jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sturla Eide

Sturla Eide (født 27. mai 1975) er en norsk felespiller bosatt på Fannrem i Orkdal kommune. Han jobber som utøvende musiker, kulturskolelærer og kulturformidler i Orkdal kommune. Eide har utgitt flere CD-er og mottatt flere utmerkelser og stipender siden han startet som profesjonell musiker i 1998. 
Det prosjektet Eide har jobbet mest med er «Flukt», som han startet i 1998/1999. Siden da har han også samarbeidet med Andreas Aase i duoen «sturla | andreas». Andre musikere han har jobbet mye med er Ronny Kjøsen, Øystein Sandbukt, og Lasse Sörlin. Han har hovedsakelig lært å spille fele av Ragnvald Bolme og Arild Hoksnes. 
Sturla Eide har komponert flere kjente melodier der bl.a. Dimmisjonspols nok er den mest kjente. Navnet staves også Dimisjonspols. 


== Diskografi ==
Åsmund & Sturla (1997), med Åsmund Svenkerud
Glimmer (2003), med Andreas Aase
Murru (2007)
Triller (2010)
Slåtter fra Meldal og Orkdal, vol 1 (2010)
Slåtter fra Meldal og Orkdal Vol. 2 og 3 (2012)


=== Flukt ===
Spill (2002)
Drufiacc (2004)
Stille før stormen (2008)


=== Strengfolket ===
Nytt i gamle spor (1993)


=== Andre deltagelser ===
Gluntan: Gluntan tvers gjennom (1994)
Lillebror Vasaasen: 5 års jubileum – 12 Gammeldansmelodier (1995)
Gluntan: Gluntan's gull 3 & 4 (1995)
Grappa: Folkemusikk frå Trøndelag (1995)
Grappa: Norsk folkemusikk 1–10 (1995)
Heilo: Norske turdansar – Turdansar frå Vestlandet (1998)
Småviltlaget: Lader om (1999)
Hans Rotmo & Skrujern: Bønder i solnedgang (2000)
Gåte: Gåte EP (2000)
Dipsomaniacs: Stethoscophic Notion (2001)
Nidelven Grammofon: Gammeldans-Norge samles! Nr. 3 (2001)
Too Far Gone: Tia flyg (2002)
Hustad: Hustad Promotion (2002)
Christina Lundqvist: Gammaldans frå grensetraktene (2002)
Norsk Folkemusikk- og Danselag: www.folkogdans.no vol. 2 (2003)
Hans Rotmo: Spæll åt mæ – Oppsummering av Hans Rotmos musikk: 1974–2003 (2003)
Music Export Norway: Norway Now – World Traditional (2004)
Gåte: Iselilja (2004)
Too Far Gone: Like Refugees (2004)
Sie Gubba: Sie Gubba (2006)
Liv Marit Wedvik: Riding Out the Storm (2006)
Søndre Trondhjems Spellmannslag: Den er grei ja (2006)
2L: Sampler 2007 – The Nordic Sound (2007)
Norsk Folkemusikk- og Danselag: www.folkogdans.no vol. 4 (2007)
Folkelarm/Etnisk musikklubb: FolkeLarm Oslo2008 (2008)
Etnisk musikklubb: Music From Norway and Beyond (2013)


== Stipender og utmerkelser ==
1990 – Asmund Bjørkens talentpris (Delt ut under «Belg & Båggå» i Ålen)
2006 – Arbeidsstipend fra Norsk kulturråd
2009 – Fylkeskunstner i Sør-Trøndelag


== Eksterne lenker ==
www.felespiller.no
Bløff (band)

