jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jurij II av Russland

Jurij II Vsevolodovitsj (russisk: Юрий II Всеволодович; født 3. desember 1188, død 11. mars 1238) var en russisk fyrste. Han var storfyrst av byen Vladimir, og dermed leder for fyrstedømmet Vladimir-Suzdal. Han regjerte første gang 1212–1216, da han ble beseiret av broren Konstantin I, og annen gang 1218 til sin død.
Jurij var sønn av Vsevolod III og Maria Sjvarnovna.
Jurij var kjent for sine felttog mot Volga-Bulgaria, og grunnla blant annet Nizjnij Novgorod som en festning mot volgabulgarerne.
Under mongolenes invasjon av Russland møtte Jurij mongollederen Batu Khan i slaget ved Sit i 1238. Slaget endte i katastrofe for russerne, da Jurij falt og russernes hær ble utslettet.


== Referanser ==
Hanekammen

Hanekammen er et grensefjell mellom Stryn og Jølster kommuner i Sogn og Fjordane. Det har en høyde på 1 651 meter over havet. Det er et populært skifjell om vinteren.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Skjerdingdalsbreen

Skjerdingdalsbreen er en isbre på Strynefjellet i Stryn og Stranda kommuner. Det høyeste punktet på breen ligger på 1 651 meter over havet. Breen drenerer både til Geirangerelva og til Otta.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Norges isbreer
Grønhøi

Grønhøi er et fjell i Lesja kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 651 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Skavlaklørne

Skavlaklørne er et fjell i Aurland kommune i Vestland. Det har en høyde på 1 637 meter over havet.
Rundt en kilometer sørvest for Skavlaklørne ligger en navnløs topp på 1 650 moh. og primærfaktor 60 meter.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Julsennuten

Julsennuten er et fjell i Ål kommune i Viken. Det har en høyde på 1 654 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Litlehesten

Litlehesten eller Gjølbottstinden er et fjell i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 575 meter over havet. Litlehesten ligger på sørsiden av Gjølbotnen og er en rundt 500 meter lang utløper fra fjellryggen Hesten, som strekker seg nærmere tre kilometer på øst- og nordsiden av Gjølbotnen.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Hornflågan

Hornflågan er et fjell helt nordøst i Nord-Fron kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 650 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Almanakkforlaget

Almanakkforlaget er et privat forlag og et markedsnavn for Emil Moestue AS. 2. april 1912 undertegnet Emil Moestue AS en kontrakt med Det akademiske kollegium ved Universitetet i Oslo om produksjon og utgivelse av Almanakk for Norge fra og med 1913-årgangen. Denne eneretten hadde Emil Moestue as helt frem til 1987, da Stortinget opphevet eneretten.Almanakkforlaget samarbeider med Ajasto i Finland og Almanacksförlaget i Sverige om utgivelse av almanakker og kalenderprodukter. Forlaget har to registrerte varemerker, 7.sans og Aplan.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Almanakkforlaget
Lárus Ýmir Óskarsson

Lárus Ýmir Óskarsson (født 3. mars, 1949 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.


== Biografi ==
Óskarsson studerte filosofi, psykologi og filmhistorie før han studerte ved den nasjonale filmskolen i Sverige mellom 1976 og 1978.
Fra 1979 til 1982 jobbet han som sceneregissør i Island og laget Our Daily Bread for fjernsyn.
I 1982, returnerte Óskarsson til Sverige der han skapte sin debut The Second Dance, som konstaterte hans «Polanski-liknende» syn på folk og steder.
Óskarsson reiste tilbake til Island på slutten av 80-tallet og filmet Rust.


