jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Savatheda Fynes

Savatheda Fynes (født 17. oktober 1974) er en bahamansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
Fynes deltok i VM 1995 i Göteborg, men ble utslått i forsøkene både på 100 meter og 200 meter. Under OL 1996 tok hun sølv på 4 x 100 meter stafett sammen med Eldece Clark, Chandra Sturrup og Pauline Davis, på plassen bak USA.
I VM 1997 tok hun bronse på 100 meter på tiden 11,03. Hun deltok i VM 1999, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter. Derimot ble hun verdensmester på kortstafetten sammen med Sturrup, Davis og Debbie Ferguson. Samme lag tok også gull på 4 x 100 meter under OL 2000 i Sydney.


== Personlige rekorder ==
60 meter – 7,01
100 meter – 10,91
200 meter – 22,32


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Savatheda Fynes – Olympics.com 
(en) Savatheda Fynes – Olympic.org 
(en) Savatheda Fynes – Olympedia 
(en) Savatheda Fynes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Savatheda Fynes – Commonwealth Games Federation 
(en) Savatheda Fynes – World Athletics 
(en) Savatheda Fynes – Track and Field Statistics
Brahim Lahlafi

Brahim Lahlafi (arabisk: براهيم لهلفي)‚‎ født 15. april 1968 i Fès) er en marokkansk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).
Lahlafi deltok i VM 1995 i Göteborg der han ble nummer fem på 5000 meter. Han var også i finalen under OL 1996, der han ble nummer åtte. I VM 1999 i Sevilla ble han nummer fire.
Hans eneste medalje i et internasjonalt mesterskap kom under OL 2000 der han tok bronse på 5000 meter med tiden 13.36,47.
I 2002 ble han fransk statsborger.


== Personlig rekord ==
5 000 meter – 12.49,28


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brahim Lahlafi – Olympics.com 
(en) Brahim Lahlafi – Olympic.org 
(en) Brahim Lahlafi – Olympedia 
(en) Brahim Lahlafi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Brahim Lahlafi – World Athletics 
(fr) Brahim Lahlafi – Fédération française d athlétisme 
(en) Brahim Lahlafi – Track and Field Statistics 
(en) Brahim Lahlafi – ARRS
Marit Eikemo

Marit Eikemo (født 6. april 1971 i Odda) er en norsk forfatter og kulturleder.Hun er utdannet cand.mag. og har jobbet som journalist blant annet i Bergens Tidende fra omkring 1997, vært redaktør av Syn og Segn 2003–06 sammen med Hilde Sandvik og informasjonssjef for Festspillene i Bergen 2006–09. Etter å ha ledet Litteratursymposiet i Odda 2009–14 var hun forlagsdirektør i det bergenske Forlagshuset Vigmostad & Bjørke 2015–16. På Møhlenpris i Bergen ble hun i 2016 leder for Cornerteateret (etalert 2013), og i Volda er hun festspilldikter under Dei nynorske festspela i 2018. I 2020 tar hun over som kunstnerisk rådgiver i Norsk Litteraturfestival på Lillehammer.


== Bibliografi ==
Team Tuva – roman (2021)
Hardanger – noveller (2019)
Gratis og uforpliktande verdivurdering – roman (2018)
Alt inkludert – roman (2015) ISBN 9788252187403
Samtale ventar – roman (2011) ISBN 978-82-521-7908-8
Arbeid pågår – roman (2009) ISBN 978-82-521-7397-0
Samtidsruinar – essay (2008) ISBN 978-82-430-0428-3 «Årets nynorskbok 2008»
Mellom oss sagt – roman (2006) ISBN 978-82-521-6908-9
Her, no – Møte med unge menneske (1999) ISBN 9788252155235


== Priser ==
Mållagsprisen 2000 fra Odda Mållag for Her, no
«Årets nynorskbok 2008» for Samtidsruinar.
Nynorsk litteraturpris på kroner 30 000 i 2011 for Samtale ventar
Amalie Skram-prisen 2017


