kalles damask for jacquard.


== Litteratur ==
Kirsten Røvig Håberg: Tekstilhistorie, Tell forlag, 2000.


== Eksterne lenker ==
(en) Damask – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Erik Ugerup

Erik Ugerup (født ca. 1500 i Halland, død i Ulen) ved Tønsberg 1571) var en dansk-norsk adelsmann, lensherre og riksråd. Han var gift med Anne Nilsdatter (Gyldenløve) til Austrått, datter av Nils Henriksson og Inger Ottesdotter Rømer.Erik var sønn av Axel Ugerup til Vagnø i Halland og Margrethe Brahe, og kom til Norge etter ekteskapet med Anne Nilsdatter. Han var først lensherre over Vardøhus, en stilling han arvet fra sin svigerfar. Senere ble han lensherre i Tønsberg, eide Sem hovedgård, var befalingsmann på Akershus og sammen med tre andre adelsmenn, høvedsmann over bergverksdriften i Norge.


== Referanser ==
Marie-Suzanne Giroust

Marie-Suzanne Giroust (født 9. mars 1734 i Paris, død 31. august 1772 i Paris) var en fransk miniatyr- og pastellmaler. Ved giftermål fikk hun etternavnet Roslin, og hun kalles også Suzanne Roslin. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Marie-Suzanne Giroust var datter av Barthélemy Giroust, juvelér til kongens garderobe (død 1741) og hans hustru Marie Suzanne Leroy (d. 1745).
Som 7-åring mistet Marie-Suzanne sin far. Da hun var 11, døde også hennes mor, og hun flyttet inn hos slektninger. Arven etter faren gav henne mulighet til selv å velge et yrke; en mulighet hun benyttet til å lære å male.


=== Maler ===
Hun studerte hos Quentin de La Tour (1704–1788), men det var især i atelieret hos Joseph-Marie Vien (1716–1809) at hun følte seg riktig velkommen. Viens undervisning fikk stor innflytelse på hennes egen malerkunst.I dette atelieret møtte hun i 1752 den svenske maleren Alexander Roslin. De to forelsket seg, men Marie-Suzannes formynder kunne ikke akseptere denne utlendingen, som både var protestant og fattig. Så paret måtte vente lenge og kjempe for det, før de endelig kunne gifte seg den 8. januar 1759. De fikk tre døtre og tre sønner, hvorav to døtre og to sønner nådde voksen alder. 
Alexander Roslin anerkjente sin hustrus talent og erkjente åpent at hun var en bedre pastellmaler enn han selv. Hun ble særlig beundret for sin gjengivelse av hud og for fargene i sine portrettmalerier. I 1771 ble hun priset for sin malerkunst av abbé Lemonnier. En slik ros kom også fra Denis Diderot, for hennes Portrait du sculpteur Pigalle. Hun satt modell for ektemannens maleri fra 1768, La Dame au voile. 
Kort tid etter deres sjette barns fødsel ble Marie-Suzanne Giroust den 1. september 1770 endelig medlem av  Académie royale. Det foreligger ingen informasjon om hennes virksomhet innen akademiet.Marie-Suzanne Giroust døde i 1772 av brystkreft.


== Utvalgte verk ==
Portrett av M. Pigalle (1771), på Musée du Louvre, Paris
Tre portretter, på Institut Tessin, Paris
Et portrett, på kunstmuseet i Troyes
Selvportrett i ferd med å reprodusere et portrett av Quentin de La Tour (1771–72), forsvunnet, foto i Lindbergs bok.


== Billedgalleri ==

		
		


== Litteratur ==
Marie-Jo Bonnet: "Femmes peintres à leur travail : de l’autoportrait comme manifeste politique (XVIIIe-XIXe siècles)" in  Revue d'histoire moderne & contemporaine, 49-3 (juli-september 2002), s. 140-167. ISBN 2-7011-3108-1
Per Bjurström: Roslin. 1993. ISBN 91-7119-555-6
Neil Jeffares, "Dictionary of pastellists before 1800", London, 2006
Gunnar W. Lundberg: Roslin: Liv och verk. Avec un résumé en français et le catalogue des oeuvres. (3 bind). Malmö 1957.