== Filmografi ==
1978 – Caged Bird  (Barfägeln, kort)
1979 – Our Daily Bread  (Drottinn blessi heimilið, Islandsk TV)
1983 – The Second Dance  (Andra dansen, Sverige)
1984 – Stalin Is Not Here  (Stalin er ekki hér, Islandsk TV)
1985 – The Frozen Leopard  (Den frusna leoparden, Sverige), Poet of Things (Skáld hlutanna, Islandsk TV)
1986 – The Eye of the Horse  (Hästens öga, Svensk TV)
1990 – Rust (Ryð)


== Eksterne lenker ==
(en) Lárus Ýmir Óskarsson på Internet Movie Database 
(sv) Lárus Ýmir Óskarsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Lárus Ýmir Óskarsson på Filmdatabasen 
(da) Lárus Ýmir Óskarsson på Scope 
(fr) Lárus Ýmir Óskarsson på Allociné 
(en) Lárus Ýmir Óskarsson på AllMovie 
(en) Lárus Ýmir Óskarsson hos The Movie Database
Andipsara

Andipsara (gresk: Αντίψαρα) er en liten gresk øy i Egeerhavet som hører til de nordegeiske øyene. Den ligger nordvest for øya Khíos og like vest for den større øya Psará (som dens navn er avledet fra). Øya hører til kommunen Psará i periferienheten Khíos.
Det står bare et fåtall med hus på Antipsara og per folketellingen i 2011 var det kun fire innbyggere på øya. De geografiske forholdene gjør at det ikke er mulig å gå i land på øya på nord- eller vestsiden. Det er spor av bosetning fra både gresk antikk tid og i romersk tid. Under det muslimske og osmanske overherredømmet fungerte øya som en havn. I dag går det turistturer til øya fra Psará i sommermånedene. Den lille kirken til Sankt Johannes (Άγιος Ιωάννης) på østsiden blir i august måned besøkt av pilegrimer.
Øya er rugeplass for toppskarv (Phalacrocorax aristotelis), eleonorafalk (Falco eleonorae), gulnebblire (Calonectris diomedea), og levantlire (Puffinus yelkouan).


== Eksterne lenker ==
(en) Antipsara Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verrasundet

Verrasundet er en 22 kilometer lang fjordarm av Trondheimsfjorden som strekker seg sørvestover fra Beitstadfjorden i kommunene Steinkjer, Indre Fosen og Inderøy i Trøndelag.Fjorden har innløp mellom Skjelstad i vest og Finnsvika i øst. Verrastranda ligger på vestsiden like innenfor innløpet. En rekke bruk ligger utover fjorden på vestsiden, som Bolmset, Stavrem og Vølset. Sør for Vølset, på andre siden av fjorden ligger Hindberg. Omtrent halvveis inn i fjorden stikker Hovdklumpen (lokalt: Høgklompen) ut i fjorden fra østsiden. Fjorden er her på det smaleste, cirka 200 meter, og sundet forbi neset blir kalt Trongsundet. Ytterst (dvs. lengst vest) i fjorden ligger Verrabotn med Fines kirke.
Fra gammelt av sier man «utover» mot fjordbunnen (Verrabotn) og «innover» om retningen inn i landet mot Innherred. 
720Fylkesvei 720 går langs hele vestsiden av fjorden, mens Fv191Fylkesvei 191 går langs deler av østsiden.


== Referanser ==
DS «Lofoten» (1884)

Denne artikkelen omhandler dampskipet fra 1884. For andre skip med samme navn, se «Lofoten» (skip).DS «Lofoten» (kallesignal JTGH) var et kombinert laste- og passasjerskip (kystruteskip) som ble overlevert Vesteraalens Dampskibsselskab (VDS) i 1884. Skipet ble bygd ved Akers mekaniske verksted i Oslo og kostet 160 000 kroner. DS «Lofoten» gikk i kystrute mellom Vesterålen og Bergen, og i perioden 1893 til 1903 var skipet reserveskip i hurtigruten for DS «Vesteraalen». I 1912 brøt det ut brann ombord, og skipet ble totalskadet og senere kondemnert.


== Historie ==
Skipet ble sjøsatt 22. juli 1884 og overlevert senere samme år. DS «Lofoten» ble etter overleveringen satt inn på ruten Bergen – Vesterålen som kombinert passasjer- og lasteskip. 9. september 1885 grunnstøtte hun ved Haugsnes i Bø i Vesterålen. Skipet ble trukket av grunnen og reparert i Trondheim for 69 000 kroner.


