jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Naum av Preslav

Naum av Preslav eller Sankt Naum av Ohrid (bulgarsk og makedonsk: Свети Наум, Sveti Naum; født ca. 830 i Moesia, død 23. desember 910 i Ohrid i det som i moderne tid er Nord-Makedonia) var en bulgarsk lærd, forfatter og teologisk lærer. Sammen med Kyrill og Metodius knyttes han til utviklingen av glagolittisk skrift og kyrillisk skrift. 


== Liv og virke ==
Det vites lite om hans tidligste bakgrunn. Ifølge Sankt Naums annet liv vokste han opp i Moesia, som var det bysantinske navn på Bulgaria.. 

«...Den ærverdige og store fader Naum vokste opp i Moesia, og i pakt med den oppdragelse hans adelige foreldre lot ham nyte godt av, holdt han adel og rikdom og alt slik for strå og tilsluttet seg den apostellike Konstantin filosofen og hans bror Methodius, og de vandret rundt og underviste det moesiske og det dalmatiske folk; han fulgte dem til og med til det gamle Rom...»Ifølge hagiografien om Kyrillos og Methodios av Klemens av Ohrid deltok Naum i deres misjonerende virke i Stormähren, og ble presteviet i 867 eller 868 i Roma.
I 885 ble Naum bortvist fra Stormähren etter å ha sittet fengslet en stund på grunn av hans motstand mot det tyske presteskapet der. Samme år eller året etter kom han til Bulgaria sammen med Klemens av Ohrid, Sava, Angelarios og kanskje Gorazd (ifølge andre kilder var Gorazd allerede død på dette tidspunktet).
Naum var en av grunnleggerne av Pliskas litterære skole (seinere Preslavs litterære skole) der han arbeida mellom 886 og 893. Etter at Klemens ble biskop av Drembica (Velika) i 893 fortsatte Naum Klemens arbeid ved Ohrids litterære skole. I 895 grunnla Naum et kloster ved Ohridsjøen, som seinere fikk hans navn.
Naum døde i  910. Han ble begravet i det klosteret som bærer hans navn, i Nord-Makedonia tett ved grensen til Albania.
Naum kalles «Bulgarias opplyser» og æres som hellig i den bulgarske ortodokse kirke.Minnedag er 23. desember / 5. januar. Han minnes dessuten den 27. juli, dagen for «de syv hellige» (Свети седмочисленици, Kyrill, Metodius og deres fem ledsagere).Ham til ære er det foretatt en fjellnavnegivelse i Antarktis, St. Naum Peak på Livingstonøya


== Referanser ==


== Litteratur ==
Hans-Dieter Döpmann: Kirche in Bulgarien von den Anfängen bis zur Gegenwart, Biblion Verlag, München 2006, ISBN 3-932331-90-7.
Cvetan Grozdanov: Sveti Naum Ohridski. Skopje 1995, ISBN 9989-30024-0.
Hans-Jochim Härtel, Roland Schönfeld: Bulgarien. Verlag Friedrich Pustet, Regensburg 1998, ISBN 3-7917-1540-2.
Edgar Hösch, Karl Nehring, Holm Sundhaussen (Hrsg.): Lexikon zur Geschichte Südosteuropas.  Wien/Köln/Weimar 2004, ISBN 3-205-77193-1.
Frank Kämpfer: Naum, in: Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Bd. 3. München 1979, s. 295 f.
Dimiter Kossew (utg.), Woin Boshinow (utg.), Ljubomir Panajotow (utg.): Makedonien – eine Dokumentensammlung. Bulgarische Akademie der Wissenschaften, Sofia 1982.
(de) Wolf Oschlies: «Naum von Ohrid» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bind 32, , sp. 995–1014.
Androfili og gynofili

Androfili og gynofili er betegnelser som beskriver hvilket kjønn en person er tiltrukket av. En som er androfil er tiltrukket av menn, og en som er gynofil er tiltrukket av kvinner. Ved å bruke betegnelsen oppgir man da ikke nødvendigvis hvilket kjønn personen selv tilhører. 
Betegnelsen brukes iblant for å oppgi hvilket kjønn en som er transkjønnet eller intersex er tiltrukket av.
Jimmy Ross

Jimmy Ross (født 28. mars 1866 i Edinburgh, død 12. juni 1902) var en skotsk fotballspiller. Hans posisjon på banen var spiss.
Ross startet sin karriere i Edinburgh St. Bernard og Preston før han ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay for £75 i 1894. Han var den første spilleren i Liverpools historie som de måtte betale penger for.
Han fikk sin debut, og sitt første mål for de røde 13. september 1894 i 1-2 tapet i hjemmekampen på Anfield mot Bolton.
I sesongen 1895/1896 ble han utnevnt til kaptein for Liverpool, og laget vant også 2. divisjon.
I mars 1897 signerte Ross for Burnley. Han var også innom Manchester City før han la opp.