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Marit Eikemo i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Marit Eikemo i BIBSYS
Kaja Korsvold: Enda en Odda-forfatter. Artikkel i Aftenposten 5. oktober 2009 Arkivert 7. oktober 2009 hos Wayback Machine.
Digitaliserte bøker av Marit Eikemo hos Nasjonalbiblioteket
Artikler om og av Marit Eikemo i Norart
Litterære vennskap: Marit Eikemo og Frode Grytten i samtale. Lydopptak på Bergen Offentlige Bibliotek 18. oktober 2018
BOBcast - Skapelsesberetninger. Samtale med Marit Eikemo
Volkswagen Taro

Volkswagen Taro er en pickup som ble introdusert av Volkswagen i januar 1989, som et komplement til Volkswagen Caddy. 
Taro var et eksempel på Badge engineering; Taro var en rebrandet Toyota Hilux, i sin helhet konstruert av Toyota. De to selskapene gikk sammen for å løse hverandres problemer:

Volkswagen hadde på den tiden ingen pickup i denne klassen
Toyota ønsket å ta markedsandeler innenfor denne pickupklassen i det europeiske markedetPå slutten av 80-tallet gikk de to dermed sammen om en avtale der Volkswagen skulle produsere Toyota Hilux på sin fabrikk i Hannover i Tyskland, og selge denne under merkenavnet Volkswagen Taro.
Fra september 1994 introduserte Volkswagen en 4x4 extended cab produsert ved Toyotas fabrikk i Japan. Den nye modellen hadde en 2.4L dieselmotor som yter 78 hk.

Bakhjulsdrift og firehjulsdriftMan fikk Taro med to forskjellige drivverk, bakhjulsdrift og firhjulsdrift. Bakhjulsdriften ble produsert lavere en firehjulstrekkeren og med bladfjæring bak som gjorde at den kunne ta tyngre last. Men fordi den ikke veide noe på lasteplanet kunne man fort ende opp med å få sleng på bilen. Denne modellen varte fra 1989 til 1994.
Ripipterygidae

Ripipterygidae  (før ofte stavet Rhipipterygidae) er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  Disse små, merkelig gresshoppene lever i Sør- og Mellom-Amerika.


== Utseende ==
Små gresshopper, vanligvis brokete farget i svart, hvitt, gult og rødt, mange ligner noe på veps.
Hodet er avrundet med forholdsvis store fasettøyne, antennene er lengre enn hode + thorax til sammen. For- og mellombeina er forholdsvis lange og slanke. Bakbeina holdes gjerne oppkrummet slik at føttene ikke kommer nedi underlaget bortsett fra når de skal hoppe. Forvingene er gjerne lange, smale og rette.


== Levevis ==
Ripipterygidene lever mest i fuktige eller våte miljøer, blant annet mellom bregner i høytliggende regnskog (tåkeskog). Mange svømmer godt. De ser ut til å være noe selskapelige, og kan lage felles reir av mudder eller planterester der de tilbringer natten. Man antar at de spiser blant annet alger, men nesten ingenting er kjent om biologien deres.
De beveger seg gjerne i raske, rykkvise forflytninger, dette øker likheten med vepser.


== Utbredelse ==
De er utbredt fra det nordlige Argentina i sør til Mexico i nord, også på noen av de karibiske øyene.


