jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alannah Myles

Alannah Myles (født 25. desember 1958 i Toronto) er en kanadisk sanger og låtskriver. 
I 1989 ga hun ut sitt selvtitulerte debutalbum Alannah Myles. Singlen Black Velvet fra albumet ble en verdenshit i 1990, og fikk en Grammy Award for beste «Best Rock Vocal Performance, Female».
I 2005 kom hun til semifinalen i den svenske Melodifestivalen, hvor hun sang sammen med det svenske bandet Kee Marcello's K2. «We Got It All» fikk få poeng og endte på syvendeplass av åtte sanger.


== Diskografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Alannah Myles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Alannah Myles på Internet Movie Database 
(en) Alannah Myles hos The Movie Database 
(en) Alannah Myles på Discogs 
(en) Alannah Myles på MusicBrainz 
(en) Alannah Myles på Spotify 
(en) Alannah Myles på Songkick 
(en) Alannah Myles på Last.fm 
(en) Alannah Myles på Genius — sangtekster 
(en) Alannah Myles på AllMusic 
Alannah Myles på Twitter 
Alannah Myles på Facebook 
Alannah Myles på YouTube 
Alannah Myles på Myspace
Alur (språk)

Alur er et nilosaharisk språk som snakkes alurfolket i Den demokratiske republikken Kongo og Uganda, av rundt 1 367 000 mennesker. Av disse lever 750 000 i Den demokratiske republikken Kongo og 617 000 i Uganda.


== Referanser ==
Beta-bølger

Beta-bølger er et begrep som brukes når vi omtaler hjerneaktivitetens frekvensspekter mellom 12 og 30 Hz. Når hjernen er innenfor dette frekvensspekteret har den en normal våken tilstand.
Alur

Alur kan bety:

Alur, et folk i Den demokratiske republikken Kongo og Uganda
Alur, språket deres
Alur, en by i AfghanistanAlur er også navnet på flere steder i India.
Kong Lavring

Kong Lavring var en folkrockgruppe fra Asker og Oslo, som ble dannet i 1974 av Per Ladegård og Jørn Erik Jensen. Sistnevnte hadde også en fortid i folkrockgruppa Folque. Bandets navn ble hentet fra eventyret om Lillekort.
Musikalsk var gruppen nært beslektet med Folque, og hadde de samme britiske forbildene som dem i band som Fairport Convention, Steeleye Span, og i artister som Bert Jansch, Martin Carthy og Richard Thompson. Repertoaret besto av norske folkeviser og folketoner arrangert for moderne, elektriske instrument, men de gjorde også bruk av tradisjonelle instrument som dulcimer, krumhorn og torader.
Besetningen på den første LP-en var Liv Nelle Solberg (sang, melodika), Jørn Jensen (sang, gitar, dulcimer, mandolin, krumhorn), Per Ladegård (gitar, mandolin, dulcimer), Geir Holmsen (bass) og Arne Hågensen (trommer). Produsent var Ingar Helgesen.
Da Geir Holmsen sluttet for å spille med Chipahua og Jon Eberson, ble han erstattet av Knut Ellevold. I tillegg kom også felespilleren Trond Villa med i en kort periode. Han var kamerat av Jørn Jensen fra Folque, men begge dro til Sverige og ble med i kvartetten Folk och Rackare.
På oppfølgeren Den 2den besto bandet av følgende medlemmer: Marit Jordbræk (sang), Petter Lindstad (trommer), Knut Ellevold (sang, bass), Per Ladegård (sang, gitar, mandolin, dulcimer), Lars Just Nilsen (blokkfløyter) og Tone Halling (sang, el-piano, el-spinett).
Andre som var med på innspilling av Den 2den er; Ann Modin (horn), Werner Johannessen (bassoon), Kirsti Corneliussen (langeleik), Svein Helge Birkeflet (piano) og Trond Villa (fele).


== Diskografi ==


=== Album ===
Kong Lavring (NorDisc NORLP 301, 1977 / Pan Records PACD 19, 2003). Produsert av Kong Lavring og Ingar Helgesen.
Den 2den (NorDisc NORLP 319, 1978 / Pan Records PACD 20, 2003). Produsert av Per Ladegaard.