== Referanser ==
Gobeleng

Gobeleng (også skrevet gobelin på riksmål) er et vevd veggteppe eller møbelstoff med innvevde farger og figurer. Det var opprinnelig betegnelsen på vevnader fra en fabrikk i kvarteret Les Gobelins i Paris, som fikk navn etter fargerfamilien Gobelin som eide tomten til den første fabrikken, som startet 1662. Teknikken ble utviklet i Frankrike på midten av 1600-tallet, og førte til en omfattende industriell framstilling av tekstile kopier etter kartonger av datidens kjente store kunstnere. I dag brukes navnet om alle billedtekstiler som bruker denne teknikken, uavhengig av opphavssted.
Jean-Baptiste Colbert satte det hele i gang, da han kjøpte lokalene og tomten omkring i 1662, på vegne av kong Ludvig XIV. Mye av den tidlige produksjonen dreide seg om møbeltekstiler. Starten på den kunstneriske utviklingen sto hoffmaleren Charles Le Brun for. Fra 1667 ble fabrikkene oppnevnt til kongelig manufaktur. På grunn av pengeproblemer, ble fabrikken stengt i 1694, men gjenåpnet i liten skala 1697 for å levere til de kongelige bygninger. Lønnsomheten var på den tid noe laber. Produksjonen ble nokså variabel, og det så nesten ut til å bli full stopp tidlig på 1700-tallet.
En snuoperasjon ble løsningen. En av kongens finanssekretærer, Louis Fagon fikk oppdraget med å organisere prosjektet. Han hadde nettopp fått to av sine hus dekorert av maleren Jean-Baptiste Oudry, og overtalte ham til å ta på seg oppgaven. Oudry og hans partner Besnier satte i gang i 1734. Snuoperasjonen ble svært vellykket og lønnsom for alle parter, og Oudry ble inspektør og kartongleverandør til alle de franske fabrikkene. Det meste av hans arbeidskapasitet i 1730-årene ble bundet opp til dette.
Den franske revolusjonen satte en stopper for videre drift, inntil slekten Bourbon satte den i gang igjen omkring 1830. Produksjonen ble da utvidet til også å omfatte golvtepper. Under kommunardopprøret ble bygningen delvis nedbrent. Produksjonen er per i dag begrenset til leveranser til offentlige bygg.


== Litteratur ==
Se Lacordaire, Notice historique sur les Manufactures impériales de tapisseries des Gobelins et de tapis de la Savonnerie, précédée du catalogue des tapisseries qui y sont exposées (Paris, 1853); Genspach, Répertoire détaillé des tapisseries exécutées aux Gobelins, 1662–1892 (Paris, 1893); Jules Guiffrey, Histoire de la tapisserie en France (Paris, 1878–1885). The last two authors were directors of the factory.


== Referanser ==


== Se også ==
Billedvev
Vev
Tekstil
Charles Le Brun
Jean-Baptiste Colbert
Jean-Baptiste Oudry
Sphinx geminus

Sphinx geminus er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den finnes i Mellom-Amerika. Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne arten.


== Utseende ==
En stor (vingespenn 92 – 105 mm), kraftig, mørkegrå svermer, kroppsbygningen kraftigere enn de fleste andre Sphinx-artene.
Kroppen er grå med svarte striper, forvingene gråspraglete, bakvingene svarte med to smale, lyse tverrbånd. Larven er ukjent.


== Levevis ==
De voksne svermerne besøker gjerne blomster. Larvens næringsplante er ikke kjent.


== Utbredelse ==
Denne svermeren finnes bare i Mellom-Amerika, der den er registrert i Mexico, Honduras og Nicaragua. Enkelte streifere er funnet i Texas.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Sphinx geminus. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Sphinx geminus i Encyclopedia of Life 
(en) Sphinx geminus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Sphinx geminus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sphinx geminus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sphinx geminus – detaljert informasjon på Wikispecies
Possement