Bløff var et norsk band. I 1996 ga de ut en selvtitulert demo. I mars 1997 ble de landskjente da de ga ut singelen «Harde kår» med et omslagsbilde som var likt logoen til Coca-Cola produktet Urge. Låta ble A-listet på NRK. Coca-Cola krevde at singlen måtte trekkes fra markedet for å unngå søksmål. Plateselskapet EMI valgte å ikke gi den ut med nytt omslag. I april kom de ut med singlen «Min verden», hvor de hadde bildet av Norges riksvåpen på omslaget, uten krone og med erigert hale mellom bena. Dette ga på nytt bandet omtale i avisene. I september samme år kom EP-en Greatest hittil. I 1998 kom debutalbumet Popstjerner, og 4-spors singlen «Popstjerne» på Sonet. Popstjerner fikk terningkast 5 i Dagbladet. Bandet fikk kritikk fra Jahn Teigen da de harselerte med ekskona (dengang kona) til Morten Harket i teksten på «Popstjerne». Sangen ble også gitt ut på samlealbumet Norsk rock på norsk i 2000.
Bandet hadde egen fanklubb, Bløff Army, med over 1000 medlemmer på det meste.
Etter at bandet ble oppløst spilte Pål Tolstrup, Kim Granaas og Lasse Thorsen i bandet Corbin, men Granaas sluttet etter ikke altfor lenge. Corbin ga ut musikkalbumet Face Yourself i 2004, produsert av Ole Evenrud. Bandet ble oppløst i 2008, Kim Granaas startet sitt eget soloprosjekt med Andreas Eide som produsent, han har gitt ut en EP under navnet October, som har fått gode kritikker for sine tekster og tilstedeværelse. Anders Buaas begynte i bandet Absolute Steel under navnet «Andy Boss», og turnerte sammen med Paul Di'Anno i Norge. Han driver også Anders Buaas Recording Studio i Larvik, 
Kim Granaas ga ut soloalbumet "Violence is a Sign of weakness" i november 2015 med 
Andreas Eide Larsen på miks og som coprodusent under navnet October,
Kim Granaas skrev alle sangene, bortsett fra to som han skrev sammen med AlDeloner (Atle Bystrøm) fra bandet Midnight Choir, Black Dove og Stargazer.
Albumet ble meget godt mottatt av pressen,
Kim Granaas ga ut albumet på sin egen label, Brigadoon Records.


== Diskografi ==
Bløff (demo) 1996
Harde kår (singel) 1997
Min verden (singel) 1997
Greatest hittil (EP) 1997
Popstjerne (singel) 1998
Popstjerner (CD) 1998


== Medlemmer ==
Anders Buaas – gitar
Pål Tolstrup – vokal
Kim Granaas – gitar
Lasse Thorsen – trommer


== Referanser ==
Popstjerner

Popstjerner er debutalbumet til rockebandet Bløff fra Larvik.
Albumet er det eneste full-lengde studioalbum som bandet ga ut.


== Sporliste ==
«Intro» (0:22)
«Tidsmaskin» (3:12)
«Se på meg!!» (4:03)
«Popstjerne» (3:03)
«Peil» (3:56)
«Dit hvor verden ender» (2:52)
«Interessant liv» (2:27)
«Finnes ingen her» (4:32)
«Desperat» (2:51)
«Superhelt» (3:13)
«Harde kår» (3:07)
«Tidene forandrer seg» (3:20)


== Personell ==
Anders Buaas – gitar
Pål Tolstrup – vokal
Kim Granås – gitar
Lasse Thorsen – trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Popstjerner på Discogs
Norsk rock på norsk

Norsk rock på norsk er et samlealbum med norsk rockemusikk.
Albumet ble utgitt 13. november 2000 av Scream Music Entertainment, katalognummer SMECD0805.


== Sporliste ==
TNT – «Harley-Davidson» (4:03) (Dag Ingebrigtsen, G. Alfheim)
Ingenting – «Dommedag» (3:28) (Ingenting)
Magnus Grønneberg – «La La La» (4:04) (J. Christensen, M. Grønneberg)
Jonas Fjeld – «Texas Jensen» (3:26) (Jonas Fjeld, Ole Paus)
CC Cowboys – «Vill, vakker & våt» (3:38) (Magnus Grønneberg)
Gartnerlosjen – «Intens død» (2:16) (E. Hegerberg)
Bløff – «Popstjerne» (3:03) (Bløff)
Cornflakes – «Vinner» (2:57) (F. Holm)
Saft – «Vatn og ved» (3:35) (Ove Thue)
Superluna – «Sikkert ingenting å være redd for» (3:31) (K. Gilbert)
Raga Rockers – «Noen å hate» (2:42) (M. Krohn)
Dødsverk – «Mer» (3:41) (Dødsverk)
Black Debbath – «Problemer innad i Høyre» (4:18) (Black Debbath, Lars Lønning)
Gartnerlosjen – «Møllerens datter» (3:17) (Kristopher Schau, Lars Lønning)
Svigermors Drøm – «Fort» (2:54) (M. W. Simensen)
CC Cowboys – «Når du sover» (3:22) (Magnus Grønneberg)
Jannicke – «Sin egen stil» (3:10) (G. J. Jarlum)