=== Singler ===
«Langebergs låttn» / «Damen i radioen» (NorDisc NOR 7003, 1978). Produsert av Per Ladegaard.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kong Lavring på Discogs 
(en) Kong Lavring på MusicBrainz 
(no) Kong Lavring på Rockipedia 
(no) Diskografi med platecovere
Melitta Sollmann

Melitta Sollmann (gift: -Schack, født 20. august 1958 i Gotha, Thüringen), er en østtysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.
Sollmann vant en olympisk sølvmedalje i aking under Vinter-OL 1980 i Lake Placid. Hun kom på andreplass i konkurransen ener for damer, bak Vera Sosulja fra Sovjetunionen.
Sollmann ble verdensmester i aking to ganger, 1979 i Königssee og 1981 i Hammarstrand begge gangene i ener for damer.


== OL-medaljer ==
1980  Lake Placid -  Sølv i aking, ener damer  Øst-Tyskland


== Eksterne lenker ==
(de) Melitta Sollmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Melitta Sollmann – Olympedia 
(en) Melitta Sollmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Ingrīda Amantova

Ingrīda Amantova (født 21. juni 1960 i Cēsis, Cēsu fylke, Vidzeme i nåværende Latvia), er en sovjetisk tidligere aker fra det nåværende Latvia som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid og 1984 i Sarajevo.
Amantova vant en olympisk bronsemedalje i aking under Vinter-OL 1980 i Lake Placid. Hun kom på tredjeplass i ener for damer, bak sin landsmann Vera Sosulja og Melitta Sollmann fra Øst-Tyskland.


== OL-medaljer ==
1980  Lake Placid -  Bronse i aking, ener damer  Sovjetunionen.


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrīda Amantova – Olympedia 
(en) Ingrīda Amantova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(lv) Ingrīda Amantova – Latvias olympiske komité 
(en) Ingrīda Amantova – TheSports.org
San Giorgio Maggiore-basilikaen

San Giorgio Maggiore-basilikaen (italiensk: Basilica di San Giorgio Maggiore) er en basilika på San Giorgio Maggiore, en av øyene i Venezia. Kirken ble tegnet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Fasaden vender ut mot Bacino San Marco og er sammen med klokketårnet et landemerke sett fra Markusplassen.


== Historie ==
Den første kirken tilegnet Sankt Georg ble reist i det 8. og 9. århundre. I 982 ble øya gitt til benediktinerne, som grunnla som grunnla den tilstøtende klosteret. Den nåværende kirken ble bygget av Andrea Palladio som startet på oppdraget i 1565. Kirken er et av de mest kjente verkene til arkitekten fra Vicenza. Grunnstenen ble lagt i 1566, og i 1575 var veggene og basen til kuppelen ferdige. Kuppelen var ferdig i 1576 og koret i 1591. Andrea Palladio døde i 1580, og fasaden han hadde tegnet ble bygget av Vincenzo Scamozzi mellom 1597 og 1610.
Klokketårnet ble først bygget i 1467, men kollapset i 1774. Det nåværende tårnet, som er 75 m høyt, stammer fra 1791.


== Beskrivelse ==


=== Eksteriør ===

Den hvite fasaden er satt sammen av to deler. Den høyeste har en kolossalorden av fire søyler på høye sokler. Kolossalordenen er plassert utenpå en lavere, men bredere klassisk tempelfront. Denne dobbelte fasaden var Palladios løsning på å benytte den klassiske tempelfronten på en kristen kirke, med et høyt midtskip og lave sideskip. Helt siden Santa Maria Novella ble bygget var dette en problemstilling. Palladio benyttet selv denne løsningen også på fasaden til kirken San Francesco della Vigna som han bygget omtrent samtidig, også i Venezia.
Bernhard Glass

Bernhard Glass (født 6. november 1957 i Stapelburg, Nordharz, Landkreis Harz i Sachsen-Anhalt), er en østtysk tidligere aker som deltok i de olympiske vinterleker 1980 i Lake Placid.
Glass ble olympisk mester i aking under Vinter-OL 1980 i Lake Placid. Han vant konkurransen i ener for menn, foran italienske Paul Hildgartner og Anton Winkler fra Vest-Tyskland.


