jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kongehusets 100-årsmedalje

Kongehusets 100-årsmedalje er en norsk, kongelig medalje, innstiftet av kong Harald 25. november 2005 til minne om det norske kongehusets hundreårsjubileum. Innstiftelsesdagen markerte hundreåret for kong Haakons ankomst til Norge.


== Utforming ==
Kongehusets 100-årsmedalje er i sølv. Medaljen er rund med en diameter på 30 mm og har en kongekrone på toppen. På avers bærer den kong Haakon VIIs portrett sammen med innskriften «KONGEHUSET 100 ÅR». Revers har en krans av eikeblader. Over kransen står innskriften «ALT FOR NORGE», valgspråket for kong Haakon, kong Olav og kong Harald. Under eikekransen er årstallene «1905–2005» plassert.Medaljen er opphengt i et blått bånd med kanter i hvitt og rødt. Dette er fargene i Norges flagg. Samme fargemønster ble også benyttet i båndet for ordenen Den norske løve.Medaljen er produsert av firmaet Carl Poellath.


== Tildeling ==
Kongehusets 100-årsmedalje ble tildelt i forbindelse med feiringen av hundreåret for Norges selvstendighet og kongehuset i 2005. Medaljen ble tildelt medlemmer av kongehuset, etterkommere etter kong Haakon og dronning Maud, personer ved Det kongelige hoff, regjeringens medlemmer, Stortingets presidentskap, fylkesmenn, Den norske kirkes biskoper, politimestre, andre tjenestemenn og personer som har bistått kongefamilien. Det ble produsert ca. 400 medaljer, hvorav 366 ble utdelt.


== Rangering ==
Kongehusets 100-årsmedalje rangerer som nummer 29 på listen over offisielle norske utmerkelser, bak H.M. Kongens erindringsmedalje i gull, men foran Kong Haakon VIIs minnemedalje.


== Referanser ==
Lee Woon-jae

Lee Woon-jae (født 26. april 1973 i Cheongju i Nord-Chungcheong) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for Suwon Samsung Bluewings i K-League, den øverste fotballdivisjonen i Sør-Korea. Han er en målvakt på 182 cm.
Han har førstekeeper for landslaget til Sør-Korea i lang tid, og var med i troppene i verdensmesterskapene i 1994, 2002, 2006 og 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lee Woon-jae – Olympedia 
(en) Lee Woon-jae – FIFA 
(en) Lee Woon-jae – K League database 
(en) Lee Woon-jae – Transfermarkt 
(en) Lee Woon-jae – national-football-teams.com 
(en) Lee Woon-jae – FootballDatabase.eu 
(en) Lee Woon-jae – FBref
Grenoble Foot 38

Grenoble Foot 38 er en fransk fotballklubb fra Grenoble, en by ved foten av de franske Alpene. 
Klubben spiller i hvite og blå hjemmedrakter og røde bortedrakter. 
Klubben ble grunnlagt i 1892 som Football Club de Grenoble. Det var først i 1997 at klubben fikk sitt nåværende navn. Klubben ble kjøpt opp i 2004 av det japanske selskapet Index Holdings som snart senere finansierte ett nytt stadion til klubben, Stade des Alpes som har en kapasitet på litt over 20,000. 
Nåværende trener for klubben er Yvon Pouliquen, som tok over fra Mehmed Baždarević fra Bosnia-Hercegovina i september 2010. 


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Grenoble Foot 38 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
EM i turn for menn 2008

Det 28. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert 8. til 11. mai 2008 i Lausanne i Sveits.


== Resultater ==


=== Lagkonkurranse ===


=== Apparatfinaler ===


==== Frittstående ====


==== Bøylehest ====


==== Ringer ====


==== Hopp ====


==== Skranke ====


==== Svingstang ====


== Medaljeoversikt ==


== Se også ==
Europamesterskapet i turn 2008 for kvinner


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside EM 2008 for herrer
Offisielle resultater
Biomat

Biomat er i Science Fiction en slags en biologisk robot bestående av komplekse og programmerbare organiske molekyler.Uttrykket dukket først opp i romanen Nabou, en tysk roman fra 1968 av Günther Krupkat. I Nabou følger vi en ekspedisjon til Jordens indre. Her forklares en "biomat" som en slags cyborg sendt av en utenomjordisk rase.
Også i den norske TV-serien Blindpassasjer fra 1978 møter vi en biomat som (i form av støv) smugles ombord i Stjerneskipet Marco Polo under et oppdrag til planeten Rossum. Mens mannskapet på 5 ligger i dvale tar biomaten plassen til en av mannskapet.
Vi kan konkludere med at en biomat er svært likt et menneske, både i utseende og oppførsel, og det kan være nærmest umulig å skille den fra et menneske uten inngående undersøkelser.


