jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Deutsche Parlamentarische Gesellschaft

Deutsche Parlamentarische Gesellschaft (DPG) er en tverrpolitisk tysk organisasjon som består av medlemmer av den tyske Forbundsdagen, landdagene og Europaparlamentet. Organisasjonen har fra 1999 hatt sete i Riksdagspresidentpaléet ved Ebert-Platz ovenfor østinngangen til Riksdagsbygningen. Dermed ønsker selskapet å knytte bånd til de politiske tradisjonene under Weimarrepublikken, da denne bygningen allerede var et mye brukt møtested for parlamentarikere.
DPG ble grunnlagt 1. april 1951 av forbundsdagsrepresentantene Karl Georg Pfleiderer (FDP/DVP), Gerhard Lütkens (SPD), Paul Bausch (CDU) og Josef-Ernst Fürst Fugger von Glött (CSU). Frem til 1999 hadde organisasjonen sete i Bonn, i den nå revne Villa Dahm. Organisasjonen flyttet sitt sete til Berlin samtidig med Forbundsdagen.

Organisasjonens formål er knytte personlige bånd mellom parlamentarikere på tvers av partigrenser og parlamenter, og dermed skape en bedre forståelse for forskjellige politiske synspunkter. Dermed skal organisasjonen bidra til en grunnkonsensus mellom demokrater.
DPGs hovedkvarter brukes også til kulturelle arrangementer og utstillinger.


== Formenn og presidenter ==
1951–1954: Karl Georg Pfleiderer, FDP/DVP
1954–1957: Kurt Georg Kiesinger, CDU
1957–1961: Fyrst Otto von Bismarck, CDU
1961–1972: Ernst Majonica, CDU
1972–1977: Hedwig Meermann, SPD
1977–1979: Richard Stücklen, CSU
1979–1980: Burkhard Ritz, CDU
1980–1991: Otto Wulff, CDU
1991–1998: Reinhard Freiherr von Schorlemer, CDU
1998–2006: Elke Leonhard, SPD – fra 2006 ærespresident
fra 2006: Heinz Riesenhuber, CDU


== Litteratur ==
Hilde Purwin, Helmut Herles: Eine Villa am Rhein. Die Parlamentarische Gesellschaft in Bonn, Baden-Baden 1986.
Matthias Gehler

Matthias Gehler (født 1954 i Sachsen) er en tysk journalist. Han er utdannet prest og arbeidet som låtskriver. Han er mest kjent som regjeringstalsmann i regjeringen de Maizière, den første og siste demokratisk valgte regjeringen i DDR, fra 12. april til 2. oktober 1990. Hans stedfortreder som regjeringstalsmann var Angela Merkel. Fra 1992 har han arbeidet som programsjef i MDR 1 Radio Thüringen.
Michael Wolffsohn

Michael Wolffsohn (født 17. mai 1947 i Tel Aviv-Jaffa i Israel) er en tysk historiker og statsviter. Han er professor i nyere historie ved Universität der Bundeswehr i München.


== Liv ==
Wolffsohn tilhører en familie av forretningsfolk. Familien er en jødisk og flyktet 1939 til Palestina. Han er barnebarn av forleggeren og kinopionéren Karl Wolffsohn. I 1954 flyttet familien til Vest-Berlin. Han studerte fra 1966 ved Freie Universität Berlin. I 1968 tok han også israelsk videregående eksamen, og tjenestegjorde i den israelske hæren fra 1967 til 1970. Deretter reiste han tilbake til Berlin. Wolffsohn er tysk statsborger.I 1975 tok han doktorgraden i historie, og arbeidet fra 1975 til 1980 som vitenskapelig medarbeider ved Universität des Saarlandes. I 1979 fulgte han habilitasjon i statsvitenskap og i 1980 hans utvidede habilitasjon i samtidshistorie. Han har vært professor i nyere historie ved Universität der Bundeswehr siden 1981. Wolfssohns forskningsområder omfatter internasjonale relasjoner, israelsk og tysk-jødisk historie samt historisk demoskopi. Han har skrevet en rekke bøker, og skriver regelmessig i aviser i inn- og utland.
Han eier også boligkomplekset Gartenstadt Atlantic i Berlin, som han arvet fra bestefaren Karl Wolffsohn.