== OL-medaljer ==
1980  Lake Placid -  Gull i aking, ener menn  Øst-Tyskland.


== Eksterne lenker ==
(de) Bernhard Glass – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bernhard Glass – Olympedia 
(en) Bernhard Glass – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Stabsadjutant

Stabsadjutant er en militær grad som har forskjellig betydning i de land den brukes eller har vært brukt.


== Norge ==
Stabsadjutant er i Norge brukt om den yngste av offiseren i Generalstaben. Tidligere var også betegnelsen adjoint brukt.


== Sveits ==
Stabsadjutant er i Sveits en høyere underoffiser, den laveste av tre grader innen NATO-graderingen OR-9, den høyeste granden av ikke-offiserer. De to andre OR-9 gradene er Hauptadjutant og Chefadjutant.
Julehefte

Et julehefte er en publikasjon som utgis i forkant av jul. Siden julehefter ble vanlig på slutten av 1800-tallet, har det utkommet hefter med om lag 800 ulike titler og 20-30 000 ulike hefter. Mange har vært svært ulike i form, innhold og kvalitet. De fleste juleheftene som utkommer i dag, er tegneserier.
Julegave eller en liden samling av udvalgte Selskabs- og Drikkeviser ved norske Forfattere som utkom i Drammen i 1817 regnes for å være det første juleheftet som utkom i Norge. Julegaven for barnlige sind ble utgitt i 1845 var det første juleheftet for barn.


== Hefter med religiøst, kulturelt og sosialt innhold ==
Fra omkring 1800 ble det utgitt norske litterære julehefter. Disse var forsseggjorte og hadde gjerne forsider trykket i fire farger. Fortellingene som ble trykket i disse bladene ble ofte godt betalt. Utover 1900-tallet skrev mange norske forfattere tekster for juleheftene. Blant disse finner vi Jonas Lie, Alexander Kielland, Knut Hamsun, Sigrid Undset, Gabriel Scott, Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik Ibsen. Mikkjel Fønhus var forfatter i over 200 julehefter.Juleheftene hadde ofte kunstbilag hvor det ble trykket verk av kjente kunstnere. Man finner julehefter med kunst av blant annet Erik Werenskiold, Hans Gude, Gerhard Munthe, Nikolai Astrup og Eilif Pettersen i.

		
		
		


== Tegneserier ==
Se også liste over tegneserier utgitt som julehefte i NorgeI andre tiår av 1900-tallet dukket de første tegneseriene opp i julehefter. Knold og Tots overmand Mester Graa fra 1914 regnes som det første regulære tegneseriejuleheftet. Heftet Knold og Tot i Skolen fra 1911 ble ikke trykket som et julehefte, men regnes ofte for å være det første.
På 1920- og 1930-tallet økte tallet på tegneseriejulehefter, og de aller fleste var av norsk opphav. Under andre verdenskrig økte etterspørselen etter juleheftene; mante tegnere ble arbeidsledige og så på juleheftene som en måte å skaffe seg inntekt på. Det var i disse årene mange av de senere klassiske tegneseriene dukket opp, slike som Vangsgutane, Smørbukk, Ingeniør Knut Berg på eventyr og Tuss og Troll. I de siste krigsårene fikk man problemer med å gi ut så mange hefter på grunn av papirmangelen.
Årene etter krigen var gode år for juleheftene. Øyvind Dybvad sto bak mange populære figurer, for eksempel Soldat 47, Peik og Bamsemann.
Etter fjernsynets inntog i Norge, endret utvalget av julehefter seg. Nå kom det mange julehefter basert på populære tv-serier, og det ble flere utenlandske og færre norske hefter. Kun de mest innarbeidede heftene klarte seg i konkurransen. I senere tid har interessen for norske julehefter blitt større igjen, på grunn av serier som for eksempel Pondus og Nemi.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Haakon W. Isachen: Ingen jul uten Juleheftene, Egmont serieforlag 2004
Polyamid