=== I hurtigruten ===
I 1893 fikk Vesteraalens Dampskibsselskab kontrakt med staten på å drive hurtigrutetrafikk med ukentlige avganger mellom Trondheim og Hammerfest. For å oppfylle kontrakten ble DS «Lofoten» satt inn som reserveskip på ruten fra starten i 1893 til 1903. I 1896 grunnstøtte hun ved Agdenes og sank. Skipet ble hevet og slept til Trondheim hvor hun ble reparert og samtidig forlenget med 5,4 meter. Ved siden av rollen som reserveskip i hurtigruten og innsatsen i kystruten mellom Bergen og Vesterålen, gikk DS «Lofoten» i sommerrute til Svalbard fra 1886 til 1912. I 1903 ble oppgaven som reserveskip i hurtigruten overtatt av DS «Andenæs», og DS «Lofoten» fortsatte i kyst- og nordsjø-trafikk. I august 1912 brøt det ut brann ombord, og skipet ble så sterkt skadet at det senere ble kondemnert.


== Skipet ==
I 1907 var DS «Lofoten»s tonnasje 425,94 bruttoregistertonn og 299,87 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en tosylindret compound dampmaskin med arbeidstrykk 80 psi, bygd ved Akers mekaniske verksted. Oppgitt ytelse var 250 ihk (indikerte hestekrefter), og 53 nhk (nominelle hestekrefter), noe som ga en toppfart på 9 knop. Skroget var bygd i jern, og hun var sertifisert for 165 passasjerer i kystfart, 40 passasjerer i europeisk fart, og 285 passasjerer i lokalfart.


== Se også ==
Liste over hurtigruteskip


== Litteratur ==
Mike Bent – Coastal Express: The Ferry to the Top of the World (engelsk) (side 49). Conway Maritime Press Limited, 1987. ISBN 0 85177 446 6
Aarbog for Norges handelsmarine 1907 (side 148) - Sjøfartskontoret, Kristiania 1908. (no) BIBSYS objektid: 920739016


== Eksterne lenker ==
Tysk side om hurtigrutene Besøkt 11. november 2008
Mike Bents hurtigrutesider – DS Lofoten (engelsk) Besøkt 11. november 2008
Cage Warriors

Cage Warriors Fighting Championship (CWFC), også kjent som Cage Warriors, er en arrangør av kamper innen MMA-kampsport, siden år 2002. Eierselskapet holder til i Storbritannia.
Mange store navn i MMA har konkurrert tidligere i Cage Warriors, som senere har signert for UFC som blant annet tidligere tittelholdere Conor McGregor og Michael Bisping. Mange nordmenn har også konkurrert i Cage Warriors, flere av dem har konkurrert for tittelbeltet i sin vektklasse. Kjente utøvere som Marthin Hamlet, Thomas Robertsen, Thomas Hytten, Mohsen Bahari, Kenneth Bergh, Jakob Løvstad, Alexander Jacobsen, Aron Jahnsen, Simeon Thoresen og Jack Hermansson har hatt sine kamper i Cage Warriors.
Beitstadfjorden

Beitstadfjorden er den innerste fjordarmen av Trondheimsfjorden i kommunene Steinkjer, Inderøy og Indre Fosen.  Fjorden har en lengde på 28 km fra sørvest til nordøst, og en bredde på 6–8 km. Den delen av fjorden som ligger øst for Stornesøra og Hammer i Sør-Beitstad heter Steinkjerfjorden. 
Fjorden har innløp via Skarnsundet i sør og strekker seg nordøstover til sentrum av Steinkjer. Helt i vest går fjordarmen Verrasundet sørover til Verrabotn, mens armen Beitstadsundet strekker seg nordover til Hjellbotn og Vellamelen i nord.I Inderøy ligger tettstedet Kjerknesvågen på sørsiden av fjorden. En annet sted i Inderøy er Breivika. I Verran ligger Follafoss på nordsiden av fjorden. 
Det sørsamiske navnet på fjorden ble notert av Qvigstad med grov lydskrift: bęistǫn šō̈ve.