== Politisk ståsted ==


=== Tysk patriotisme ===
Wolffsohn representerer en tysk-jødisk patriotisme i tradisjonen fra emansipasjonen, som hadde sin gullalder i tiden før 1933. Han understreker at nazitidens hendelser ikke må få belaste integrasjonen av jødedommen i det tyske samfunnet. Han utdyper sine synspunkter i boken Keine Angst vor Deutschland!.


=== Israel og Midtøstenkonflikten ===
Wolffsohn er også opptatt av Israels stilling i det internasjonale samfunnet, og argumenterer for mer forståelse for den israelske politikken i konflikten mellom israelerne og palestinerne. Han sympatiserer særlig med Rabins fredspolitikk.


=== Terror og integrasjon ===
Ifølge Wolffsohn er manglende integrasjon av innvandrere i vesteuropeiske land en av de viktigste årsakene til terror.
Wolffsohn blir gjerne betegnet som konservativ. Blant venstreorienterte støter hans synspunkter ofte på sterk avvisning, f.eks. når det gjelder USAs krig mot terror eller israelsk-palestinske relasjoner. Hans synspunkter får derimot støtte fra konservativt hold og fra publisister som Henryk M. Broder og Josef Joffe.
Det skapte debatt da han i 2004 offentlig tok til orde for bruk av tortur i kampen mot terror.


== Utmerkelser ==
1991 Alois-Mertes-Preis des Deutschen Historischen Instituts, Washington, DC
1992 Konrad-Adenauer-Preis für Wissenschaft der Deutschland-Stiftung
1992 Medaille „Pro Humanitate” des Ost-West-Kulturwerks
1993 Deutscher Schulbuchpreis
1998 Preis des Deutschen Druiden-Ordens
2006 Berliner Bär (BZ-Kulturpreis)


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Verk av og om Michael Wolffsohn i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Michael Wolffsohn: «Michael biographisch. Wurzel und Karriere eines Namens», i: zur Debatte, Katholische Akademie in Bayern, 6/2007


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Michael Wolffsohn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sparebanken Sør

Sparebanken Sør er en selvstendig sparebank med hovedkontor i Kristiansand. Banken har også flere konsernfunksjoner plassert i Arendal, herunder personmarkedet. 
Virksomhetens historie kan føres tilbake til 1824 og 1825, da henholdsvis Christianssands Sparebank og Arendals Sparebank ble etablert. Sparebanken Sør er med det landets femte eldste bank.
Banken har en forvaltningskapital rundt 90 milliarder kroner og medarbeiderne utfører ca. 500 årsverk pr. 1. januar 2014. Banken betjener personmarkedet, næringsliv og offentlig sektor fra 31 ekspedisjonssteder i Agder, Vestfold og Telemark, samt Rogaland.
12. mars 2013 inngikk Sparebanken Sør en intensjonsavtale med Sparebanken Pluss om å fusjonere de to bankene. Avtalen ble behandlet i juni 2013 og ble gjeldende fra 1. januar 2014. Finansdepartementet gav i vedtak av 15. november 2013 tillatelse til sammenslåingen. Virksomheten ble videreført under navnet Sparebanken Sør.
Sparebanken Sør eier eiendomsmeglerselskapet Sørmegleren. Sørmegleren har pr. 1 mai 2019 16 avdelingskontorer i området mellom Farsund i vest, Porsgrunn i øst, Mandal i sør og Hovden i nord. Banken har også eierandeler i Frende Forsikring, Norne Securities og Brage Finans. 

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sparebanken Sør – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
World Union for Progressive Judaism

World Union for Progressive Judaism (WUPJ) er en paraplyorganisasjon for reformjødiske, liberale, progressive og rekonstruksjonistiske bevegelser innen jødedommen. Organisasjonen er aktiv i 42 land med mer enn 1200 tilknyttede synagoger og over 1,7 millioner medlemmer. Det er den største verdensomspennende organisasjonen innen jødedommen.
WUPJ ble grunnlagt i London i 1926, flyttet sitt hovedkvarter til New York i 1959 og til Jerusalem i 1973. 