Possement (uttales pås(s)emen´t) er en fellesbetegnelse for finere snorer, bånd, frynser, dusker, overspunne knapper og annen pynt på innredningstekstiler og klær, særlig gardiner, møbler og uniformer fra 1600- til begynnelsen av 1900-tallet. Dette er trådarbeider omspunnet med silke-, ull-, bomulls-, gull- eller sølvtråd. Pyntebånd omfatter for eksempel galoner og tresser (flettede bånd), agramaner (flate bånd), burr (fyldige, krusete bånd) og rysjer (foldete, rynkete tøy- eller blondestrimler). Pomponger (pyntedukser), kvaster og rosetter er punktdekor, mens de andre typene følger kanter og linjer som lisser og border. Possementvevning foregår i spesielle vevstoler eller maskiner, men ble tidligere håndverksmessig utført av spesielle possementmakere.Ordet kommer via tysk Posamenterie og fransk passementerie fra italiensk passamano som betyr 'det som passerer gjennom hånden'.


== Historie ==


== Se også ==
Frynser
Aiguillette, adjutantsnor
Kokarde, båndsløyfe
Blonder
Galon, bredt pyntebånd blant annet brukt for å angi tjenestegrad på uniformer
Møbeltapetsering
Klunkestil, interiørstil 1870–1910 preget av stoppede sittemøbler og tunge draperier utstyrt med «klunker» (kvaster)


== Litteratur ==
Grevenor, Henrik, red. (1936): Det norske håndverks historie bd. II. Oslo.Trøndelag Folkemuseum og Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum (1982): Oldemors pomponger - possementhåndverket i Trondheim. Trondheim. ISBN 82-90348-03-7


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Passementerie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Omtrekk.no om possement på møbler Arkivert 24. august 2005 hos Wayback Machine.
Lucie Nilsdatter

Lucie Nilsdatter Gyldenløve (fødselsår ukjent, død 1555) var en norsk adelskvinne og eier av Austråttgodset. Hun var datter av Nils Henriksson og Inger Ottesdotter Rømer til Austrått, og gift med Jens Tillufssøn Bjelke.
Lucies søster Eline døde i 1532, og Lucie innledet et forhold til enkemannen, svogeren Nils Lykke, som først resulterte i et guttebarn, og deretter i Nils' død i 1535, anklaget for incest. Lucie må en tid etter dette ha giftet seg med den dansk-skånske lavadelsmannen Jens Tillufssøn Bjelke. De to giftet seg senest i 1540, og kort til etter skriver han seg «til Austrått». Overdragelsen av Austråttborgen fra Inger til dem ble stadfestet av kongen i 1552. Det har vært spekulert i om Lucies skandale var årsaken til at Jens, som var av lavadelig byrd, ble vurdert som «god nok» for henne. 
Lucie druknet i 1555 utenfor Sunnmøre, på en sjøreise som hun gjorde sammen med moren Ingerd og datteren Gunhild. Hun ligger begravet i Ørland kirke. Ektemannen Jens døde fire år etter, og sønnen Åge Bjelke (1552–1603), som var den yngste av parets fem sønner, overtok Austråttborgen i en alder av 7 år. Åges morbror Henrik Nielssøn var hans formynder.
Lucie Nilsdatter opptrer både i Henrik Ibsens skuespill Fru Inger til Østeraad, Peder Wright Cappelens skuespill Lucie, jomfru til Østråt og Edvard Hoems «slottsopera» Lucie.


== Referanser ==
Sphinx libocedrus

Sphinx libocedrus er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne sjeldne arten lever i det sørvestre USA og de tilstøtende områdene av Mexico.


== Utseende ==
Em middels stor (vingespenn 70 – 80 mm), grå svermer. Brystet er grått med svarte striper, forvingene grå med svarte lengdestreker, bakvingene svarte med to grå tverrbånd. Bakkroppen har en bred, grå midtstripe, på sidene er den svart med hvite flekker. Larven finnes i en grønn og en mørkebrun form, begge med lyse skråstriper på sidene.


== Levevis ==
Denne svermeren lever i tørre områder med vegetasjon dominert av busker (chaparral og prærie). Larvene lever på busker i oljetrefamilien, særlig Forestiera neomexicana. De voksne svermerne flyr om natten, besøker blomster og kommer til lys. Arten er sjelden og blir regnet som truet av habitatødeleggelse.