== Statistikk ==


=== Kamper ===
Liverpool

1894-1897: Ligakamper – mål: 73 kamper – 37 mål.
1894-1897: Totalt kamper – mål: 85 kamper – 40 mål.


=== Medaljer ===
Liverpool

1895/1896: Ligavinner 2. Divisjon.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil på LFChistory.net
Jens Sigsgaard

Jens Sigsgaard (født 14. august 1910, død 27. januar 1991), var en dansk psykolog (cand.psych.) og forfatter. Hans første, og mest kjente, bok er den enkle bildeboka Lasse alene i verden fra 1942 med illustrasjoner av Arne Ungermann.


== Bibliografi ==
1976: Palle alene i verden (på norsk Lasse alene i verden)
1977: Skolebøllen Karl
1977: Svend Tomling
1978: Folkebørnehave og socialpædagogik
1978: Herakles : en af de guddommelige helte ISBN 87-01-95581-0
1979: Oldefar Johan Daniels mærkelige oplevelser til lands og til vands ISBN 87-01-81781-7
1980: Alla emot sig ISBN 91-7628-009-8


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Jens Sigsgaard» i Nasjonalbibliotekets Norsk samkatalog for bøker
Barnebokkritikk, Lasse alene i verden
Jens Sigsgaard på www.leksikon.org
Albert av Aix

Albert av Aix-la-Chapelle eller Albert av Aachen (aktiv en gang 1100-tallet), historiker av det første korstoget, ble født en gang på siste halvdel av 1000-tallet, og har i ettertiden blitt kanonisert i kirken i Aachen.
Bortimot ingenting er kjent fra livet hans, unntatt at han var forfatter av verket Historia Hierosolymitanae expeditionis, eller Chronicon Hierosolymitanum de bello sacro, et latinsk verk i tolv bøker som ble skrevet en gang mellom 1125 og 1150. Denne historien som begynner med konsilet i Clermont i 1095, beskriver hva som skjedde i løpet av det første korstoget og den tidligere historien til det latinske kongedømmet av Jerusalem, og verket slutter noe brått i 1121.
Verket var velkjent i middelalderen og ble benyttet av William, erkebiskop av Tyr (i dagens Libanon), for de første seks bøkene av dennes Belli sacri historia. I moderne tid har det blitt akseptert uten reservasjoner i mange år av de fleste historikere, blant annet Edward Gibbon, men i nyere tid er den historiske verdien blitt trukket i tvil.Likevel har det blitt stående som en rimelig sannferdig opptegnelse av hendelsene under det første korstoget, skjønt preget av del legendariske hendelser. Albert av Aix besøkte selv aldri Det hellige land, men han synes å hatt mange samtaler med korsfarere som vendte tilbake, og hatt tilgang til viktig korrespondanse.
Den første trykte utgaven av historieverket ble utgitt i byen Helmstedt i 1584. En god versjon er Recueil des historiens des croisades, tome iv (Paris, 1841–1887). Susan B. Edgington utga en engelsk oversettelse i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Albert of Aix hos The Latin Library (fra Patrologia Latina-utgaven).


== Litteratur ==
Edgington, Susan B.: «Albert of Aachen and the Chansons de Geste» i The Crusades and their sources: essays presented to Bernard Hamilton, red. John France, William G. Zajac (Aldershot: Ashgate, 1998) pp. 23–37.
Albert of Aachen, Historia Ierosolimitana, red. S. Edgington (Oxford: Oxford Medieval Texts, 2007).
Kwan

Kwan er en hiphopgruppe fra Helsingfors i Finland. Gruppens mest fremtredende medlemmer Mariko og Tidjân har begge bodd utenlands og behersker flere språk. Deres debutalbum Dynasty solgte til platina i Finland.