Et polyamid er et polymer som inneholder monomerer av amider koblet sammen med peptidbindinger. De finnes naturlig, eksempelvis proteiner som ull og silke, men kan også framstilles kunstig ved hjelp av polykondensasjon. Eksempler på kunstig framstilte polyamider er nylon og aramider.
Produksjonen fra monomerer foregår ved at en amidkobling dannes fra kondensasjonsreaksjonen mellom en amingruppe og en karboksylsyre eller et syreklorid. Et lite molekyl, vanligvis vann eller hydrogenklorid elimineres.
Amingruppen og karboksylsyren kan være på samme monomer, eller polymeren kan bestå av to ulike bifunksjonelle monomerer, en med to amingrupper, den andre med to karboksylsyre- eller syrekloridgrupper.
Aminosyrer kan sees på som et eksempel på en enkel monomer (dersom en ser vekk fra forskjellene mellom R-gruppene) som reagerer med like molekyler og danner et polyamid.

Aramid (vist på bildet under) er et aromatisk polyamid som lages når to ulike monomerer danner en alternerende kjede:
Smithwick’s

Smithwick's er et irsk red ale øl fra Kilkenny i Irland. Smithwicks ble opprinnelig brygget ved St. Francis Abbey Brewery i Kilkenny (kjent som Smithwicks Brewery frem til 2000). Bryggeriet ligger på samme sted som et tidligere fransiskianerkloster, der munkene har brygget øl siden 1300-tallet. Ruinene etter dette klosteret befinner seg på bryggeritomta. 
Smithwick's er Irlands eldste bryggeri, grunnlagt i 1710 av John Smithwick på grunn eid av hertugen av Ormonde. Det ble kjøpt av Guinness i 1965 og er i dag del av det multinasjonale selskapet Diageo. 
Ølmerket Kilkenny er en annen variant av Smithwicks med sterkere og bitrere smak.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Nordre Åsen

Nordre Åsen er et nabolag i bydel Nordre Aker i Oslo, beliggende helt sør i strøket Grefsen. Det er oppkalt etter Nordre Åsen gård ettersom det ligger på de gamle jordene til nordøstdelen av denne, og har dermed historisk ingenting å gjøre med Grefsen-gårdene som ellers har dominert strøkets areal. Nabolaget anses kun som Grefsen på grunn av at Gjøvikbanen og senere Ring 3 har delt det fra sitt opprinnelige strøk.


== Etymologi ==
Navnet er ikke en bestemt form av «ås» eller norrønt áss, men er sammensatt av norrønt 'os', «elveutløp», og 'vin', «naturlig eng» og uttales med tonem 2 (som «Tåsen»).


== Avgrensing ==
Nordre Åsen avgrenses av Trondheimsveien i sør, Ring 3 i vest, Kjelsåsveien (begge sider) i nordvest til krysset med Lettvintveien/Lofthusveien, deretter Lofthusveien i nord, og i øst Haraldsheimveien. Det grenser dermed til Sinsen i sør, Storo i vest, Grefsen i nord,  Lofthus i nordøst og Disen i øst.
Veien Åsensvingen er den eneste gaten nabolaget har for seg selv. Helt i vest ligger trikkelinjen Sinsenlinjen. Den har et stoppested her som heter Sinsenkrysset holdeplass, som holdeplassen ligger like nord for.


== Bebyggelse ==
OBOS bygde Nordre Åsen borettslag i perioden 1949-1950 som nå består av 314 leiligheter fordelt på 16 blokker. Parkanlegget Muselunden sør for disse ble ferdig regulert i 1947. Vandrerhjemmet Oslo Hostel Haraldsheim (tidligere Haraldsheim
Oslo Vandrerhjem) ligger helt i øst, i tillegg finnes Nordre Aasen bo- og habiliteringssenter for funksjonshemmede her.
Det bor 426 i roden/grunnkretsen Nordre Åsen.