== Samferdsel ==
Flere veier går langs fjorden, slik at det er mulig å kjøre rundt den. Med utgangspunkt i Steinkjer by med klokka vil veiene være: 

I øst: Europavei 6 går langs østsiden til Vist
I sør: Fylkesvei 761, Fv235, Fv229 og Fv231 til Letnes, veien forlater her fjorden og går via fylkesvei 755 til Skarnsundbrua. Fv1911 går videre i langs Skarnsundet og sørenden av Beitstadfjorden til Framverran der den forlater fjorden igjen og følger Verrasundet til Verrabotn der den møter fylkesvei 720.
I nordvest: Fylkesvei 720 følger fjorden i Verran fra Skjelstad via Follafoss til Vadaneset der den forlater fjorden og går langs vestsiden av Beitstadsundet og rundt Hjellbotn.
I nord: Fv289 følger østsiden av Beitstadsundet til Setervika der den følger fjorden igjen, Fv285 utgjør det siste stykket mellom Skjevik og Egge i Steinkjer.


== Referanser ==
Ymittos

Ymittos, også kalt for Hymettos/Hymettus (gresk Υμηττός) er en fjellkjede i Athenområdet øst i det sentrale Hellas. Fjellkjeden blir også kalt for Trellos eller Trellovouno («Galefjellet»), sannsynligvis etter franske kolonister på 1400- og 1500-tallet, som kalte fjellet Tres Long. Den har en høyde på 1 026 moh ved Evzonas og er 16 km langt mellom Athen og Saroniabukta og 6-7 km bredt fra øst til vest. I antikken var det høyeste punktet kalt for Megas Ymittos (Μέγας Ὑμηττός) og det sørlige Elattona (Ελάττονα) og Anydros Ymittos (Ἄνυδρος Ὑμηττός) (i dag Mavrovouni (Μαυροβούνι betyr «Svart fjell») og Kontra (Κόντρα)). Det var kjent for sin timianhonning. Marmor av god kvalitet har også blitt utvunnet fra fjellet siden antikken.
Rundt fjellet ligger kommunene Athen, Zografou, Kesariani, Vyronas, Ilisia (et område i Zografou), Ymittos, Ilioupoli, Argyroupoli, Elliniko, Glyfada, Voula og Vouliagmeni i vest, Varkiza, Vari, Markopoulo og Peania i øst, og Papagou, Kholargos, Agia Paraskevi, Gerakas og Glyka Nera i nord. Det meste av skogen på fjellet ligger i nord og mye av fjellet er steinete, avskoget og gresskledd.  Store deler består også av kalkstein.
Det store universitetsområdet til Athens universitet og Det nasjonale tekniske universitet ligger på vestsiden av fjellet. Urbane områder omringer nesten hele fjellet. Det går en vei til toppen av fjellet, men denne blir bare nyttiggjort av kjøretøy med spesiell tillatelse for å vedlikeholde kommunikasjonstårnene som står der.
Man kan se nesten hele Athen, de østlige forstedene og den nye flyplassen fra fjelltoppen, i tillegg til fjellene Parnitha i nordvest, Penteli i nord og Egaleo i vest.


== Eksterne lenker ==
 Kart og flyfoto :
Gatekart: Gatekart fra Mapquest, MapPoint Arkivert 9. februar 2007 hos Wayback Machine. eller Google
Satellittbilder: Google – bilde dog ikke tilgjengelig ennå
Beitstadsundet

Beitstadsundet er en fjordarm av Trondheimsfjorden som går nordover fra Beitstadfjorden og inn til Vellamelen ved Hjellbotn.  Fjorden har en lengde på 13 kilometer og ligger i Steinkjer kommune i Trøndelag. 
Fjorden har innløp mellom Ramberg i vest og Setervika i øst. Fjorden strekker seg nordover til Malm, kommunesenteret i tidligere Verran kommune som ligger på vestsiden av fjorden. Ved Malm svinger fjorden skarpt nordøstover. Fjorden er cirka 300–600 meter bred, men ved Hjellbotn blir den langt bredere. Hjellbotn er på det meste 3,5 kilometer fra øst til vest, men bare 1 til 1,2 kilometer fra innløpet i sør og nordover.I 2020 åpnet Beitstadsundbrua på fylkesvei 17 som går over Beitstadsundet like vest for Hjellbotn.