== Eksterne lenker ==
World Union for Progressive Judaism
Hochschule für die Wissenschaft des Judentums

Hochschule für die Wissenschaft des Judentums var en tysk høyskole for jødiske studier. Den ble grunnlagt 6. mai 1872 i Berlin. Til grunnleggerne hørte Ludwig Philippson. Fra 1883 til 1922 hadde den navnet Lehranstalt für die Wissenschaft des Judentums. 
Høyskolens forløper var Verein für Cultur und Wissenschaft der Juden med tidsskriftet Wissenschaft des Judentums. Dens formål var å fremme vitenskapelig forskning om jødedommen og være tilgjengelig for alle studenter uten hensyn til tro. I tiden som fulgte ble høyskolen likevel utviklet i retning vitenskapelig utdannelse av rabbinere og religionslærere.
Blant berømte lærere kan særlig nevnes: Chanoch Albeck, Leo Baeck, Eduard Baneth, David Cassel, Hermann Cohen,  Ismar Elbogen,  Ismar Freund, Pinkus Fritz Frankl, Abraham Geiger, Julius Guttmann, Israel Lewy, Leopold Lucas, Sigmund Maybaum, Joel Müller, Friedrich Ollendorf, Martin Schreiner, Chajim Steinthal, Eugen Täubler, Harry Torczyner, Max Wiener og  Abraham Schalom Yahuda. 
Under det nasjonalsosialistiske diktaturet ble det opprettet videreutdannelseskurs for jødisk sosialarbeid. Et forsøk på å flytte høyskolen til London mislyktes. 19. juli 1942 ble høyskolen stengt og det verdifulle inventaret beslaglagt. 
Høyskolens tidligere bygning i Tucholskystrasse 9 ble senere kjøpt av Zentralrat der Juden in Deutschland og åpnet 19. april 1999 som Leo-Baeck-Haus.
I 1999 åpnet også Abraham-Geiger-Kolleg med sete i Potsdam, som ser seg som etterfølger etter høyskolen.
As Time Goes By

As Time Goes By kan sikte til:
TV og film

As Time Goes By (TV-serie), en britisk situasjonskomedie Musikk

«As Time Goes By», en opprinnelig musikalsang skrevet av Herman Hupfeld i 1931, men særlig kjent fra filmen Casablanca.
As Time Goes By (Bryan Ferry-album), et album fra 1999 av den britiske sangeren Bryan Ferry, oppkalt etter ovennevnte filmmelodi
As Time Goes By (Carpenters-album), et album av 1970-talls-duoen The Carpenters utgitt i 2004
Oppdal Idrettslag

Oppdal Idrettslag (stiftet i 1900) er et idrettslag fra Oppdal i Trøndelag. Klubben er mest kjent som skiklubb med aktivitet innen langrenn og alpint, men har også grupper for fotball og håndball.
Klubbens gruppe for alpint kaller seg Oppdal Alpin. Den første verdenscupvinner i alpine grener fra Norge, Erik Håker, representerte Oppdal.


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Oppdal Fotball
As Time Goes By (Bryan Ferry-album)

As Time Goes By er et album av den britiske sangeren Bryan Ferry, utgitt i 1999. Dette er et tvers igjennom nostalgisk album, der Ferry henter fram og gir sin tolkning av et knippe klassikere fra 1930-tallets ballroommusikk. Tittelsporet er Herman Hupfields kjente melodi fra filmen Casablanca med Humphrey Bogart og Ingrid Bergman. Plata avrundes med Kurt Weills «September Song».
Ferry akkompagneres av et lite kapell med strykere, blåsere, harpe, piano, gitar, bass og slagverk.