== Systematisk inndeling ==

 vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Orthopteroida  («gresshoppelignende insekter»)
Orden rettvinger (Orthoptera)
Underorden gresshopper (Caelifera)
Overfamilie Tridactyloidea
Familie Ripipterygidae
Slekten Mirhipipteryx Günther, 1969 – 25 arter
Slekten Ripipteryx Newman, 1834 – 43 arter


== Kilder ==
Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online


== Eksterne lenker ==
(en) Ripipterygidae i Encyclopedia of Life 
(en) Ripipterygidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Ripipterygidae hos Fossilworks 
(en) Ripipterygidae hos ITIS 
(en) Ripipterygidae hos NCBI 
(en) Kategori:Ripipterygidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ripipterygidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Foto av Ripipteryx limbata
Norsk Entomologisk forening
Tonja Buford-Bailey

Tonja Buford-Bailey (født 13. desember 1970 i Ohio) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver (hekkeløper).
Buford-Bailey deltok i OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i semifinalen. I VM 1993 ble hun nummer fem på tiden 54,55. I VM 1995 tok hun sølv etter lagvenninnen Kim Batten. Batten satte ny verdensrekord på 52,61, og Buford-Baileys tid på 52,62 var også under den gjeldende rekorden, som Sally Gunnell hadde på 52,74. Tiden er fremdeles den tredje raskeste gjennom tidene (etter Batten og Julija Petsjonkina).
I OL 1996 tok hun bronse på tiden 53,22. Hun var også i finalen i VM 1997 og 2001, med henholdsvis sjette- og fjerdeplass som resultater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tonja Buford-Bailey – Olympics.com 
(en) Tonja Buford-Bailey – Olympic.org 
(en) Tonja Buford-Bailey – Olympedia 
(en) Tonja Buford-Bailey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tonja Buford-Bailey – World Athletics 
(en) Tonja Buford-Bailey – Track and Field Statistics
Hjem går vi ikke

Hjem går vi ikke er en norsk film fra 1955 av Walter Fyrst om bovilkårene ved Akerselva.  Den er basert på fortellingen En gutts dag av Eva Seeberg.  Opprinnelig skulle filmen hete Jan – en dag av en gutts liv.


== Handling ==

Filmen starter med en kortfilm om Le Corbusiers moderne bolighus «unité d’habitation» i Marseille. Deretter skifter scenen til en tre-roms leilighet som eies av en eldre kvinne spilt av Ella Hval. I leiligheten bor tre generasjoner; fem voksne og ett barn.Tidlig inn i handlingen rømmer den seks år gamle hovedpersonen Jan, spilt av Bjørn Olav Cook, hjemmefra noen sommeruker, sammen med sin store Sankt bernhardshund som de voksne har tenkt å avlive. Guttens foreldre spilles av Eva Strøm Aastorp og Carsten Byhring. Det unge kjæresteparet Toralv Maurstad og Kari Sundby bor også i leiligheten, men ønsker å flytte ut. Siste beboer er syersken Rønnaug Alten som er guttens tante.  I diverse kryssklipp ser man et annet kjærestepar, nemlig bilverkstedets eier spilt av Jack Fjeldstad og hans kjæreste Ingrid Vardund. Andre roller spilles av Einar Vaage og Alf Malland. En ung Arve Opsahl hadde en mindre rolle i filmen, som var hans debutfilm.


== Mottakelse ==
En av anmelderne priste de vakre scenene fra Akerselva, men mente  handlingen var for springende og at Sverre Arvid Berghs musikk hjalp lite med å bringe rytme til en usikker filmatisk komposisjon. Filmen ble vist på NRK fjernsyn i 1973. Filmrettighetene ble i 2007 kjøpt av Nordisk Film.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hjem går vi ikke på Internet Movie Database 
(no) Hjem går vi ikke i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Hjem går vi ikke hos Filmfront
Lillegården kompetansesenter

Lillegården kompetansesenter var et landsdekkende  spesialpedagogisk kompetansesenter som lå i Porsgrunn. Senteret ble etablert i 1992 som en del av Statped, og hadde 16 ansatte. Senterets primære fagområder var læringsmiljø i skolen og skoleutvikling. I 2013 ble senteret slått sammen med Senter for atferdsforskning (SAF), Universitetet i Stavanger, og dannet Nasjonalt senter for læringsmiljø og atferdsforskning (Læringsmiljøsenteret). 