== Eksterne lenker ==
Discogs – Norsk rock på norsk
Baptistkirken i Stavanger

Baptistkirken er en kirke i Stavanger som ble brukt av Stavanger baptistmenighet, som nå bruker Evangeliehuset til møter.


== Eksterne lenker ==
Baptistkirken – Stavanger
Møysalen nasjonalparksenter

Møysalen Nasjonalparksenter (MNS) er et nasjonalparksenter ved Møysalen nasjonalpark i Hennes i Hadsel kommune, Nordland. Det ble etablert i 2007 som en videreføring av Møysaltur BA. På senteret drives kafe, matvarebutikk og guidetjeneste.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Yangqin

Yangqin (kinesisk: 洋琴; pinyin: Yángqín), et trapesoid hakkebrett, er et kinesisk strengeinstrument som har sitt historiske utspring i det arabisk-persiske område. I den gamle kinesiske kategorisering av musikkinstrumenter, bayin («åtte klanger»), hører det til kategorien silke. Strengenes antall kan variere. Man slår på strengene med tynne staver.

		
		
		


== Eksterne lenker ==
Chinesisches Hackbrett: Yangqin
Hou Yilan spiller 金翎思-满乡随想, komponert av Hanli Liu
Tre stykker fremført på yangqin
Senatorvalget i Minnesota i 2008

Senatorvalget i Minnesota i 2008 ble avholdt i Minnesota samme dag som presidentvalget i USA 2008, 4. november 2008. Det første valgresultatet viste at sittende senator Norm Coleman ledet med 215 stemmer på Al Franken i valget hvor det ble avgitt mer enn 2,8 millioner stemmer. Den demokratiske kandidaten Al Franken, som representerer Minnesotas demokratiske bonde- og arbeiderparti, krevde omtelling, og 5. januar 2009 viste den at Franken vant med 225 stemmer. Coleman anket til valgstyret, som 31. mars avgjorde at 351 tidligere avviste stemmer skulle telles. Frankens ledelse vokste til 312 stemmer, og valgstyret erklærte han som vinner 13. april.
Coleman anket avgjørelsen, men Minnesotas høyesterett avviste saken. Al Franken ble senator 7. juli 2008, åtte måneder etter valget.


== Referanser ==
Amir Khaleghi

Amir Khaleghi er en iransk statsborger som er dødsdømt for et angivelig drap han begikk da han var mindreårig. Dødsdommen, som skulle eksekveres 22. februar 2009, ble utsatt etter press fra blant annet Norge.Khaleghi var 16 år da han kjøpte alkohol i et alkoholutsalg, blandet det med appelsinjuice og ble full. Han så noen venner som stod på et fortau ved en handelsmann og på spøk sa han til handelsmannen at han ikke skulle selge noe til guttene. En slåsskamp brøt ut, og uten foranledning ble Ali Malekpour stukket i brystet og dør. Khaleghi husker ikke hvordan dette skjedde, han sier han vandret rundt til han var edru og var da trist og fylt av anger over det som hadde skjedd. Han dro til byen Qom og senere til Jamkaran hvor han meldte seg til politiet. Han fortalte da at han hadde drukket, og det han husket av hendelsen. Branch 74 dømte han deretter for «ghesas» (mord) som senere ble bekreftet av Branch 27 av høyesterett.Under saken hadde han Sayed Ahmad Mobarragh som statlig oppnevnt forsvarer. Mohammad Mostafaei sier at Khaleghi ble dømt selv om retten tok i betraktning at han var påvirket av alkohol, at han var mindreårig og at det er et brudd på artikkel 37 i grunnloven at ekspertrådet hadde dømt han for mord.Khaleghi skal henges 6. mai 2009. Det har vakt oppmerksomhet at dødsdommer blir forsøkt gjennomført og eksekvert i Iran, til tross for internasjonal oppmerksomhet etter saken med Delara Darabi. Han er planlagt henrettet samtidig som Safar Angooti.