== Utbredelse ==
Den forekommer i det sørlige USA fra Texas i øst til California i vest, og i de tilstøtende delene av Mexico.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Sphinx libocedrus. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Sphinx libocedrus i Encyclopedia of Life 
(en) Sphinx libocedrus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sphinx libocedrus hos ITIS 
(en) Sphinx libocedrus hos NCBI 
(en) Kategori:Sphinx libocedrus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sphinx libocedrus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sphinx libocedrus – detaljert informasjon på Wikispecies
Sphinx lugens

Sphinx lugens er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den skiller seg fra beslektede arter ved sin forholdsvis korte og tykke kropp og store vinger.


== Utseende ==
En mørkegrå svermer med kort, tykk kropp og forholdsvis store, brede vinger. Forvingene er mørkt brungrå spraglete, bakvingene svarte med to grå tverrbånd.

		


== Levevis ==
Larvene lever på busken Wigandia urens (familien Hydrophyllaceae), som de spiser med god appetitt selv om bladene er dekket av stikkende hår.


== Utbredelse ==
Bare med sikkerhet kjent fra Mexico og Honduras, mer usikre funn fra Nicaragua og USA.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Sphinx lugens. [1] Arkivert 23. mars 2013 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Sphinx lugens i Encyclopedia of Life 
(en) Sphinx lugens i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kategori:Sphinx lugens – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lintneria lugens – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Marius Roth Christensen

Marius Roth Christensen (født 25. januar 1972 i Tønsberg), ofte bare kalt Marius Roth, er en norsk musiker. Han ble kjent som gitarist og vokalist i rockebandet Seigmen på 1990-tallet og siden som klassisk sanger (tenor).
Marius Roth har gjennomført utdanning både ved Østlandets Musikkonservatorium og Statens Operahøyskole, og har hatt roller i oppsetninger som Jesus Christ Superstar i Grimstad i 2001 og 2002 og Den glade enke i Sandefjord i 2000, samt flere mindre roller i oppsetninger ved Den Norske Opera. Våren 2006 debuterte han som solist ved Den Norske Opera som Tamino i Tryllefløyten. 
Marius Roth har de siste årene konsentrert seg om operakarrieren og har vært fast i Den Norske Operas kor. Han er nå frilanssanger med oppdrag i ulike konserter og forestillinger, blant annet i kirkemusikalske sammenhenger. 
Etter avskjedsturneen med Seigmen i starten av 1999 valgte han å satse på operakarrieren. 
Seks år senere har Seigmen blitt gjenforent ved en rekke anledninger, og i 2015 ga bandet ut sitt første album på atten år.


== Priser ==
Erling Kroghs sangerlegat 2005
Vestfold fylkeskommunes kulturpris 2004
Gjensidige NOR sin kulturpris


== Eksterne lenker ==
(en) Marius Roth Christensen på Internet Movie Database 
(en) Marius Roth Christensen på Discogs 
(no) Presentasjon ved Den norske opera  2006
Norske kommuneblomster

Dette er en liste over norske kommuneblomster, plantearter som norske kommuner har valgt til sin kommuneblomst. Navnsetting følger Artsdatabankens artsnavnebase (avvikende lokalnavn i parentes).


== Kommuneblomster ==


== Østfold (Viken) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Akershus (Viken) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Oslo ==


== Hedmark (Innlandet) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Oppland (Innlandet) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Buskerud (Viken) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Vestfold ==

		
		
		
		
		


== Telemark ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Agder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Rogaland ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Hordaland (Vestland) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Sogn og Fjordane (Vestland) ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Møre og Romsdal ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Trøndelag ==
Alle kommeunene i Trøndelag vedtok kommuneblomster rundt år 2000

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Nordland ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Troms ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Finnmark ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Se også ==
Norske fylkesblomster
Norges nasjonalblomst


== Litteratur ==
Inger Gjærevoll Fra løvetann til sibirstjerne - kommuneblomstene i Trøndelag Norsk botanisk forening, Trøndelagsavdelingen 2013 ISBN 9788292400876
Per Arvid Åsen (1997). Kommune- og fylkesblomster på Agder. [Færvik]: [Blomstrende Sørland]. 