== Eksterne lenker ==
Læringsmiljøsenteret
Historien til Lillegården kompetansesenter
Statped
Chariot

«Chariot» er en fransk melodi som med engelsk tekst ble spilt inn på plate av Little Peggy March.  Melodien var skrevet av Franck Pourcel (under psevdonymet J.W. Stole) samt av hans venn og bandlederkollega Paul Mauriat (under psevdonymet Del Roma). Den franske teksten ble skrevet av Jacques Plante. Melodien var tilpasset av amerikaneren Arthur Altman og den engelske teksten ble skrevet av Norman Gimbel. Den engelske tittelen er «I Will Follow Him».


== Franske versjoner ==
Sangen begynte som et instrumentalstykke, innspilt av Pourcel i 1961 og inkludert på den europeiske LP-utgivelsen «Amour Dance, A Violpns. No. 17». På samme tid var den også inkludert på EP-utgivelsen «La Voix de son Maitre».
Pourcels originalinnspilling var populær på middle of the road- og easy listening-radiostasjonene. Mauriat selv spilte inn en instrumentalversjon på plate i 1976 med en discobeat og anvendte moog synthesizer.
I 1962 spilte engelske Petula Clark inn «Chariot» på plate. Petula Clark sang også de tyske og italienske versjonene (de ble store hits).


== Amerikansk versjon ==
Little Peggy March med orkester dirigert av Sammy Lowe utgav en engelskpråklig versjon på single RCA Victor. B-siden var «Wind-Up Doll». Produsenter var Hugo & Luigi. Peggy March også sang den japanske versjonen som inneholdt noe av teksten fra den engelske versjonen.


== Andre versjoner ==
Sangen var med i spillefilmen Sister Act (1992).Et discoarrangement av sangen ble spilt inn på plate av Claudja Barry.
Dessuten spilte den nederlandske popsangeren José Hoebee inn en coverversjon av denne standardsangen på plate. Produsent var Pim Koopman. 
Sammi Cheng fra Hongkong fremførte «I Will Follow Him» under turnéen Show Mi (2007).
Andre versjoner verdt å merke seg:

Les Satellites (første vokalversjon, på fransk, også før Petula Clarks innspilling)
Skeeter Davis
Dee Dee Sharp
Bobby Darin (som «I Will Follow Her»)
Rick Nelson (som «I Will Follow You»)
Percy Faith and His Orchestra
Forte
Thurop Van Orman som Flapjack (som «He Will Follow Me»)
Betty Curtis (på italiensk, som «Chariot»)
Rosemary Clooney (som «I Will Follow You»)
Lady Rizo, kabaretsanger fra New York, kom med den nye forestillingen at sangen var en gal forfølgers ode til offeret.
Rap/hiphopartisten Eminem samplet en backingversjon av «Chariot» for sin sang «Guilty Conscience».
Laila Kinnunen
Judita Čeřovská har sunget sin versjon av denne sangen på tsjekkisk: «Malý vůz» (Liten Bil).
En finsk versjon av sangen kalt «Elämä on totta» ble sluppet av popartisten Mona Carita i 1979.


== Norsk versjon ==
Lars Mjøen skrev en humoristisk norsk tekst, «Torsken kommer!». Sangen ble utgitt av KLM som Brødrene Dal på singlen PolyGram 2052 206 samt på LP-platen Spektralplate (Polydor 2382 135) i 1982.


== Listeplasseringer ==
Sangen nådde førsteplassen på den amerikanske Billboard Hot 100-listen 27. april 1963, og gjorde den da 15-årige March til den yngste kvinnelige artisten som hadde en sang på toppen av den amerikanske singlelisten.


== Referanser ==
Lagtingets næringskomité

Lagtingets næringskomité (færøysk: Vinnunevndin) er den fagkomiteen som behandler saker innenfor fiskeri, havbruk, industri, oppdrett, landbruk, miljø, samferdsel, kommunikasjon, energi, oljeutvinning, handel (herunder også aksjeselskaper, registeringer osv.) på Lagtinget på Færøyene. I 1990-årene ble en rekke komiteer slått sammen med Industrikomiteen, som fra da dannet dagens næringskomité. I dag har komiteen syv medlemmer.