== Referanser ==
Nordal skole

Nordal skole er en barneskole i Lier i Buskerud.
Bygningen ble bygd i 1921, mens klasseromsfløyen og sløydsalen ble bygd på 1960-tallet. I 2002 ble det bygd på en ny toppetasje; skolen hadde tidligere flatt tak, men fikk med dette skråtak.
Skolen dekker 1. – 7. klassetrinn, og har ca. 70 elever og 10 lærere. Den har SFO, og Borgestad barnehage ligger vegg i vegg.


== Eksterne lenker ==
Lier kommune - Nordal skole
Christian Smit

Christian Sundt Smit (født 26. oktober 1886 i Bergen, død 26. august 1960 i Oslo) var en norsk advokat, fylkesmann og antroposof.
Smit vokste opp i en velstående Bergensfamilie. Han var sønn av overrettssakfører Didrik Lyder Smit (1849–94) og Jacoba Johanne Sundt (1856–1936). Han var barnebarn av forretningsmagnaten Christian Sundt. Etter jusstudier i Christiania ble han cand. jur. i 1909, og etter å ha vært sakfører- og dommerfullmektig i Bergen og Bodø åpnet han egen sakførerpraksis i Bergen i 1915 og drev den til 1925. Mellom 1919 og 1925 var han også konstituert som fylkesmann i Bergen og Hordaland i flere perioder, til sammen 2,5 år.


== Antroposof ==
Christian Smit var blant pionérene i den norske antroposofiske bevegelsen. Lesningen av Rudolf Steiners bok Kristendommen som mystisk kjensgjerning fikk avgjørende betydning for ham, og han reiste til Berlin i Tyskland for å møte Steiner rett etter fullført juridikum vinteren 1910-11. TIlbake i Norge  engasjerte Christian Smit seg i Antroposofisk Selskap i Bergen. I 1913 var Rudolf Steiner i Bergen i forbindelse med et norgesbesøk, og han bodde da hos Christian Smits mor, Jacoba Johanne Smit. 


== Prest i Kristensamfunnet ==
I sitt 40. år avbrøt Christian Smit juristkarrièren og reiste til Stuttgart, der han studerte ved Kristensamfundets presteseminar og ble presteviet av trossamfunnets leder, Friedrich Rittelmeyer. I 1927 ble han den første presten i Kristensamfundet i Norden. Han virket som prest frem til året han døde.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Veien til religiøs fornyelse, Kristensamfunnets pionérår i Norge 1927-60, John Baum, 2009
Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
Christian Smit om oppvekst og møte med Rudolf Steiner, Veien til religiøs fornyelse, Kristensamfunnets pionérår i Norge 1927-60, Kap 1 
Kristensamfunnet
Safar Angooti

Safar Angooti er en iransk statsborger som er dødsdømt for et angivelig drap han begikk da han var mindreårig. Han var 17 år da han drepte en jevnaldrende i et sjalusidrama. I slike saker er det praksis i Iran at utfallet av saken påvirkes av den fornærmedes familie. Faren til drapsofferet har i den anledning uttalt at han mener at Angooti fortjener å dø.Angooti skal henges 6. mai 2009. Det har vakt oppmerksomhet at dødsdommer blir forsøkt gjennomført og eksekvert i Iran, til tross for internasjonal oppmerksomhet etter saken med Delara Darabi. Han er planlagt henrettet samtidig som Amir Khaleghi.