== Album ==
Dynasty (2001)
The Die Is Cast (2002)
Love Beyond This World (2004)
Little Notes (2006)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kwan på Discogs 
(en) Kwan på MusicBrainz 
(en) Kwan på Songkick 
Kwan på YouTube
Heksemel

Heksemel er sporene til plantene stri kråkefot og myk kråkefot (Lycopodium).
Heksemel brenner kraftig og fort når det spres i lufta over en flamme, fordi det inneholder over 50% olje og det får stor tilgang på oksygen ved spredning. Fenomenet er ofte brukt for å demonstrere en støveksplosjon. Det skal små mengder til for å lage forholdsvis store flammer, og temperaturen blir ofte høy.


== Bruksområder ==
Heksemel hadde mange bruksområder i gamle dager. Blant annet ble det brukt til jevning og utfyllingsmel i piller, blitsen i fotografering og som trollpulver til heksekunster. Tidligere ble pulveret brukt i fingeravtrykkspulver, fyrverkeri og til overflatebehandling av piller og eksplosiver.
Det gule sporepulveret (Lycopodium powder) blir i dag brukt som stabilisator i iskrem, og brukes til å gjøre et elektrostatisk ladnings-mønster synlig. Chester Carlson brukte kråkefotpulver i sine tidligste eksperimenter for å demonstrere xerografi.


== Innsamling av heksemel ==

Det er sporehuset til planten stri kråkefot eller myk kråkefot som brukes til heksemel. Innsamlede sporehus kan tørkes på en tallerken eller annet for annsamling av sporene. Etter en dag eller to åpner sporehusene seg og man kan se sporene inne i sporehuset. Enkel risting av sporehusene er nok til at sporehuset slipper sporene. For å få en støveksplosjon, spres pulveret over en flamme. Det er best over et bål.
For å få enda flere sporer, kan operasjonen gjentas flere ganger. Da kommer mer sporepulver ut.


== Eksterne lenker ==
Forsøk med heksemel på en skole.
Nils Hønsvald

Nils Hønsvald   (født 4. desember 1899 i Horten, død 24. november 1971) var en norsk avisredaktør og Ap-politiker.


== Biografi ==
Under andre verdenskrig i Norge var Hønsvald aktiv i motstandsarbeidet, og redaktør for den illegale avisen Giv akt. Han ble arrestert og satt fengslet både i 1941 og 1944.
Hønsvald var forsynings- og gjenreisningsminister i Einar Gerhardsens andre regjering fra 1948 til 1950. Han var medlem av Stortinget fra 1945 til 1969. Hønsvald var president i Lagtinget 1961–1965 og president i Odelstinget 1965–1969. Fra 1955 til 1964 var han parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Nils Hønsvald Hamar Arbeiderblads første redaktør, og satt i stillingen fra 1. april 1925 til 23. juli 1927. Han ble anmodet av Aps sentralstyre og bli redaktør av Østfold Arbeiderblad, noe han var i perioden fra 1927 til 1929. Han var redaktør av Sarpsborg Arbeiderblad fra 1929 til 1969.


== Den Hønsvaldske parlamentarisme ==

«Den Hønsvaldske parlamentarisme» ble et begrep i norsk politikk etter at Stortinget i 1961 debatterte den såkalte Cuba-saken. I 1958 hadde regjeringen sagt ja til en våpen- og ammunisjonsleveranse til Cuba, til tross for den spente situasjonen i landet. En medvirkende årsak var at leveransen ville bremse den vanskelige økonomiske utviklingen ved Raufoss Ammunisjonsfabrikker. Maktskiftet på Cuba skjedde etter at våpnene var sendt fra Norge, og førte til at våpnene havnet i hendene på Fidel Castros opprørsstyrke, istedenfor til Fulgencio Batistas militære styrker som hadde bestilt våpenleveransen.
Da saken ble tatt opp i Stortinget tok justisminister Jens Haugland på vegne av regjeringen raskt selvkritikk for at det var gjort en feil, og at leveransen var i strid med retningslinjene om at våpen ikke skulle sendes til land som er innblandet i borgerkrig.
De borgerlige partiene valgte likevel å sette frem et mistillitsforslag mot regjeringen. Det var i denne debatten Nils Hønsvald som Arbeiderpartiets gruppefører sa:

Det vil neppe noen gang hende at noen representant for Arbeiderpartiet stemmer for et borgerlig mistillitsforslag rettet mot sitt eget partis regjering. Hvis Arbeiderpartiet av en eller annen grunn ønsker regjeringsskifte eller endring i Regjeringens sammensetning, fremmes dette ønske på annen måte enn ved åpent mistillitsvotum i Stortinget.