== Sporliste ==
«As Time Goes By» (Herman Hupfield) – 2:35
«The Way You Look Tonight» (Dorothy Fields/Jerome Kern – 3:33
«Easy Living» (Ralph Rainger/Leo Robin) – 2:14
«I'm in the Mood for Love» (Dorothy Fields/Jimmy McHugh) – 4:20
«Where or When» (Lorenz Hart/Richard Rodgers) – 3:20
«When Somebody Thinks You're Wonderful» (Harry Woods) – 3:00
«Sweet and Lovely» (Gus Arnheim/Jules LeMare/Harry Tobias) – 3:10
«Miss Otis Regrets» (Cole Porter) – 2:44
«Time on My Hands» (Harold Adamson/Mack Gordon/Vincent Youmans) – 3:01
«Lover Come Back to Me» (Oscar Hammerstein d.y./Sigmund Romberg) – 2:51
«Falling in Love Again» (Frederick Hollander/Sammy Lerner) – 2:27
«Love Me Or Leave Me» (Walter Donaldson/Gus Kahn) – 2:42
«You Do Something to Me» (Cole Porter) – 2:46
«Just One of Those Things» (Cole Porter) – 2:44
«September Song» (Maxwell Anderson/Kurt Weill) – 3:00


== Personell ==
Bryan Ferry – vokal, synthesizer
Phil Manzanera – gitar
Nils Solberg – gitar
Andy Newmark – trommer
John Sutton – trommer
Alan Barnes – klarinett, tenorsaksofon
Nicholas Bucknail – klarinett
Wilfred Gibson – fiolin
Bob Hunt – trombone
Chris Laurence – bass
Anthony Pleeth – cello
Frank Ricotti – perkusjon
Enrico Tomasso – trompet
Hugh Webb – harpe
Gavyn Wright – fiolin
Peter Lale – bratsj
Boguslaw Kostecki – fiolin
Jose Libertella – bandoneon
Luis Stazo – bandoneon
Paul Clarvis – trommer
Philip Dukes – bratsj
Colin Good – piano
Anthony Pike – klarinett
Jim Tomlinson – klarinett, altsaksofon
Richard Jeffries – bass
Malcolm Earle Smith – trombone
Abraham Leborovich – fiolin
Robert Fowler – klarinett
Martin Wheatley – banjo
Timothy Lines – klarinett
David White – klarinet
David Woodcock – fiolin
Cynthia Millar – ondes Martenot


== Eksterne lenker ==
(en) As Time Goes By på Discogs 
(en) As Time Goes By på MusicBrainz
Oberlandesgericht Stuttgart

Oberlandesgericht Stuttgart er en av den tyske delstaten Baden-Württembergs to Oberlandesgerichte (høyesterett på delstatsnivå). Den andre er Oberlandesgericht Karlsruhe.
Den har sete i Stuttgart og har ansvar for den württembergske delen av delstaten. For enkelte særlig alvorlige straffesaker har domstolen likevel ansvar for hele delstaten.
Domstolens avgjørelser kan ankes til Bundesgerichtshof, føderal høyesterett. 
Domstolens historie går tilbake til Württembergische Hofgericht, tidligst nevnt i 1460, som ble opprettet gjennom en traktat mellom Baden og Württemberg. 


== Eksterne lenker ==
Oberlandesgericht Stuttgart
Burn (energidrikk)

Burn er en energidrikk som blir markedsført i flere land av Monster, og lansert i Norge i 2006. Drikken inneholder 35 gram sukker og 80 milligram koffein per 250 mililiter drikke. Produktet er tilgjengelig i bokser med innhold på 250 mililiter, 335 mililiter og 500 mililiter. Høsten 2009 kom Burn med to nye varianter: Burn Juiced, en blanding av tropisk juice og Burn, og Burn på 500 ml boks med mer koffein.
Drikken inneholder så mye koffein at noen butikker i Norge selger det med aldersgrense. Det har også blitt laget en Burn uten kalorier og sukker.