== Referanser ==
Christian Sundt

Christian Gerhard Ameln Sundt (C. Sundt) (født 1. juli 1816 i Bergen, død 26. februar 1901 i Bergen) var en norsk forretningsmann, skipsreder og filantrop. Arnljot Strømme Svendsen beskriver ham i Norsk biografisk leksikon som «Bergens fremste selvgjorte rikmann, mangfoldige samfunnsstøtte, utrettelige velgjører og ukronede overhode» i siste halvdel av 1800-tallet.Sundt bygget opp en stor formue som handelsmann, og begynte etterhvert som privatbankier og investerte store deler av formuen i skipsfarten. Bl.a. var han en av eierne av Det Bergenske Dampskibsselskab og direktør i den første Amerikalinjen (1871). Han donerte store beløp til sosiale, kulturelle og vitenskapelige formål.
C. Sundts gate på Strandsiden i Bergen er oppkalt etter ham (1903). Han var kommandør av 1. klasse av St. Olavs Orden (1901), ridder av Dannebrogordenen og av Nordstjerneordenen. Departementet innstilte ham i 1901 til Borgerdådsmedaljen i gull, som første bergenser, men han døde før saken nådde statsråd.
Christian Sundt var tremenning til Eilert Sundt og morfar til Christian Smit.


== Referanser ==
Se (instrument)

Se (kinesisk: 瑟; pinyin: sè) er et antikk og ikke lenger benyttet kinesisk strengeinstrument tilhørende familien siterer. Det eldste eksemplaret som er funnet stammer fra De stridende staters tid (446 f.Kr. - 221 f.Kr.).
Se er beslektet med den mer moderne kinesiske siteren (guzheng) og nevnes i antikke kinesiske tekster vanligvis sammen med den også fortsatt spilte siteren guqin. Antallet strenger var normalt 25, men ved arkeologiske utgravninger er det funnet eksemplarer med 24, 23 og 19 strenger. Se var et viktig instrument i det antikke Kina men kom siden til å bli erstattet av andre, og forsvant til slutt helt. I dag fins det en viss interesse i Kina for å vekke liv i se og andre «utdødde» instrument. Se betraktes av de fleste som opprinnelsen til guzheng og dermed også til flere andre østasiatiske siterer som for eksempel den japanske koto.


== Kilder ==
Cultural China: Arts Music and Dance - Se Besøkt 29. desember 2015
National Academy of Sciences

National Academy of Sciences (NAS) er et amerikansk vitenskapsakademi. Medlemmer arbeider pro bono som «rådgivere for nasjon på vitenskap, ingeniørkunst og medisin.»
NAS ble grunnlagt av president Abraham Lincoln i 1863 under den amerikanske borgerkrigen for å «etterforske, undersøke og rapportere innen vitenskap eller kunst». 
Akademiet har en meget sterk rolle i det amerikanske samfunn, og utføre forskning på direkte bestilling både Det hvite hus til andre offentlige institusjoner og avdelinger. NAS består (2006) av om lag 2000 medlemmer og 350 utenlandske samarbeidspartnere («foreign associates»). Av de sistnevnte er 200 nobelprismottakere. Tidsskriftet Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS) er akademiets offisielle tidsskrift. 
Nordmenn som er valgt inn som foreign associate i NAS er Per Andersen (1994), Agnar Sandmo (2009), Johan P. Olsen (2011), Edvard Moser (2014) og May-Britt Moser  (2014). Tidligere medlemmer er blant andre fysikeren Vilhelm Bjerknes, matematikeren Sophus Lie, oseanografen Bjørn Helland-Hansen, oseanografen Harald Ulrik Sverdrup og statsviteren Stein Rokkan.
Akademiet deler blant annet ut Charles Doolittle Walcott-medaljen for å stimulere forskning om liv og historie i tidsperiodene prekambrium og kambrium. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States National Academy of Sciences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Livonets

Livonets eller livonaise er en historisk tsar-russisk mynt av sølv som ble benyttet i provinsen Livland (dagens Estland og Latvia) i andre halvdel av 1700-tallet. Myntene ble slått og utgitt av tsarina Elisabet av Russland i 1756 og 1757, og bar inskripsjonen "MONETA LIVOESTHONICA",  med latinske i stedet for kyrilliske) bokstaver. 
Én livonets tilsvarte 96 kopek, mens 1/2 livonets var 48 kopek og en kvart tilsvarte 24 kopek. Vekten av myntene var henholdsvis 26 gram, 13 gram og 6,5 gram med ca. 75% sølvinnhold. Forsiden bar et portrett av tsarina Elisabet, baksiden bar portrettet av Tsarrikets symbol - den dobbelthodete ørn. Egne småmynter ble også utgitt på 4 kopek (1,1 gram) og 2 kopek, uten bildet av tsarinaen.
Papirindustri