== Medlemmer ==
Medlemmer i perioden 2011–2015:

Alfred Olsen (SB), formann
Bjørt Samuelsen (T), nestformann
Hanus Samró (FF)
Jógvan Skorheim (SF)
Aksel V. Johannesen (JF)
Bjarni Djurholm (FF)
Janus Rein (F)


== Formenn ==
Alfred Olsen (SB) 2011–d.d.
Eyðgunn Samuelsen (JF) 2008–2011
Henrik Old (JF) 2004–2008
Heini O. Heinesen (TF) 1998–2004
Henrik Old (JF) 1995–1998


== Eksterne lenker ==
Komiteens nettside Arkivert 20. oktober 2015 hos Wayback Machine.
Ghazi bin Muhammad

Ghazi bin Muhammad (født 15. oktober 1966 i Amman i Jordan) er jordansk prins og professor i islamsk filosofi ved Universitetet i Jordan. 
Han er sønn av prins Muhammad bin Talal av Jordan og hans første kone Firyal Irshaid. Han er også barnebarn av kong Talal av Jordan og fetter til kong Abdullah II av Jordan.
Ghazi bin Muhammad arbeider for dialog mellom religionene i Midtøsten og var foreslått som kandidat til Nobels fredspris i 2009. I 2007 forfattet han sammen med en rekke andre muslimske lærde brevet «A Common Word Between Us and You», som ble sendt til 27 kristne ledere verden over. Brevet oppfordret til samarbeid mellom kristne og muslimer for å arbeide for fred og religiøs frihet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
yale.edu: Prins Gashis CV
Angela Chalmers

Angela Chalmers (født 6. september 1963) er en canadisk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).
Chalmers var i to VM-finaler på 1500 meter. I VM 1995 ble hun nummer fire, og i VM 1993 ble hun nummer fem. Hennes fremste meritt er bronsemedaljen på 3000 meter under OL 1992.
Hun vant dobbelt gull under Samveldelekene 1990, både på 1500 og 3000 meter. Fire år senere forsvarte hun gullet på 3000 meter.


== Personlige rekorder ==
1500 meter – 4.01,61 fra 1994
3000 meter – 8.32,17 fra 1994


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Angela Chalmers – Olympedia 
(en) Angela Chalmers – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Angela Chalmers – Britisk Columbia Sports Hall of Fame 
(en) Angela Chalmers – Manitoba Sports Hall of Fame 
(en) Angela Chalmers – Commonwealth Games Federation 
(en) Angela Chalmers – World Athletics 
(en) Angela Chalmers – Track and Field Statistics
Abderrahmane Hammad

Abderrahmane Hammad Zaheer (arabisk: عبدالرحمن حماد‎) født 27. mai 1977) er en algirsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.
Hammads fremste meritt kom under OL 2000 i Sydney, der han tok bronse med 2,32. Samme år satte han personlig rekord med et hopp på 2,34 ved et stevne i Alger. 
Han ble afrikansk mester i 2002, og kom på niendeplass i VM 2001. Hammad deltok også i OL 2004 i Athen, men der greide han ikke å kvalifisere seg til finalen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abderrahmane Hammad – Olympics.com 
(en) Abderrahmane Hammad – Olympic.org 
(en) Abderrahmane Hammad – Olympedia 
(en) Abderrahmane Hammad – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Abderrahmane Hammad – World Athletics 
(en) Abderrahmane Hammad – Track and Field Statistics
Aaron Egbele

Aaron Egbele (født 29. januar 1979 i Benin City i Nigeria) er en nigeriansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
Egbele deltok i VM 2003 i Paris, der han ble utslått i forsøkene på både 100 meter og 200 meter. Han deltok også i innendørs-VM 2004, men ble utslått i semifinalen på 60 meter.
Hans fremste meritt er deltakelsen på det nigerianske laget som tok bronse på 4 x 100 meter stafett under OL 2004.