== Referanser ==
Sebastian Wiklander

Sebastian Tonie Wiklander (født 5. april 1976 i  Göteborg, død 9. juni 2018) var en svensk fotballspiller som spilte for den svenske klubben Vallentuna BK. Wiklander var kjent som en hardtarbeidende midtbanespiller med stor løpskapasitet som spilte for en rekke førstedivisjonsklubber i Sverige, Norge og Finland.
Wiklander begynte sin fotballkarriere hos IFK Fjärås, før han gikk videre til IS Halmia. Foran 1999-sesongen meldte han overgang til Umeå FC før han i 2000 dro til Norge og Hamarkameratene, hvor han var plaget av skader og bare fikk 19 kamper. Deretter fulgte en kort periode i Nybergsund IL ut sommeren 2000, før han igjen dro tilbake til Sverige og FC Café Opera hvor han spilte i to sesonger og fikk over 30 kamper.I 2004 meldte Wiklander overgang til finske IFK Mariehamn og spilte ut sesongen 2005, før han vinteren 2006 dro tilbake til Sverige og Valsta Syrianska IK. Han fikk imidlertid bare en halv sesong for klubben etter hard konkurranse om plassene og ble løst fra kontrakten. Rett etter dette signerte han for Vallentuna BK.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sebastian Wiklander – Transfermarkt 
(en) Sebastian Wiklander – FBref 
VallentunaFotboll.com – Wiklanders spillerprofil hos Vallentuna BK
HamKam.no – Wiklanders spillerprofil hos Hamarkameratene
NIFS.no – Wiklanders spillerprofil hos Norsk & Internasjonal Fotballstatistikk
EM i turn for kvinner 1973

Det niende europamesterskapet i turn for kvinner ble arrangert i London i 1973. 
For Norge deltok kun Unni Holmen, hun fikk 22.-plass i mangekampen, med 34,300 poeng. 


== Resultater ==


=== Individuell mangekamp ===


=== Apparatfinaler ===


==== Hopp ====


==== Skranke ====


==== Bom ====


==== Frittstående ====


== Medaljeoversikt ==


== Se også ==
Europamesterskapet i turn 1973 for herrer


== Eksterne lenker ==
Resultater mangekamp
Resultater apparatfinaler
Hallgeir Finbråten

Hallgeir Finbråten (født 1. november 1965) er en norsk tidligere fotballspiller som gjennom sin aktive karriere spilte for Eidsvold Turn, Hamarkameratene og Lyn. Han var venstreback og fikk eliteseriekamper både for Ham-Kam og Lyn.
Finbråten har én kamp for Norges U21-landslag, som var en bortekamp mot Polen i 1987. Før det hadde han også vært involvert på guttelandslaget.Da Ham-Kam mislykkes tre år på rad i å rykke tilbake opp i den øverste divisjonen, valgte Finbråten å dra videre til spill i Eliteserien med Lyn. Tre sesonger var han fast inventar på Lyns venstreback. Ham-Kam ønsket hente ham tilbake til 1992-sesongen, da Hamar-klubben hadde rykket opp i toppdivisjonen igjen, men han forble i Lyn. Før 1994-sesongen ga Finbråten seg hos Lyn, da en krevende jobb gjorde det umulig å satse videre på toppnivå.Hans far Øivind Finbråten spilte indre venstre og venstreback på A-laget til Eidsvold Turn fra 1951 til 1966, og hadde senere sentrale stillinger i klubben. Hans bror Tom Rune Finbråten spilte også for Eidsvold Turn i perioden 1978 til 1986, og fikk over 160 kamper for klubben.