=== Nordre Åsen idrettsanlegg ===
Nordre Åsen idrettsanlegg er hjemmebane for alle Skeid-lag. A-laget spilte i 2013-sesongen alle hjemmekamper her, etter å ha flyttet fra Bislett (og før det Voldsløkka). Det er også på Nordre Åsen man finner Skeids klubb- og kontorlokaler. Det er også her man finner hjemmebanen og klubbhuset til Sandaker Ski og Fotballklubb.
Nordre Åsen består av en gressbane, en kunstgressbane og en grusbane. Alle i 11-er størrelse. I tillegg er det en 7-er grusbane og en liten kunstgressbane.
Om vinteren er det is på grusbanen så lenge været tillater det.
Opel (album)

Opel er et samlealbum fra Syd Barrett, utgitt i 1988. Albumet består av uutgitte sanger og alternative versjoner fra den tidligere fronfiguren i Pink Floyds to soloalbum, The Madcap Laughs og Barrett. Sangene er innspilt i Abbey Road Studios mellom mai 1968 og juli 1970. 
Selv om Barrett kun ga ut to soloalbum, verserte det historier om en overflod av uutgitt materiale fra disse innspillingene. Etter påtrykk fra Barretts fans, bestemte EMI at en del av dette materialet skulle samles og utgis. 


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Syd Barrett, unntatt hvor annet er notert

«Opel» – 6:26
9. opptak, innspilt 11. april 1969 – Produsert av Malcolm Jones
«Clowns and Jugglers»  – 3:27
2. opptak, innspilt 20. juli 1968 (alternativ versjon av «Octopus») – Produsert av Peter Jenner
«Rats» – 3:00
Demo, innspilt 5. juni 1970 – Produsert av David Gilmour
«Golden Hair» – 1:44  (Barrett/Joyce)
6. opptak, innspilt 12. juni 1969 – Produsert av Syd Barrett og David Gilmour
«Dolly Rocker» – 3:01
1. opptak, innspilt 14. juli 1970 – Produsert av David Gilmour
«Word Song» – 3:19
1. opptak, innspilt 17. juli 1970 – Produsert av David Gilmour
«Wined and Dined» – 3:03
Demo, innspilt 5. juni 1970 – Produsert av David Gilmour
«Swan Lee (Silas Lang)» – 3:13
5. opptak, innspilt 28. mai 1968, overdubbing 8. juni 1968 – Produsert av Peter Jenner, overdubbing 25. april 1969 – Produsert av Malcolm Jones«utsagn»
«Birdie Hop» – 2:30
Demo, innspilt 5. juni 1970 – Produsert av David Gilmour
«Let's Split» – 2:23
1. opptak, innspilt 14. juli 1970 – Produsert av David Gilmour
«Lanky (Part One)» – 5:32
1. opptak, innspilt 14. mai 1968 – Produsert av Peter Jenner
«Wouldn't You Miss Me (Dark Globe)» – 3:00
1. opptak, innspilt 26. juli 1969 (alternativ versjon av «Dark Globe») – Produsert av David Gilmour og Roger Waters
«Milky Way» – 3:07
5. opptak, innspilt 7. juni 1970 – Produsert av David Gilmour
«Golden Hair» – 1:56 (Barrett/Joyce)
1. opptak, innspilt 14. mai 1968 – Produsert av Peter JennerI 1993 ble Opel nyutgitt med flere alternative opptak som bonus-spor.


== Personell ==
Syd Barrett – gitar og vokalGjestemusikere på «Clowns and Jugglers»:

Mike Ratledge – orgel
Robert Wyatt – trommer
Hugh Hopper – bass


== Eksterne lenker ==
(en) Opel på Discogs 
(en) Opel på MusicBrainz 
(en) Opel på AllMusic
The Radio One Sessions

The Radio One Sessions er et konsertalbum av Syd Barrett, utgitt i 2004. Albumet består av sanger innspilt for BBC Radio 1. Fem av sangene (spor 1–5) er tidligere sendt på radio med programleder John Peel i 1970 og utgitt på albumet Syd Barrett: The Peel Session i 1987. Tre sanger (spor 6–8) ble innspilt for et program med Bob Harris som programleder i 1971, men ble aldri sendt.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av Syd Barrett, unntatt hvor annet er notert