== Personlige rekorder ==
60 meter – 6,65
100 meter – 10,11
200 meter – 20,54


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aaron Egbele – Olympics.com 
(en) Aaron Egbele – Olympic.org 
(en) Aaron Egbele – Olympedia 
(en) Aaron Egbele – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aaron Egbele – World Athletics
Anja Rücker

Anja Rücker (født 20. desember 1972 i Lobenstein), er en tysk tidligere friidrettsutøver (sprinter).
Rückers fremste meritt på 400 meter individuelt kom i VM 1999 i Sevilla der hun tok sølvmedaljen etter Cathy Freeman på tiden 49,74. Hun var også toneangivende i det tyske stafettlaget på 4 x 400 meter. Hennes fremste meritt var gullmedaljen i VM 1997 sammen med Anke Feller, Uta Rohländer og Grit Breuer. Hun tok også bronse i OL 1996, da sammen med Rohländer, Linda Kisabaka og Breuer.


== Personlig rekord ==
400 meter – 49,74


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Anja Rücker – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Anja Rücker – Olympedia 
(en) Anja Rücker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anja Rücker – World Athletics 
(en) Anja Rücker – Track and Field Statistics
Eva Seeberg

Eva Seeberg (født 28. april 1931 i Oslo, død 12. januar 2019 i Sigtuna, Sverige) var en norsk romanforfatter og filmmanusforfatter.
Hun utga et titalls romaner og en rekke filmmanus.
Hun tok examen artium og studerte psykologi, før hun atten år gammel debuterte som forfatter i 1949 med novellesamlingen Undring : Unge skisser. Deretter var hun journalist i Aftenposten 1949-54 før hun begynte et langt virke som forfatter av filmmanus og romaner. I 1955 hadde hun skrevet manus til filmen Hjem går vi ikke som ble regissert av Walter Fyrst. Filmen handlet om trangboddhet ved Akerselva. Seeberg skrev også manus til Edith Carlmars sin Bedre enn sitt rykte, som handlet om forholdet mellom en lærer og en elev i russetiden. Året etter hadde hun premiere som manusforfatter med Nils R. Müllers to filmer Kvinnens plass og Ektemann alene.
Hun flyttet til Sverige i 1958 og var gift med forfatteren Tore Zetterholm fra 1969 til 1985. I Sverige var hun manusforfatter på filmene Det är hos mig han har varit (1963), Vaxdockan (1962), Lita på mej, älskling! (1961), Får jag låna din fru? (1959) og Du är mitt äventyr (1958).
I 1965 hadde den norske filmen Hjelp – vi får leilighet! premiere, med manus av Seeberg.
Seeberg oversatte Markens Grøde til svensk.
I 1993 var hun bosatt i Sigtuna og berettet for Norsk Parapsykologisk Selskap om reinkarnasjon.  Litteraturkritikeren Øystein Rottem skrev følgende om henne i 1994: Seeberg når med sin grunne psykologi og sin overflatiske menneskeskildring sjelden lenger enn til sjablonger.


== Utmerkelser ==
Statens kunstnerstipend 1954/55 på kroner 2 000
Det svenske forfatterforbundets 5-årige arbeidsstipend, 1980


== Utgivelser ==
1949: Undring : Unge skisser, noveller (Dreyer)
1952: Det er meg han har vært hos, roman (J. W. Cappelens forlag)
1955: Aldri mer alene, roman (Cappelen)
1968: Tid til ømhet, roman (Cappelen)
1972: Hun er ikke borte, roman (Cappelen)
1973: Ja, roman (Cappelen)
1981: Tre dager inn i døden, roman (Cappelen)
1983: Kjærlighetens blå blomster, noveller (Cappelen)
1986: Jeg kommer,roman (Cappelen)
1987: Jeg kan ikke se deg, roman (Cappelen)
1987: Lykken bor på Bislett, noveller (Cappelen)
1989: Miraklenes tid, roman (Cappelen)
1990: Reisen kan begynne (Cappelen)
1991: Det er ikke farlig å dø (Cappelen)
1995: Kysser mot månen (Grøndahl Dreyer)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Seeberg på Internet Movie Database 
(sv) Eva Seeberg i Svensk Filmdatabas 
(en) Eva Seeberg på AllMovie 
(en) Eva Seeberg hos The Movie Database
Karun (elv)