== Karriereoversikt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hallgeir Finbråten – Transfermarkt 
(no) Hallgeir Finbråten – Norges Fotballforbund 
Eidsvold-Turn.no – Finbråtens spillerprofil hos Eidsvold Turn
HamKam.no – Finbråtens spillerprofil hos Hamarkameratene
LynFotball.net – Finbråtens spillerprofil hos Lyn
Tina Bachmann (skiskytter)

Tina Bachmann  (født 15. juli 1986 i Schmiedeberg) er en tysk tidligere skiskytter. Hun representerte klubben SG Stahl Schmiedeberg.
Bachmann debuterte i Europacupen i 2004 og hun har fire europacupseire. Hun har også tre medaljer fra Europamesterskap. I 2006 var hun med på å ta gull på juniorstafetten, og i 2008 og 2009 var hun med på å ta henholdsvis sølv og bronse på seniorstafetten. I tillegg har hun tre fjerdeplasser i europamesterskap. Hennes beste resultat fra et juniorverdensmesterskap er en 11.-plass fra sprinten i Kontiolax i 2005. 
Bachmann debuterte i verdenscupen med en 23.-plass på sprinten i Trondheim i sesongen 2008/09. Hun deltok også i neste verdenscuprunde i Khanty-Mansijsk, hvor hun vant sprinten. Hun skjøt to fulle hus og slo lagvenninnen Simone Hauswald og svenske Anna Carin Olofsson-Zidek med henholdsvis 3,7 sekunder og 19,3 sekunder. Bachmann ble nummer 49 i verdenscupen i debutsesongen, men hun gikk kun fire verdenscuprenn.
Hun var med på Tysklands lag som vant 4 x 6 km stafett under VM i skiskyting 2011 i Khanty-Mansijsk, hvor hun også tok sølv på 15 km.


== Meritter ==
(Per 6. april 2009)


=== Juniorverdensmesterskap ===


=== Europamesterskap ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Tina Bachmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Tina Bachmann – FIS (langrenn) 
(en) Tina Bachmann – IBU 
(en) Tina Bachmann – biathlon.com.ua 
Tina Bachmanns hjemmeside (tysk)
Liste over Riigikogus presidenter

Riigikogus president er leder for Estlands nasjonalforsamling.


==== Rahvuskogus førstekammer ====


==== Rahvuskogus andrekammer ====


==== Riigivolikogu ====


==== Riiginõukogu ====


==== Estlands kongress ====
Estlands kongress var et grasrotparlament som ble etablert som en del av prosessen i å vinne tilbake uavhengighet fra Sovjetunionen.


==== Põhiseaduse Assamblee (Den konstituerende forsamlingen) ====


== Fotnoter ==


== Kilder ==
Riigikogu juhatus
Rose Lagercrantz

Rose Lagercrantz (født 12. juni 1947 i Stockholm) er en svensk barnebokforfatter. Hun skriver først og fremst barne- og ungdomslitteratur, men utgir også bøker for voksne lesere. Et karakteristisk trekk i hennes sene forfatterskap er bøker om jødiske menneskers liv og død i Europa gjennom 1900-tallet, noen av dem med utgangspunkt i hennes egen families historie. 
Fra 1989 til 1996 satt Rose Lagercrantz på stol nr. 13 i Svenska barnboksakademien. Hun er gift med professor i medisin Hugo Lagercrantz.


== Bibliografi (utvalg) ==
1973 – Tullesommar
1974 – Hemligt i huvet på Samuel Elias
1975 – Nån sorts torsdag (sammen med Kjell Ivan Andersson)
1976 – Räddarinnan
1979 – April!April
1980 – När den röda fågeln sjunger
1981 – Jättevänner
1982 – Nån sorts julafton
1983 – Lov till det omöjliga
1984 – Brevet från Frida
1985 – Frida i fyran
1986 – Trolleri vafalls?
1987 – Hej då re mi, sa Frida
1987 – Sång för en svart fe
1988 – Självporträtt utan näsa
1989 – Konsten att börja skolan
1990 – Den åttonde dagen
1990 – Breven från Taggen
1990 – Breven från Frida
1991 – Metteborgs öden och äventyr på lågstadiet 
1992 – Adeline eller resten av min ungdom
1992 – Vad mina ögon har sett (sammen med Magda Eggens)
1993 – Modige Metteborg – även kallad Erik
1994 – Lilla Geo eller flickan som kunde lura döden
1995 – Flickan som inte ville kyssas
1995 – Den långa, långa resan (sammen med Ilon Wikland)
1996 – Klassen som pratade för mycket
1998 – Eros tårar
1998 – Klassens Lucia
1998 – Passa Klara
1999 – Den lyckligaste dagen i Annas liv
1999 – Metteborg och little Ben
2000 – Metteborgs loppis
2000 – Resan till Tarreanien
2001 – Anders i flaskan
2001 – Prosa
2002 – Sagan om Rosennosen
2002 – Månskensdockan
2003 – Flickan som kunde lura döden
2004 – Sigridsagor


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1979 – Astrid Lindgren-prisen
1980 – Nils Holgersson-plaketten
1988 – Expressens Heffaklump
1992 – Tidningen VI:s litteraturpris
1995 – Augustprisen (Flickan som inte ville kyssas)
2007 – Spårhunden (Mysterium för utomjordingar)


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Rose Lagercrantz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Miguel de Fuenllana

Miguel de Fuenllana (ca. 1500 – 1579) var en spansk vihuelist og renessansekomponist.