Papirindustri utfører masseproduksjon av cellulose, papir og papp, og er en den yngste bransjen innenfor treforedlingsindustrien. Papirindustrien avløste et papirhåndverk som i oldtiden og middelalderen ikke maktet å utbre papir og bøker utover en smal elite av brukere. Først med industrialiseringen av papirproduksjonen på 1800-tallet ble papir et produkt som nådde de brede lag av befolkningen, og revolusjonerte kommunikasjonen. 
Papirindustrien er kraftkrevende og regnes som prosessindustri. Den har oftere enn andre skogsbaserte industrier (skipsbygging, møbelindustri) vært etablert nær råstoffkilden av vesentlig barskog. Langtransport av råvaren er plass- og kostnadskrevende og har derfor ikke svart seg økonomisk. Derfor ble industrien stor i det nordlige og sørlige barskogbeltet representert ved Norge, Sverige, Finland, Estland, Russland, Japan, Canada, USA, og New Zealand.  
I Norge ha papirindustrien vært konsentrert til Østlandet og Trøndelag, med de store skogeierforeningene som pådrivere og etter hvert eiere av fabrikkene. Selskapet Norske Skog er etablert av de regionale skogeierforeningene, mens den norske industrigründeren Wilhelm Gutzeit etablerte private anlegg i Drammen, deretter ved Glomma, i Finland og Russland. Han grunnla det norsk-finske selskapet som senere bar navnet Enso-Gutzeit, dagens Stora Enso. Norske Skog og Stora Enso er i dag blant verdens største papirprodusenter.
Norsk papirindustri har historiske produksjonsanlegg nær utløpene av Otra (Hunsfos), Skiensvassdraget (Union), Drammensvassdraget (Follum, Hurum, Tofte), Haldenvassdraget (Saugbruksforeningen) og Glomma (Peterson), samt i Nord-Trøndelag (Skogn). Lokaliseringen har vært styrt av behovet for tømmerfløting og utskiping.


== Eksterne lenker ==
Papirindustri, global informasjonsside
«Pulp and Paper News»
Papirindustri-selskaper i verden
Paper-Machinery.com «Paper Machinery» – webside for maskinutstyr til papirindustrien.
Historien om norsk papirindustri
Şalom

Şalom (hebraisk: שלום, bokmål: fred) er en tyrkisk-jødisk ukeavis som gis ut i Tyrkia på tyrkisk og ladino med et opplag på ca. 5 000. Navnet er shalom skrevet på tyrkisk. Den trykkes i Istanbul og distribueres i Tyrkia og andre nasjoner. Avisen ble etablert av den tyrkiske journalisten Avram Leyon 29. oktober 1947 og har hovedkontor i Istanbul. Sjefredaktør er Yakup Barokas.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted  (tr)
Offisielt nettsted  (la)
Peder Knudsen

Peder Knudsen (født 1819 i Vågå, død 1863 i Ålesund) var en norsk organist. Han er best kjent for å ha satt melodi til julesangen «Jeg er så glad hver julekveld».
Knudsen var født på plassen Bakken som sønn av husmannen og bygdesangeren Knut Bakken. Knudsen gikk først i skredderlære, men flyttet til Christiania for å utvikle sitt musikalske talent. Han var særlig god til å spille fiolin. I hovedstaden ble Knudsen opptatt i militærmusikken, der han også lærte å spille andre instrumenter. Knudsen spilte blant annet under ledelse av den kjente fiolinisten Ole Bull. I Christiania hadde Knudsen også kontakt med kordirigenten Johan Diederich Behrens. 
Knudsen flyttet til Holmestrand, der han var sanginstruktør. I 1854 flyttet han igjen, denne gangen til Kragerø, der han også var aktiv i byens musikkliv og som komponist og arrangør. I 1859 ble stillingen som organist i Ålesund utlyst og Knudsen fikk denne jobben. Han ble den første organist i Ålesund kirke. Det var senere samme år, etter at han hadde tiltrådt organistjobben i Ålesund, at han satte melodi til «Jeg er så glad hver julekveld». Teksten er skrevet av Marie Wexelsen.
Knudsen er begravet på kirkegården ved Ålesund kirke. I 1948 ble det reist et minnesmerke utført av Ambrosia  Tønnesen ved kirken, med Knudsens portrett i relieff.