== Referanser ==
Vestre Lysene

Vestre Lysene er et fjell i Larvik kommune i Vestfold og Telemark. Den har en høyde på 501 meter over havet og er det 22. høyeste fjellet i Vestfold av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Vestfold


== Referanser ==
Þorsteinn Jónsson

Þorsteinn Jónsson (født 6. desember, 1946 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.


== Biografi ==
Þorsteinn Jónsson utdannet ved filmskolen FAMU i Praha, Tsjekkia i 1971.
Jónsson lagde flere filmer for Islandsk TV og jobbet som filmkritiker. Han produserte reklamefilmer for selskapet Kvikmynd.
I 1984 ble hans debutfilm The Atomic Station vist under Directors' Fortnight på Cannes-festivalen.
Jónsson har vært direktør i Det Islandske Film Fond og sjef i Det Islandske Regissør Laug.


== Filmografi ==
1966 – The Harbour (Höfnin, kortfilm), Jump (Hopp, featurette)
1974 – The Fish beneath the Stone (Fiskur undir steini, TV dokumentar)
1978 – Farmer (Bóndi, Dokumentar)
1981 – Dot, Dot, Comma, Dash (Punktur, Punktur, Komma, Strik)
1984 – The Atomic Station (Atómstöðin)


== Eksterne lenker ==
(en) Þorsteinn Jónsson på Internet Movie Database 
(sv) Þorsteinn Jónsson i Svensk Filmdatabas 
(da) Þorsteinn Jónsson på Filmdatabasen 
(fr) Þorsteinn Jónsson på Allociné 
(en) Þorsteinn Jónsson på AllMovie 
(en) Þorsteinn Jónsson hos The Movie Database
Vestpollen (Vågan)

Vestpollen er en fjordarm av Austnesfjorden på Austvågøya i Vågan kommune i Lofoten som strekker seg i underkant av 3 kilometer i vestlig retning fra innløpet ved Ørnvika i nord og på Sildpollneset i sør.E10 krysser over en fylling som deler fjorden. En 10 meter bred åpning lar vannet passere mellom den ytre del og den indre del som kalles Vestpolltjønna. Grenden Vestpollen ligger langs Europaveien på nordsiden. Fv888 går vestover langs Vestpolltjønna med en spredt gårdsbebyggelse. 


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Austnesfjorden

Austnesfjorden er en fjordarm av Vestfjorden på sørøstsiden av Austvågøya i Vågan kommune i Lofoten.
Fjorden har innløp mellom flyplassen på Helle (Nygårdsodden) i vest og holmen Barden i øst og strekker seg 13 kilometer nord-nordøstover til Laupstad. På vestsiden, fra nord, går Vestpollen, Sildpollen, Vatterfjorden og bukta Husvågen av, mens Austpollen går av Austnesfjorden i nordøst.E10 går langs en spredt bebyggelse på vestsiden til Laupstad og fortsetter nord over det smale eidet til bunnen av Sløverfjorden. Lokal vei på østsiden til den noe mindre bygda Liland.