== Biografi ==
Lite er kjent om Fuenllanas liv, men det er dokumentert at han døde i Navalcarnero og hadde røtter i distriktet Fuenllana i provinsen Ciudad Real. Han var blind fra fødselen og hadde sitt virke ved hoffet til kong Filip II og dronning Elisabeth av Valois.


== Verk ==
Fuenllanas dediserte hovedverket Libro de música para vihuela intitulado Orphenica Lyra  (Sevilla, 1554) til Filip II. Samlingen inneholder 188 musikkstykker i seks bind. De første tre er ordnet i stigende antall stemmer, fra to og tre i den første til fem og seks i motettene i det tredje bindet. Boken inneholder 52 nykomponerte fantasier av Fuenllana selv, ved siden av 17 andre komponisters verk. Fuenllanas stil er polyfon med en tekstur lik Cristóbal de Morales'. Verket inneholder også arrangementer av vokalstykker opprinnelig komponert av Josquin des Prez, Morales, Francisco Guerrero og Philippe Verdelot, musikere fra både Spania og Nederlandene. Fuenllana foretrakk sanger med vihuela-akkompagnement framfor viuhela solo.
Fuenllanas samtid var klar over hans betydning:

«Som de beste musikerne betrakter jeg: Narváez; Martín de Jaén; Hernando de Jaén, borger av Granada; López, musiker hos Señor Duque de Arcos; Fuenllana, musiker hos Señora Marquesa de Tarifa; Mudarra, kannik ved Iglesia Mayor i Sevilla og Enrique, musiker hos Señor Conde de Miranda».Fuenllana var dyktig til å finne gode harmonier og kontrapunkt   til populære melodier, eksempler er:

De los alamos vengo, madre (brukt av Lope de Vega)
Morenica, dame
Con que la lavare
De Antequera sale el moroFuenllana var en forløper for italienernes akkompagnerte melodier på begynnelsen av 1600-tallet (se for eksempel monodi og den florentinske musikkreform).


== Referanser ==


== Litteratur ==
H. Riemann: «Das Lautenwerk des Miguel de Fuenllana 1554» i Monatshefte für Musikgeschichte nr. 27, 1895, side 81−91
A. Koczirz: «Die Gitarrekompositionen in Miguel de Fuenllanas Orphenica lyra (1554)» i Archiv für Musikwissenschaft nr. 4, 1922, side 241−261
Willy Apel: «Early Spanish Music for Lute and Keyboard Instruments» i The Musical Quarterly nr. 20, 1934
John Griffiths:  «The Vihuela: Performance Practice, Style, and Context» i Lute, Guitar, and Vihuela: Historical Performance and Modern Interpretation, V. Coelho, Cambridge 1997, side 158−179


== Eksterne lenker ==
(en) Fritt tilgjengelige noter av Miguel de Fuenllana i International Music Score Library Project
«Miguel de Fuenllana», ENCYCLO.NL
Leeuwarden

Leeuwarden (vestfrisisk Ljouwert) er en kommune og by nordvest i Nederland. Byen er provinshovedstad i Friesland.


== Historie ==
Området har vært bosatt sia 900-tallet og Leeuwarden fikk bystatus i 1435. Ved bredda av Middelzee var byen et aktivt handelssenter fram til vannvegen tørka opp på 1400-tallet.
Under andre verdenskrig kom kanadiske tropper inn i byen 15. april 1945, og brøt dermed direkte ordre. De dreiv ut tyskerne fra den sterkt okkuperte byen dagen etter. 
Blant kjente personer som er født i Leeuwarden er stattholder Vilhelm IV av Oranien, kunstneren M. C. Escher, og spionen Mata Hari.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Leeuwarden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 Leeuwarden hos Wikivoyage
Knut Holte