== Varianter ==
Burn Original 250 ml flaske, 250 ml flaske og 500 ml boks (kun 500 ml i Norge)
Burn Mokka Juiced 500 ml (kun 250 ml i Norge og Danmark) (sluttet å produsere i Norge)
Burn Juiced Berry (Bare i Norge og Danmark) (sluttet å produsere i Norge)
Burn Juiced med tropisk juice (sluttet å produsere)
Burn Day Taste of apple, kiwi and blue agave (sluttet å produsere)
Burn Sugarfree
Burn Lemon Ice (sluttet å produsere)
Burn Passion (sluttet å produsere)
Burn Apple Kiwi
Burn Mango (2018)
Burn Sour Twist (2019)
Burn Peach (2020)
Burn Raspberry (2021)


== Ingredienser ==
Burn inneholder

Dekstrin
Antioksidanter
Vitamin B
Glucuronolakton
Arginin
Ginseng
Guarana
Koffein
Taurin
Vann


== Næringsinnhold ==


== Salg ==
Dette er en liste som viser hvor i verden Burn selges:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Burn (energy drink) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Søre Ål Idrettslag

Søre Ål Idrettslag (Søre Ål IL) er et idrettslag fra Lillehammer. Klubben ble stiftet i 1944, og har sine hovedaktiviteter langrenn, hopp og kombinert. 
Laget ble opprinnelig stiftet 10. mars 1927, under navnet Søre Ål Skilag. Omstendigheter under 2. verdenskrig (illegal idrett, m.m.), førte til at laget ble
stiftet på nytt i 1944 med navnet Søre Ål idrettslag (ski og orientering).
Laget har også en birkebeinergruppe som hovedsakelig trener sammen med Birkebeinerrennet som mål.
Langrennsløperen Brit Pettersen Tofte representerte Søre Ål IL. Det samme gjør kombinertløperen Mikko Kokslien og skihopperen Robert Johansson.


== Eksterne lenker ==
klubbens nettsider
This Year’s Model

This Year's Model er et album fra 1978 av den britiske sangeren Elvis Costello. Det var hans andre album, og det første med gruppa The Attractions. I 2003 kom albumet på 98.-plass på musikkmagasinet Rolling Stones liste over «Tidenes 500 beste album».Albumet ble utgitt i en rekke ulike varianter i forskjellige geografiske områder, med ulikt bilde på cover og med varierende sporliste. F.eks. finnes Watching the Detectives på den skandinaviske utgaven.


== Sporliste (original LP) ==
 Alle sanger skrevet av Elvis Costello når ikke annet er oppgitt.


=== Side 1 ===
«No Action» – 1:58
«This Year's Girl» – 3:17
«The Beat» – 3:45
«Pump It Up» – 3:14
«Little Triggers» – 2:40
«You Belong to Me» – 2:22


=== Side 2 ===
«Hand in Hand» – 2:33
«(I Don't Want to Go to) Chelsea» – 3:07
«Lip Service» – 2:36
«Living in Paradise» – 3:52
«Lipstick Vogue» – 3:29
«Night Rally» – 2:41


=== Bonusdisk på dobbelt-CD fra 2002 ===
«Big Tears» – 3:12
«Crawling to the USA» – 2:55
«Running Out of Angels» (demoversjon) – 2:05
«Greenshirt» (demoversjon) – 2:22
«Big Boys» (demoversjon) – 3:00
«You Belong to Me» (alternativ versjon) – 1:55
«Radio Radio» (alternativ versjon) – 3:01
«Neat Neat Neat» {Brian James) (live) – 3:16
«Roadette Song» (Ian Dury, Russell Hardy) (live) – 5:40
«This Year's Girl» (alternativ versjon) – 2:09
«(I Don't Want to Go to) Chelsea» (alternativ versjon) – 3:00
«Stranger in the House» (alternativ versjon) – 4:15


== Besetning ==
Elvis Costello – gitar, vokal
Steve Nieve – piano, orgel
Bruce Thomas – bass
Pete Thomas – trommer


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) This Year's Model på Discogs 
(en) This Year's Model på MusicBrainz 
(en) This Year's Model på AllMusic
Last Train Home (Lostprophets)

Last Train Home er den andre singlen fra Lostprophets sitt andre studioalbum Start Something. Last Train Home er den mest berømte sangen fra Lostprophets, den kom på Top 1 på Modern Rock Tracks og er den eneste av Lostprophets sanger som har kommet på top 1. Last Train Home er den sangen som har blitt mest spilt mest på MTV og på Radioen
Sangen var på spillet NFL Street.