De borgerlige partiene reagerte skarpt mot «Den Hønsvaldske parlamentarisme», og mente at Arbeiderpartiet med dette viste maktarroganse ved å heve seg over Stortinget.
«Du er ikke kommet hit for å lese dokumenter, du har kommet hit for å stemme», sa Hønsvald bryskt, da Odvar Nordli som varamann spurte hvor han kunne finne møtedokumentene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nils Hønsvald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nils Hønsvald på Internet Movie Database 
(no) Nils Hønsvald hos Stortinget 
(no) Nils Hønsvald hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Bilde av Nils Hønsvald 19.4.1948, Oslo Museum
Kongens Have

Kongens Have – også kalt Rosenborg Have – er et stort parkanlegg i det sentrale København. Parken avgrenses av Øster Voldgade, Sølvgade, Kronprinsessegade og Gothersgade, og omgir renessanseslottet Rosenborg slott.


== Historie ==

Hageanlegget ble påbegynt under Christian IV i 1608. En plantegning fra 1649 viser at hagen var oppdelt i kvadrater – et sjakkbrettmønster som kan gjenkjennes i dagens stisystem. Omkring 1700 ble det planta lindealleer langs hovedstiene. Disse gjenfinnes i dag som Damegangen og Kavalergangen (nærmest slottet). Tidligere var området sør for slottet også en del av hagen; dette ble i 1783 omgjort til ekserserplass. På slutten av 1700-tallet ble hagen åpna for allmennheten.Sia 1960-tallet er parken fornyet med bl.a. rekka av hestekastanjer ut mot Gothersgade og en rosehage i renessansestil. En svanefontene, forestillende Stormarns våpen, omgitt av en ring av lindetrær ligger ved et skjæringspunkt mellom diagonale stier. Om våren springer et teppe av ulikefarga krokus i sjakkbrettmønster ut på plenen foran slottet. Parken blir også brukt til temporære kunstutstillinger og andre arrangementer som konserter gjennom hele sommeren.
Kongens Have forvaltes av Slots- og Ejendomsstyrelsen.


== Fredning ==
Kongens Have er fredet. Fredningen omfatter 15 bygninger, deriblant Herkulespaviljongen, i tillegg til skulpturen «Løven og hesten» av Peter Husum.


== Se også ==
Skulpturer i Kongens Have


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kongens Have – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Slots- og Ejendomsstyrelsens folder Oplev Kongens Have
Mer om parkens historie i Slots- og Ejendomsstyrelsens blad Portal
Svinekjøtt

Svinekjøtt, også kalt flesk, er kjøtt fra svin. Kjøttet regnes som saftig, mørt og magert, og det er et av de mest spiste kjøttslagene i Norge. Det aller meste på grisen kan brukes til mat til mennesker.Moderne svinekjøtt er magert og velsmakende, sammenlignet med svinekjøttet som fantes på markedet før 1950. Den høye kvaliteten på svinekjøtt skyldes både moderne avlsmetoder og nye slaktemetoder. Svinekjøtt har også den fordel at mye fettet ligger konsentrert og lett kan fjernes. Renskåret svinekjøtt har derfor typisk en fettkonsentrasjon på kun 2–5 prosent.


== Jøder og muslimer spiser ikke svin ==
Svinekjøtt er populært over det meste av verden, men muslimer og jøder spiser av religiøse årsaker ikke svinekjøtt. Forskere har antydet at den religiøse motstanden mot svinekjøtt kan ha sammenheng med sykdom som følge av rått svinekjøtt i førkristen tid. Noen (antropologen Marvin Harris) har også antydet at det kan ha hatt med lønnsomhet å gjøre, siden grisen bare kunne utnyttes til mat. Jødenes forbud mot å spise svinekjøtt står å lese i tredje (spesielt kapittel 11) og femte Mosebok i Det gamle testamente. Det er mange hundre år eldre enn det tilsvarende forbudet i Koranen, men ikke desto mindre mener man at det er de samme forholdene som ligger bak forbudene.