Knut Holte (født 25. mai 1967) er en norsk tidligere fotballspiller som blant annet har spilt for Hamarkameratene, Lyn og Stabæk. Hans posisjon på fotballbanen var midtstopper. Holte spilte eliteseriekamper for alle klubbene, med perioden 1986 til 1990 hos Ham-Kam, fra 1991 til 1993 hos Lyn og i 1995 hos Stabæk.
Holte spilte for Charterud og Storhamar før han kom til Ham-Kam. Debuten for Ham-Kam fikk han i september 1986.I november 1987 var Holte i forhandlinger med 3.-divisjonsklubben Frigg uten at det endte med noen overgang.Da Ham-Kam i 1990 mislykkes i å rykke opp til øverste divisjon, dro Holte sammen med lagkamerat Hallgeir Finbråten videre til Lyn for spill i Eliteserien i 1991. Fra sin posisjon i midtforsvaret ble Knut Holte en av lagets bjærebjelker. I mars 1992 ble Holte tatt ut i troppen til en treningssamling med det norske landslaget. Landslagstrener Egil Olsen begrunnet uttaket med at Holte hadde vært Lyns beste spiller hele høstsesongen i 1991. Etter å ha sikret plassen i Eliteserien i 1992 forsøkte Ham-Kam uten hell å hente Holte og Finbråten tilbake fra Lyn. Etter at Lyn rykket ned fra Eliteserien i 1993, forsøkte Kongsvinger å sikre seg hans tjenester. Holte takket nei da han fant det sportslig uforsvarlig å kombinere jobb og pendling til Kongsvinger. I stedet signerte han for 1.-divisjonsklubben Stabæk.
Med Holte i midtforsvaret endte Stabæk 1994-sesongen med opprykk til øverste divisjon. I 1995 spilte Holte 16 kamper for Stabæk i klubbens første sesong i Eliteserien. Han var del av stallen også i 1996, men en mislykket akilles-operasjon før sesongstart tvang ham til å avslutte fotballkarrieren.


== Karriereoversikt ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Profil hos Norges Fotballforbund
HamKam.no – Holtes spillerprofil hos Hamarkameratene
LynHistorie.com – Holtes spillerprofil hos Lyn Arkivert 10. august 2012 hos Wayback Machine.
Stabak.no – Holtes spillerprofil hos Stabæk
Nils Holbek

Nils Holbek (født 24. desember 1883 på Møll i Holum i Vest-Agder, død 10. desember 1969) var en norsk redaktør, gårdbruker og politiker. Han var stortingsrepresentant (1. representant) 1937–45 for Venstre fra Vest-Agder fylke og satt som medlem i Vei- og jernbanekomiteen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Holum gardshistorie 1977
Biografi samfunnsveven.no


== Eksterne lenker ==
(no) Nils Holbek hos Norsk senter for forskningsdata
Samfunnets stebarn

Riksforbundet for Samfunnets stebarn (Riksförbundet för Samhällets styvbarn) er en interesseorganisasjon for Sveriges tidligere barnehjems-, fosterhjems- og familiehjemsbarn, og deres familier. Organisasjonen ble dannet 20. mars 2004 på et møte i det tidligere Vidkärrs barnehjem i Göteborg.


== Aktiviteter ==
Riksforbundet for Samfunnets stebarn forsøker å gi oppreisning til ofre for overgrep eller omsorgssvikt innen barnevern, og å fokusere på politikk vedrørende plasserte barn. Organisasjonen søkte å samarbeide med det offentlige utvalget som i 2006 ble etablert for å se nærmere på forsømmelse innen barnevern.Riksforbundet for Samfunnets stebarn opplyser at deres arbeid skal være basert på demokratiske verdier og menneskerettigheter, slik de er fastsatt i den svenske konstitusjon, og tre av de såkalte internasjonale menneskerettighetskonvensjonene, nemlig FNs konvensjon om barns rettigheter, FNs erklæring om menneskerettigheter og Den europeiske menneskerettskonvensjon.Riksforbundet har siden 2008 utgitt et nyhetsblad, Styvbarnen informerar. Styreleder siden 2010 er Anne Skånér.


== Historie ==
Samfunnets stebarn ble lansert etter en rekke radio-programmer om barnevern, produsert av Ylva Mårtens. I en dokumentar i svensk TV i november 2005 fortalte Kent Sänd, grunnleggeren av Riksforbundet for Samfunnets stebarn, om overgrep han ble utsatt for på Vidkärrs barnehjem. Programmet fikk gode tilbakemeldinger fra tilskuere og mange fortalte om overgrep på andre barnehjem. 
Samfunnets stebarn startet som en forening, men ble 28. februar 2009 til et riksforbund.