== Se også ==
Sildpollnes kirke


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Vatterfjorden

Vatterfjorden er en fjordarm av Austnesfjorden på Austvågøya i Vågan kommune i Lofoten.
Fjorden har innløp mellom Eldhusodden i nord og Kobbneset i sør. Midt i munningen ligger Vatterøya. Herfra går den 1 kilometer vestover til en utfylling som E10 går over. En ca. 20 meter bred åpning lar vannet passere inn og ut av den indre delen, Vatterfjordpollen, som fortsetter 1,7 kilometer videre vestover.Vatterfjorden er en grend ved munningen på nordsiden.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Ken Read

Ken Read (født 6. november 1955 i Ann Arbor, Michigan) er en tidligere kanadisk alpinist.
Read vokste opp i Calgary. I 1970-årene utgjorde han sammen med Jim Hunter, Dave Irwin, Dave Murray og Steve Podborski de såkalte «Crazy Canucks».
7. desember 1975 vant Read sitt første renn i verdenscupen, utforrennet i Val-d’Isère. Dette var også den første utforseieren til en nordamerikansk alpinist i verdenscupens historie. Ti måneder senere, under OL 1976 i Innsbruck, ble han femtemann i utforrennet.
Seieren i Val-d’Isère ble etterfulgt av ytterligere fem seire, den siste på hjemmebane i Lake Louise i mars 1980. Sesongen 1979/80 ble Reads beste, da vant han tre renn og ble nummer 2 i utforcupen sammenlagt (bak Peter Müller). 
Fra 2002 til 2008 var Read president i Alpine Canada, det canadiske forbundet for alpin skiidrett.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ken Read – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ken Read – Olympics.com 
(en) Ken Read – Olympic.org 
(en) Ken Read – Olympedia 
(en) Ken Read – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ken Read – Canadian Olympic Committee 
(en) Ken Read – FIS (alpint) 
(en) Ken Read – ski-db.com
Austpollen (Vågan)

Austpollen er en fjordarm av Austnesfjorden på Austvågøya i Vågan kommune i Lofoten som strekker seg i underkant av 2 kilometer i øst-nordøstlig retning fra innløpet mellom Storneset, sør for Liland, i nord og Austavindsneset i sør.Det er ingen bebyggelse langs fjorden.
Fra Austpollen går det tursti til Trollfjordhytta, som tilhører Den Norske Turistforening, og videre til Trollfjorden i Hadsel kommune.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Valen (Bindal)

Valen er en fjordarm av Kjella på sørsiden av øya Austra i Bindal kommune i Nordland. Fjorden har innløp mellom Skjelveneset i nord og Hålopneset i sør og strekker seg 4 kilometer sørvestover inn til Bogen i bunnen av fjorden. Ved Bogen går Valastraumen videre sørover til Årsetfjorden i Nærøy kommune i Trøndelag.Fylkesvei 771 går langs nordsiden av fjorden.


== Referanser ==
Årsetfjorden

Årsetfjorden er en fjordarm av Lekafjorden i Nærøysund kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 14 kilometer nordøstover til Bogen og Valastraumen i bunnen av fjorden. Fjorden har innløp mellom Hestvikodden i øst og Gulholmen i vest og går først sørover under navnet Råsa. Ved Draglandsodden snur fjorden nordøstover. Her går også Gravvikvågen sørover til Gravvik. Fjorden går nordøstover på sørsiden av øya Austra. Midt inn i fjorden, på nordvestsiden, ligger gården Årset, som har gitt navn til fjorden.Helt innerst i fjorden går grensen mellom Nord-Trøndelag og Nordland, og en liten del av fjorden ligger også i Bindal kommune. Bogen er en grend på Austra i Nordland og her ligger Valastraumen, et smalt sund, som går nordover til fjordarmen Valen i Kjella. 
Fylkesvei 771 går langs østsiden av fjorden og krysser Valastraumen før den går videre nordover på Austra. På vestsiden av fjorden ligger Fv523


== Referanser ==
Lekafjorden

Lekafjorden er en fjord i Leka og Nærøysund kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 20 kilometer nordøstover langs østsiden av øya Leka. 
I sør starter fjorden som en fortsettelse av Risværfjorden mellom Edøyan i sør og Solsemholmen i nord. Fjorden går først østover mellom øya Dolma i sør og Madsøya i nord. Like øst for Dolma ligger Gulholmen og fra her går Årsetfjorden sørøstover, mens Lekafjorden snur nordøstover på østsida av Madsøya. Nord for Madsøya ligger Husby. Fra her går det ferje over til Sør-Gutvika på Austra i øst. Fjorden ender i nord mellom Skeisneset i vest og Stongsholmene i øst.DS «Europa» forliste her i 1927.