== Stykningsdeler av svin ==
Norsk slaktegris fôres opp til den blir cirka 90 kg tung før den slaktes. Slaktevekten på en kvalitetsgris utgjør da typisk cirka 75 kg. Grisen parteres og stykkes opp etter norske tradisjoner, som nødvendigvis ikke er lik andre lands. I Norge gir dette vanligvis disse stykningsdelene:
grisehode
sylte
svinenakke
nakkekoteletter
nakkesteik
(pulled pork)
svinebog
bogskinke
bogsteik
bogskiver (også kalt flintsteik)
lettsaltet kokekjøtt
svineknoke (ertesuppe, betasuppe, lapskaus og andre gryteretter, pålegg, deiger og farser)
griselabber
syltelabb
svinekam
kotelettkam (hel, med eller uten bein)
flatkam med indrefilet
svin indrefilet
svin ytrefilet
svinekoteletter
hamburgerrygg
(baby back spareribs)
side
bacon
midtribbe (også kalt familieribbe)
flatribbe eller tynnribbe
lettsaltet sideflesk
mørbrad
grytesteik
skinkebiff
lettsaltet kokekjøtt
kjøttbiter til gryteretter og grillspyd
buklist
sylterull
ribberull
sylteflesk
(brukes også i hodesylte)
skinke
svineskank
svinesnitzel
flintstek
skinkesteik
spekeskinke (hel skinke med mørbrad)Av innmat brukes gjerne lever, nyrer, hjerte, lunger og tungen. Dessuten brukes griseblod (ferskt eller dypfrossent) til såkalt blodmat, for eksempel til blodklubb, blodpølse, blodpudding og blodpannekake. I tillegg brukes ører og hale til dyremat, for eksempel som frysetørkede griseører eller grisehaler som godbiter til hund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pork – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hans van Steenwinckel

Hans van Steenwinckel er tre generasjoner danske arkitekter og billedhuggere som levde på 1500- og 1600-tallet:

Hans van Steenwinckel den eldre (ca. 1545 – 1601)
Dennes sønn, Hans van Steenwinckel den yngre (1587 – 1639)
Dennes sønn, Hans van Steenwinckel den yngste (1639 – 1700)
Mick Brown

Mick Brown også kjent som Wild Mick Brown (født 8. september 1956) er en trommeslager som har spilt i bandene Lynch Mob, Dokken og Xciter. Han er co-stifter av Dokken og er kjent av mange Dokken-fans som «Wild Mick Brown». Mick spilte trommer for Ted Nugent på hans 2006 «Unleash the Beast Global ScorchTurne», og også på hans 2007 turne.


== Eksterne lenker ==
(en) Mick Brown på Discogs 
(en) Mick Brown på MusicBrainz 
(en) Mick Brown på Encyclopaedia Metallum
Barry Sparks

Barry Sparks (født 20. juni 1968 i Lucasville) er den nåværende bassisten i det amerikanske glam-metal bandet Dokken.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Barry Sparks på Discogs 
(en) Barry Sparks på MusicBrainz 
(en) Barry Sparks på Encyclopaedia Metallum 
(en) Barry Sparks på Songkick 
Barry Sparks på Facebook 
Barry Sparks på Instagram 
Barry Sparks på Myspace
Don Dokken

Donald Maynard Dokken (født 29. juni 1953) er en amerikansk sanger av norsk avstamning mest berømt for å være hovedvokalisten i bandet Dokken. Han er kjent for sin melodiske stemmestil som har gjort ham til en påvirkningskraft i amerikansk heavy metal.
Dokken stiften bandet Boyz sammen med George Lynch og trommeslager Mick Brown sent på 1970-tallet før han flyttet til Tyskland og endret bandnavnet til Dokken innen de platedebuterte i 1983. Jeff Pilson er kreditert som bassist på albumet Breaking the Chains, selv om det i virkeligheten var Peter Baltes fra Accept som deltok i innspillingen. Baltes skulle senere bli med på Don Dokkens soloalbum Up from the Ashes (1990).
Mens han oppholdt seg i Tyskland, ble Dokken aktuell som erstatning for vokalisten Klaus Meine i Scorpions, da det var usikkert om Meine ville være i stand til å fortsette etter operasjon av stemmebåndet. Dokken spilte inn demoer med Scorpions i forkant av Blackout (1982), men disse er ikke utgitt.