== Kilder ==
«Knudsen, Peder», i Lars Aanestad (red.): Kristen sang og musikk, 2. bind, Oslo: Runa, 1965, spalte 69.
Guqin

Guqin (kinesisk: 古琴; pinyin: Gǔqín, Wade-Giles: Ku-ch'in) er et av de eldste fortsatt spilte kinesiske strengeinstrumentene, og det som tradisjonelt har hatt den klart høyeste status. Det er kjent fra ca. 1000 f.Kr.
Å kunne spille  på guqin (eller qin som det ble kalt innen behovet for å skille det fra andre strengeinstrumenter gjorde at gu, «antikk», ble tilføyd navnet på 1800-tallet) ble ansett som en av De fire kunster en dannet person måtte beherske.
I den eldste tiden varierte utformingen av instrumentet. Under Tang-dynastiet (618 -- 907) fikk det sin definitive utforming: langsmalt og med syv strenger og med en grunn resonanskasse. Den spilles alltid monofont med høyre hånd. Med venstre hånd kan man avstedkomme forskjellige slags vibrato, som gir mulighet til en mengde variasjoner i komposisjonen. Klangen minner i noe grad om den vestlige lutten.
I Beijing finnes et eget forskningsinstitutt for aspekter ved guqin-instrumentet.
Instrumentene er ofte utstyrt med inskripsjoner og sigiller av forskjellig slag.
På gamle instrumenter sprekker gjerne lakken, men det anses bare å være et skjønnhetstegn, og forskjellige sprekkmønstre får sine egne navn.
Instrumentet og musikken er skrevet inn på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.
Guan Pinghu var en kjent musiker som spilte på guqin.


== Bibliografi ==
Manfred Dahmer: Qin – die klassische chinesische Griffbrettzither, ML-Verlag
Cecilia Lindqvist: Qin. Albert Bonnier, ISBN 91-0-010580-5


== Eksterne lenker ==
(en) Guqin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 古琴 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
John Thompson's Silk-stringed Qin En meget omfattande side på engelsk om guqin.
Kalev

Kalev er et estisk selskap som produserer sukkertøy og ulike næringsmidler. Kalev ble startet av en baker i Tallinn i 1806. Produksjonen omfatter bl.a marsipan og sjokolade siden midten av 1800-tallet. Det er et av Estlands eldste selskaper med røtter tilbake til Tsar-Russland.
Under selvstendighetsperioden 1921-1940 eksporterte de estiske sukkertøysprodusentene til både USA, Europa og Kina. I årene 1940–48 ble sjokolade- og sukkertøyindustrien i Tallinn omstrukturert og etterhvert nasjonalisert. Flere fabrikker, deriblant «Kawe», «Ginovker», «Brandmann» og «Klausson» ble slått sammen under navnet Kalev i 1948. Selskapet var den ledende sukkertøysprodusenten i Sovjetunionen. Selskapet ble privatisering i 1995 og børsnotert i Tallinn i 1996.
Produksjonen skjer siden 2003 i Põrguvälja  i Rae kommune, i hovedstadsfylket Harjumaa. Før dette skjedde all produksjon i Tallinn.
I 2006–07 hadde selskapet en årsomsetning på 925,7 mill kroon, eller 59,2 mill euro. Selskapet har omtrent 800 ansatte. På 2000-tallet har Kalev kjøpt opp andre virksomheter, og utviklet seg til et holdingselskap for matvareindustri og eiendomsutvikling.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kalev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommersant – Vladimir Gand, 2003: «Estonia, Sprats in Liqueur».