== Fotnoter og referanser ==


== Kilder ==
Norsk botanisk forening – kommuneblomster
Cubaforeningen i Norge

Cubaforeningen i Norge (Asociación de amistad y solidaridad con Cuba en Noruega) er en partipolitisk uavhengig organisasjon, etablert som Norsk-Cubansk Forening 17. april 1964. Foreningens formål er å aktivt støtte den cubanske revolusjon i kampen for å bevare det cubanske folkets frihet og sjølstendighet gjennom å spre opplysninger om politiske, økonomiske og kulturelle forhold på Cuba og å fremme forståelse for Cubas internasjonale engasjement. En annen grunnleggende formål foreningen har er å samle støtte for å kreve opphevingen av USAs embargo mot Cuba. Formålet fremmes blant annet ved å arrangere møter, studievirksomhet og reiser, formidle litteratur, avholde utstillinger og fremme vennskapet mellom Norge og Cuba. Foreningen hadde ved utgangen av 2021 rundt 530 medlemmer. Cubaforeningen er også medlem av Norges Sosiale Forum. 
Cubaforeningen arrangerer blant annet studiereiser til Cuba minst én gang i året. I tillegg driver organisasjonen med innsamling av penger og materiell for humanitær hjelp og andre formål til landet. I 2021 donerte foreningen 250 000 norske kroner til ulike humanitære formål til Cuba, hovedsakelig til av innkjøp av sprøyter og kanyler. Cubaforeningen driver også informasjonsarbeid gjennom sitt medlemsblad Cubanytt, gjennom leserbrev i andre tidsskrifter, møter og aksjoner samt samarbeid med andre organisasjoner, for å fremme solidaritet med Cuba. Nåværende leder er Cihan Karakoc, han ble valgt på foreningens årsmøte den 16. mars 2019 og gjenvalgt siden da. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Sjtsjolkovo

Sjtsjolkovo (russisk: Щёлково) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger ved elva Kljazma (en bielv til Oka), rundt 35 km nordøst for Moskva. Innbyggertall: 112 865 (folketelling 2002), 109 255 (folketelling 1989). Bosetningen kan spores tilbake til 1500-tallet. Bystatus ble innvilget i 1925. Byen kan nås med forstadstog fra Jaroslavskij jernbanestasjon i Moskva.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Shchyolkovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Reticella

Reticella  er sydde kniplinger dannet ved utskårsøm. Teknikken ble utvikla i Nord-Italia på 1500-tallet.
Teknikken har hatt stor betydning for broderi på folkedrakter, f.eks. hardangersøm i Norge.


== Referanser ==


== Litteraturliste ==
Astrup, Edle (1950). Sting og søm : i gammelt og nytt broderi (2. utg.).  [e-bok fra bokhylla.no]
Tekstilhistorie – Kirsten Røvig Håberg (Tell forlag, 2000)
Norsk bygningsindustriarbeiderforbund

Norsk bygningsindustriarbeiderforbund (NBIAF) var et fagforbund i LO.  Forbundet ble til i 1949 gjennom en sammenslåing innenfor treindustrien med bl.a. Norsk bygningsarbeiderforbund (NBAF) og Norsk høvleriarbeiderforbund.
Stiftelsesdatoen regnes som 1923 da NBAF ble stiftet.
Norsk steinindustriarbeiderforbund ble tilsluttet forbundet i 1961, og i 1976 kom Norsk murerforbund med i NBIAF. 
I 1988 gikk Norsk Bygningsindustriforbund sammen med Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund,
Bekledningsarbeiderforbundet, Norsk Papirindustriarbeiderforbund og Norsk Skog- og Landarbeiderforbund inn i det nystiftede Fellesforbundet.


== Formenn ==
1949-1955 John Wivegh
1955-1962 Odin Rønbeck
1962-1974 Lage Haugness
1974-1978 Rasmus Solend
1978-1988 Odd Isaksen


== Litteratur ==
Harald Berntsen: Hvem bygde landet - for hvem? Norsk Bygningsarbeiderforbund fra gjenreisning til krise 1945-1988. Oslo 1993. ISBN 82-993025-2-8