== Albumutgivelser ==


=== Dokken ===
Breaking the Chains (1983)
Tooth and Nail (1984)
Under Lock and Key (1985)
Back for the Attack (1987)
Dysfunctional (1995)
Shadowlife (1997)
Erase the Slate (1999)
Long Way Home (2002)
Hell to Pay (2004)
Lightning Strikes Again (2008)
Broken Bones (2012)


=== Don Dokken ===
Up from the Ashes (1990)
Solitary (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Don Dokken på Internet Movie Database 
(en) Don Dokken på Discogs 
(en) Don Dokken på MusicBrainz 
(en) Don Dokken på Encyclopaedia Metallum 
(en) Don Dokken på Songkick 
(en) Don Dokken på Genius — sangtekster 
(en) Don Dokken på AllMusic
Hans van Steenwinckel den yngre

Hans van Steenwinckel den yngre (født 24. juni 1587, død 6. august 1639) var en dansk arkitekt, byggmester og billedhogger. 
Han var sønn av Hans van Steenwinckel den eldre og bror av Lorenz van Steenwinckel, far til arkitekten og billedhoggeren Hans van Steenwinckel den yngste og formodentlig til byggmesteren Oluf van Steenwinckel. Hans van Steenwinckel d.y. sto ansvarlig for mange store, offentlige byggeoppdrag, og har med sin renessansestil satt et tydelig preg på bl.a. Københavns arkitektur.
Steenwinckel studerte arkitektur og byggekunst i Nederland. I begynnelsen av sin karriere virka han primært som billedhogger, og leverte arbeider til Kronborg slott og Frederiksborg slott.
Som arkitekt var hans første større oppgave ferdigstillelsen av Kristian IVs kapell ved Roskilde domkirke, som broren Lorentz hadde påbegynt i 1613, og som sto ufullført ved dennes død i 1619. Han overtok samtidig brorens stilling som generalbyggmester og øverste tilsynsfører for kronens bygninger. Han vant stor tillit hos den aktive kong Christian IV, og ble involvert i kongens mange planer og ideer for utvikling av hovedstaden.


== Verker - utvalg ==
Børsen i København (påbegynt av broren Lorentz).
Restaureringen av ødelagte deler av Kronborg slott i Helsingør etter brannen i 1629.
Karusellporten ved Frederiksborg slott i Hillerød.
Rundetårn og Trinitatis kirke i København.
Valdemars slott på Tåsinge.
Nyboder i København.
Rosenborg slott i København.
Smedstorps slott i Skåne.
Krutthuset i Wilhelms Bastion på Holmen i København.
Trefoldighetskirken i Kristianstad.
Ombyggingen av Nikolaj kirke i København.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hans van Steenwinckel II – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Biografi i Kunst Indeks
George Lynch

George Lynch (født 28. september 1954 i Spokane, Washington, USA) er en hardrockgitarist, best kjent som medlem av bandet Dokken.Lynch spilte i diverse band på klubber i Los Angeles inntil han sammen med Don Dokken og Mick Brown dannet Boyz, som senere skulle bli Dokken og spille inn sitt debutalbum i Tyskland. Selv om bandet var oppkalt etter vokalisten, skulle også Lynch bli en stjerne med beundrende omtale i gitarmagasiner og topplassering i leseravstemninger.Ved siden av Dokken, har Lynch utgitt plater med Lynch Mob i tillegg til soloutgivelser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) George Lynch på Internet Movie Database 
(en) George Lynch på Apple Music 
(en) George Lynch på Discogs 
(en) George Lynch på MusicBrainz 
(en) George Lynch på Encyclopaedia Metallum 
(en) George Lynch på Spotify 
(en) George Lynch på Songkick 
(en) George Lynch på AllMusic 
George Lynch på Twitter 
George Lynch på Facebook 
George Lynch på Facebook 
George Lynch på Instagram
William Sherring

William D. Sherring (født 18. september 1878, død 5. september 1964) var en canadisk friidrettsutøver. Han vant maratonøvelsen under jubileumslekene i Athen i 1906.
Billy Sherring fra Hamilton i Ontario kom på andreplass i Boston Marathon i 1900. Ved to anledninger vant han også det lokale løpet Hamilton Round-the-Bay Marathon.
I 1906 ble Sherring tatt ut til Canadas tropp til OL i Athen. Han ledet maratonløpet nesten fra start til mål, og vant foran svenske Johan Svanberg og amerikaneren William Frank
Etter hjemkomsten fra Athen sluttet Sherring med friidrett og arbeidet som tollfunksjonær til han gikk av i 1942.  
Etter at Sherring døde, ble løpet Around the Bay Road Race omdøpt til Billy Sherring Memorial Road Race, og siden har Hamilton anlagt Billy Sherring Park som minne om byens mest berømte friidrettsutøver.


== Eksterne lenker ==
(en) William Sherring – Olympedia 
(en) William Sherring – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) William Sherring – Canadian Olympic Committee 
(en) William Sherring – Canada Sports Hall of Fame 
(en) William Sherring – Track and Field Statistics