== Sporliste ==


=== C.D. 1 ===
"Last Train Home"
"Cry Me A River" (demo)


=== C.D. 2 ===
"Last Train Home"
"Last Train Home" (Musikkvideon)
"Last Train Home" (Hvordan de lagde Musikkvideon)


=== C.D. 3 ===
"Last Train Home
"Last Train Home" (Demo)
"The Politics Of Emotion"


=== Vinyl ===
"Last Train Home"
"Shinobi vs. Dragon Ninja" (Acoustic)


=== EP version ===
"Last Train Home"
"The Politics Of Emotion"
"Cry Me A River" (cover)
"Shinobi vs. Dragon Ninja" (Acoustic)
"Last Train Home" (Demo)
Theo Brün

Theo Brün (født 18. september 1885 i Hamm, Westfalen, død 4. august 1981) var en tysk maler og grafiker. Han var en av mange kunstnere som havnet på nazi-regimets liste over «entartete kunstnere» i 1937. To skulpturer ble beslaglagt og registrert.Han studerte kunst ved akademiene i Paris og München omkring 1911, og hadde sin første «ordentlige» utstilling i 1914 sammen med Christian Rohlfs og Walter Bötticher i Hagen. I 1920 begynte han å lage tresnitt. Han var med som stifter av kunstgruppen Hagenring i 1924, og hadde studieopphold i Paris 1928. Brün ble erklært entartet i 1937. Han hadde et nytt studieopphold i Chartres og Paris i 1955.
Brün døde i 1981. Flere gallerier og museer har hatt retrospektive og minneutstillinger.


== Referanser ==
Moderkors

Moderkors (Ehrenkreuz der deutschen Mutter, også kalt Mutterkreuz) er en utmerkelse ifra det tredje rike.


== Historie ==
Korset ble utgitt 16. desember 1938 som en del av Adolf Hitlers initiativ for å øke veksten av den ariske populasjon. Kun kvinner av ren arisk slekt kunne motta utmerkelsen. Korsene ble utdelt årlig den 12. august (Hitlers mors bursdag) og på den andre søndagen i mai (morsdagen). Korset kom i 2 utgaver, type 1 og type 2.
Korset kom i tre klasser:

Gull – for 8 eller flere barn
Sølv – for 6 eller 7 barn
Bronse – for 4 eller 5 barn


== Design ==
Normalt brukte nasjonalsosialistene malteserkors, men dette er forlenget i bunnen og dermed et latinsk kors. På advers er armene på korset dekket av blå emalje med en hvit emaljestripe ytterst. I senter er en ring med setningen: «DER  DEUTSCHEN MUTTER» (den tyske mor) rundt et sort hakekors som har hvit bakgrunn. På revers på type 1 står inskripsjonen «Das Kind adelt die Mutter» og Hitlers signatur, og på type 2 står det datoen «16. Dezember 1938» og signaturen til Hitler. 
Korsene har blått band med 2 hvite striper på sidene, og kom også som miniatyrutgaver.


== Bilder ==

		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Cross of Honor of the German Mother – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Das Mutterkreuz
Wake Up (Make a Move)

Wake Up (Make a Move) er den tredje singlen fra Lostprophets sitt andre studioalbum Start Something. Sangen fikk ikke like bra kritikk som Last Train Home.
Lostprophets og plateselskapet kranglet om hvis Wake Up (Make a Move) skulle bli en singel, fordi plateselskapet ville at I Don't Know skulle bli en singel, men etter hvert fikk Lostprophets ønske sitt og Wake Up (Make a Move) ble en singel.
Lostprophets pleier ikke og spille sangen Wake Up (Make a Move) på konserter for den ble aldri så veldig populær sånn som deres andre sanger. Men de pleier og spille To Hell we Ride og We Still Kill The Old Way, så man har ikke en sikker grunn for at de ikke spiller sangen på konserter.