Kārūn (også stavet Karoun) er Irans mest vannførende og eneste seilbare elv. Den er 950 km lang og renner fra Zard Kuh i distriktet Bakhtiari, beliggende i fjellkjeden Zagros. Den forenes med mange bielver, blant annet Dez og Kuhrang, før den passerer gjennom Ahvaz, hovedstaden i provinsen Khuzestan.
Karun fortsetter videre mot Persiabukten og deler seg i de to hovedgrenene Bahmanshir og Haffar i sitt delta, der den sammen med Shatt al-Arab har sitt utløp i gulfen. Den viktige øya Abadan ligger mellom Karuns to grenløp. Havnebyen Khorramshahr er adskilt fra Abadan av Haffar.


== Historie ==
Elvas navn er utledet av navnet på fjellkjeden der den har sin kilde, Kuhrang.
Karun var sete for elam-sivilisasjonen, som vokste frem i dagens Khuzestan for omtrent 5 000 år siden. Stumfilmdokumentaren Grass: A Nation's Battle for Life fra 1925 forteller historien om en Bakhtiari-stamme som krysser Karun med 50 000 mennesker og 500 000 dyr.
I to av mange teorier om beliggenheten til Edens hage antas Karun å være elven Gihon som er beskrevet i 1. mosebok.Under Iran-Irak-krigen stoppet Iran Iraks tidlige fremrykninger i slaget ved Karun. Med begrenset militært materiell, viste Iran frem sin taktikk med «menneskebølgeangrep» der flere tusen frivillige basij-soldater deltok.


== Demninger ==
Flere demninger har blitt bygd eller er under oppføring i Karun, blant andre:

Shahid-Abbaspur-demningen (Karun 1)
Masjid-e-Soleiman-demningen (Karun 2)
Karun 3-demningen
Karun 4-demningen
Gotvand-demningenFra september 2009 ble Basra-provinsen i det sørlige Irak hardt rammet av Irans anlegging av nye demninger i Karun. Demningene resulterte i høyt saltinnhold i Shatt Al-Arab, som ødela jordbruksareal og truet buskap. Sivile i området ble tvunget til å evakuere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Karun River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Karun-3, Dam and Hydroelectric Power Plant, Historie.
N. Jafarzadeh, S. Rostami, K. Sepehrfar og A. Lahijanzadeh, Identification of the Water Pollutant Industries in Khuzastan Province, Iranian Journal of Environmental Health Science & Engineering, Vol. 1, No. 2, pp. 36-42 (2004).
Karun river marshes, Faktaark, BirdLife International.
Dammastock

Dammastock  (3 630 moh) er det høyeste fjellet i Uri-Alpene i de sveitsiske Alpene. Fjelltoppen er grenselinjen mellom kantonene Uri og Valais. Dammastock er høyeste fjelltopp i Uri. Trepunktet mellom kantonene Bern, Valais og Uri ligger nær toppen av Eggstock, en annen nærliggende topp.
Fjellmassivet er for det meste dekket av isbreer. Den store Rhone-breen ligger på vestsiden, den mindre Damma-breen på østsiden og Trift-breen på nordsiden.
Fjellet ble første gang besteget av Albert Hoffmann-Burkhardt sammen med fjellførerne Johann Fischer og Andreas von Weissenfluh den 28. juli 1864.


== Eksterne lenker ==
Dammastock på SummitPost.org