== Referanser ==
Kristín B. Pálsdóttir

Kristín B. Pálsdóttir (født 1948 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.


== Biografi ==
Kristín B. Pálsdóttir er en av pionerene innen moderne islandsk filmproduksjon for både TV og kino.
Hun ble opplært i Storbritannia, der regisserte hun forskjellige fjernsynsprogrammer fra 1974. Inkludert diverse kultur elementer som musikk, mangfoldige barneprogrammer og TV-dramaer.
Kristín var med å starte Umbi filmselskapet i 1983. Dette året regisserte hun Message to Sandra, en langfilm om en middelaldrende forfatter som ender opp med å nedprioritere boken som kan gi han sitt livs gjennombrudd, etter at han ansetter en ung vaskedame.
Siden 1982 har Kristín B. Pálsdóttir vært involvert i flere betydningsfulle filmer. Hun var blant annet assisterende regissør for filmen Under the Glacier i 1989 og Children of Nature i 1991. I tillegg har hun vært med å redigere lyd og bilde i en rekke flere produksjoner, men ikke kreditert for alle.
I sammenheng med West Nordic sin kortfilmserie i 1992, Northern Tales, regisserte Kristín det islandske bidraget This Horse is Mine. Hun var også assisterende regissør på to andre filmer, The Mother of the Sea (fra Grønland) og Hannis (fra Færøyene).


== Filmografi ==
1983 – Message to Sandra  (Skilaboð til Söndru)
1992 – Northern Tales segment: This Horse is Mine (Hestar og huldufólk, segment)


== Eksterne lenker ==
(en) Kristín Pálsdóttir på Internet Movie Database 
(en) Kristín Pálsdóttir hos The Movie Database
Adling

Adling er det å gi adelskap til noen som ikke er adelige. Adelskap kan tildeles for å gå i arv eller være begrenset til den adlede personens levetid. Adling kan medføre lovbestemte, i noen tilfeller arvelige, privilegier av økonomisk, sosial eller politisk karakter. I føydalistiske samfunn var det vanlig å gi slike titler sammen med et visst landområde som adelsholderen hadde råderett over. Adelskap kan også gi rett til  skattefrihet. Adling kan også innebære andre privilegier, slik som retten til å føre en bestemt tittel eller til å tiltales med en bestemt tiltaleform, en forrang framfor andre i rangrekkefølge, og i noen land også rett til å fylle bestemte embeter eller verv av sivil eller militær karakter. Noen former for adling i Storbritannia innebærer for eksempel at den adlede får rett til sete i Overhuset i nasjonalforsamlingen. I noen land medfører adling også heraldiske rettigheter til å utstyre våpenskjoldet med bestemte typer hjelmer eller til skjoldholdere. I nyere tid er det blitt vanlig å adle folk som en symbolsk hedersbevising.
Adling er i dag vanlig i Storbritannia, Nederland, Vatikanstaten og Spania i Europa og i Malaysia og Thailand i Asia. I Sverige var Sven Hedin den siste person som ble adlet. Det skjedde i 1902. I Norge ble kongens rett til adling opphevet av Stortinget i 1821. Utnevnelse til fortjenstorden, som St. Olavs Orden, innebærer ikke adling, selv om de laveste grader i mange ordener betegnes som ridder.


== Se også ==
Ridderslag


== Litteratur ==
Albert Fabritius: Danmarks Riges Adel, København 1946
Nils G. Bartholdy: «Adelsbegrebet under den ældre enevælde - sammenhengen med privilegier og rang i tiden 1660-1730», (dansk) Historisk Tidsskrift, 12. rekke bind V hefte 3, København 1971
Lars Løberg: «Norsk adel, hadde vi det?», Genealogen 2/1998, s. 29-32. Kilder Genealogi.no