== Sporliste ==


=== C.D. 1 ===
"Wake Up (Make A Move)"
"Wake Up (Make A Move)" (Live)


=== C.D. 2 ===
"Wake Up (Make A Move)"
"Holding on"


=== Vinyl ===
"Wake Up (Make A Move)"
"Start Something" (Live)
Nyiragongo

Nyiragongo er en aktiv vulkan i Den demokratiske republikken Kongo (tidligere Zaire). Det befinner seg i Virunga nasjonalpark 20 km nord for Kivusjøen i Riftdalen.
Fjellet er en stratovulkan og måler 3470 moh. Nyiragongo er kjent for å ha en lavasjø som er stort sett permanent. 
I 1977 hadde denne kratersjøen steget høyt og toppen av vulkanen raste sammen, noe som førte til en kraftig strøm av lava. Dette førte til store ødeleggelser og flere mennesker omkom.
Vulkanen hadde et kraftig utbrudd i januar 2002. En 200-1000 meter bred lavastrøm nådde provinshovedstaden Goma, dekket den nordlige delen av byens internasjonale flyplass, og rant ut i Kivusjøen. 400.000 mennesker var blitt evakuert. Likevel omkom 45 personer av kvelning eller ved at bygninger raste sammen. 4.500 bygninger ble ødelagt.Etter utbruddet var det flere større jordskjelv i omtrent tre måneder, noe som førte til skader på bygninger.
Nabofjellet Nyamuragira hadde utbrudd seks måneder senere. Nyiragongo er fortsatt aktiv, med en ny lavasjø dannet i krateret.


== Referanser ==
Rudolf Belling

Rudolf Edwin Belling (født 26. august 1886 i Berlin, død 9. juni 1972 i Krailling nær München) var en tysk billedhogger og designer. 
Bellings ekspresjonistiske skulpturer var sterkt påvirket av kubismen på 1920-tallet, og ble stemplet som entartete kunst av de tyske nazistene i 1933.Fire skulpturarbeider ble beslaglagt.Han flyttet derfor til Istanbul i Tyrkia i 1936 der han ble professor i billedhuggerkunst ved universitetet og utformet flere monumenter. Han bodde og arbeidet i Tyrkia fram til 1966. Bellings stramme formspråk ble etter hvert mer tradisjonelt klassisk-naturalistisk, selv om han også fortsatte med reint abstrakte arbeider.

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rudolf Belling – Olympedia 
(en) Rudolf Belling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
Biografisk tidlsinje (på tysk)
Eksempler på Bellings tidlige ekspresjonistiske skulpturer
Boomtown Rats

The Boomtown Rats, er en rockegruppe fra Dún Laoghaire, rett utenfor Dublin i Irland. Gruppen ble dannet av vokalisten Bob Geldof i 1975, men allerede året etter flyttet de til London og ble en del av den begynnende new wave-retningen. De slo igjennom i 1978 med singlen «Like Clockwork» og albumet A Tonic for the Troops. Deres mest kjente sang er «I Don't Like Mondays» fra 1979, som en kommentar til forbrytelsen begått av Brenda Ann Spencer samme år.


== Album ==
1977 – The Boomtown Rats
1978 – A Tonic For The Troops
1979 – The Fine Art Of Surfacing
1981 – Mondo Bongo
1982 – V Deep
1984 – In The Long Grass
2020 – Citizens of Boomtown


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Boomtown Rats – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Fairey Battle

Fairey Battle var et britisk en-motors lett bombefly bygget av Fairey Aviation mot slutten av 1930-tallet for Royal Air Force. Fairey Battle ble drevet av samme Rolls-Royce Merlin som gav Supermarine Spitfire dets overlegne egenskaper, men Fairey Battle var for tungt, med en besetning på tre mann og bombelast.
Under slaget om Frankrike i 1940 led flyet svært store tap mot Luftwaffes jagerfly og ble etterhvert trukket tilbake fra aktiv tjeneste.


== Spesifikasjoner ==


== Litteratur ==
Balous, Miroslav. Fairey Battle Trainer. Letectví a kosmonautika. 2014, tall 3, s. 30-31, ISSN 0024-1156.


== Eksterne lenker ==
Wings Palette-fargelegging