== Navnet ==
Samfunnets stebarn var den tidlige kvinnebevegelsens navn på barnehjemsbarn og utenomekteskapelige barn. Begrepet er opprinnelig fra Danmark. Uttrykket er også brukt på andre utsatte grupper i samfunnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Riksförbundet för Samhällets Styvbarn
Werner Icking Music Archive

Werner Icking Music Archive, ofte forkortet WIMA er et webarkiv med noter i public domain. WIMA er fortsettelsen av det nedlagte GMD Music Archive og er oppkalt etter grunnleggeren Werner Icking. For tiden redigeres arkivet av Christian Mondrup.
WIMA inneholder hovedsakelig europeisk klassisk musikk, men også jazz-noter. WIMA er dessuten hjemmesiden for MusiXTeX, et open source verktøy for framstilling av notetrykk basert på publiseringsverktøyet TeX.
De fleste komposisjonene som finnes på WIMA er av komponister fra renessanse/barokk-tiden. For en del av tidligmusikken er notene som er publisert på WIMA de første moderne utgavene av disse komposisjonene. En del samtidige komponister har valgt å publisere sine verk på WIMA.


== Andre musikkprosjekt ==
Choral Public Domain Library – med fokus på kor- og vokalmusikk.
Mutopia-prosjektet – notesatser produsert fra utgaver som nå er offentlig eiendom.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
WIMAs liste over musikkarkiv med gratis noter
Project Gutenbergs musikkavdeling
Frigjøringsordenen

Frigjøringsordenen (fransk: Ordre de la Libération) er en fransk, militær orden. Den ble innstiftet 16. november 1940 i Brazzaville av general Charles de Gaulle til belønning av militær eller sivil innsats for Frankrikes frigjøring under den andre verdenskrig. de Gaulle var ordenens stormester fram til sin død i 1970. Statutter ble gitt i London den 29. januar 1941. Ordenen ble etter frigjøringen offisielt stadfestet 10. august 1945. Frigjøringsordenen rangerer etter Æreslegionen, men foran Den nasjonale fortjenstorden.
Ordenen har et museum i Les Invalides i Paris.


== Inndeling ==
Frigjøringsordenen har én grad. Medlemmer av Frigjøringsordenen omtales som frigjøringskamerater (Compagnons de la Libération).  


== Insignier ==
Ordenstegnet omtales som frigjøringskorset (Croix de la Libération). Det består av et firkantet skjold i bronse. På skjoldet er det lagt et dobbeltegget sverd som igjen er belagt med et svart Lothringenkors. Korset var De frie franske styrkers merke. Baksiden bærer innskriften «PATRIAM SERVANDO VICTORIAM TULIT» («å tjene fedrelandet bringer seier»). Båndet er grønt med svarte striper og skal symbolisere fedrelandets håp og sorg. 
I 1947 ble det laget et ordenskjede, som ble båret av de Gaulle som stormester. Kjedet besto av ledd utformet som grønnemaljerte lothringenkors.


== Tildeling ==
De første tildelinger av Frigjøringsordenen fant sted i London 29. januar 1941, samme dag ordenen ble gitt statutter. Det ble foretatt til sammen 1061 tildelinger av Frigjøringsordenen, seks av disse til kvinner. Totalt 238 tildelinger skjedde posthumt. Blant mottagerne er André Malraux, François Jacob, Félix Éboué, Jean de Lattre de Tassigny, Laure Diebold, Jean Moulin, Philippe Leclerc de Hauteclocque, Émilienne Moreau-Evrard, Pierre Clostermann, Marie-Pierre Kœnig, Pierre Mesmer og René Pleven. Ordinær tildeling av Frigjøringsordenen opphørte 23. januar 1946. De to eneste senere tildelinger fant sted i 1958, da Winston Churchill ble tildelt Frigjøringsordenen, og i 1960 da kong Georg VI av Storbritannia, ble tildelt ordenen posthumt. I alt fjorten utlendinger ble hedret med Frigjøringsordenen. Blant disse finnes også Dwight D. Eisenhower og kong Mohammed V av Marokko.
Frigjøringsordenen kunne også tildeles militære avdelinger og kommunale enheter. Til sammen atten militære avdelinger ble hedret med Frigjøringsordenen. Fem bysamfunn og territorielle enheter ble tildelt Frigjøringsordenen: Grenoble, Île de Sein, Nantes, Paris og Vassieux-en-Vercors. 


== Kilder ==
Vincent Allard: Les ordres honorifiques et de chevalerie, Paris: Éditions de Vecchi, 2004, 75–79.
Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966.
«Order of the Liberation» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo (red.): World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1132–1133.