«Terrapin» -3:09
«Gigolo Aunt» -3:42
«Baby Lemonade» -2:34
«Effervescing Elephant» -1:02
«Two of a Kind» (muligens skrevet av Richard Wright – se fotnoter her) -2:35
«Baby Lemonade» -2:23
«Dominoes» -3:02
«Love Song» -1:27


== Personell ==
Syd Barrett – akustisk gitar og vokalist
David Gilmour – bass, orgel, elektrisk gitar, støttevokalist
Jerry Shirley – perkusjon
2. serierunde i Toppserien 2010

2. serierunde i Toppserien 2010 ble spilt lørdag 10. april.


== Fakta ==


=== Tabell etter 2. runde ===
Stillingen etter 10. april.


== Eksterne lenker ==
Toppserien 2010: Terminliste og resultater på altomfotball.no
Rhian Wilkinson

Rhian Wilkinson er en kanadisk kvinnelig fotballspiller som spiller på LSK Kvinner. Hun ble født i Ponte Claire, nå innlemmet i Montréal, i Canada. Begge hennes foreldre er britiske, og Wilkinson har dermed to pass, et britisk og et kanadisk. Imidlertid spiller hun på det kanadiske landslaget.
Wilkinson begynte sin karriere i nærliggende lag før hun flyttet til University of Tennessee, der hun ble lagets «Freshman of the year». Det var imidlertid i 2003 at fotballkarrieren hennes virkelig skjøt fart. Da spilte hun på W-League-laget Ottawa Fury i den øverste nordamerikanske amatørserien, og fikk også debutere på det kanadiske landslaget (om enn med et stygt 1-6-tap for USA). Fram til 2005 spilte hun for Fury, og hun fikk med seg to nominasjoner til W-Leagues All-star-lag. I 2005 flyttet hun til Norge og Team Strømmen. For Team Strømmen har hun vært i finalen i norgesmesterskapet i 2005, 2008 og 2009, men tapt alle tre. Wilkinson var også en viktig brikke da Team Strømmen vant sølv i Toppserien 2008.
Også på landslaget har hun vært semifinalist og finalist. I Gold Cup (kontinentalmesterskapet) kom Canada til finalen (Wilkinson scoret 2-0-målet i semifinalen mot Jamaica), der det ble et langt jevnere kamp mot USA, som USA vant på straffe i siste spilleminutt av siste ekstraomgang. Wilkinson spilte også både i VM, der hun ble byttet inn foran andre omgang mot Norge, og OL, der hun nok en gang opplevde å spille ekstraomganger og deretter tape mot USA. Hun var også med på å vinne bronse under Pan American Games i 2007.


== Andre aktiviteter ==
Wilkinson har en fortid i flere andre idretter, de fleste mannsdominerte, som rugby, ishockey og basketball, og i tillegg ringette, badminton, svømming, ridning og friidrett. Hun har master i talekommunikasjon, og spiller cello og trompet.


== Meritter ==
Med Team Strømmen/LSK Kvinner:

Seriesølv 2008
Tapende finalist 2005, 2008 og 2009Med landslaget

Tapene finalist i Gold Cup


== Referanser ==


== Kilder ==
Ladyvols side om Wilkinson
Rhian Wilkinsons hjemmeside


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rhian Wilkinson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rhian Wilkinson – Olympedia 
(en) Rhian Wilkinson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rhian Wilkinson – FIFA 
(en) Rhian Wilkinson – UEFA 
(en) Rhian Wilkinson – WorldFootball.net 
(en) Rhian Wilkinson – FootballDatabase.eu 
(en) Rhian Wilkinson – Soccerway 
(no) Rhian Wilkinson – Norges Fotballforbund 
(de) Rhian Wilkinson – Soccerdonna 
(en) Rhian Wilkinson – FBref
Oeconesidae

Oeconesidae er en gruppe (familie)  av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera).  Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i. Alle artene unntatt én lever på New Zealand.


== Utseende ==
Ganske store (forvingelengde 30–38 mm) vårfluer med brede vinger som er avrundet i spissen.
Hodet mangler punktøyne (ocelli). Antennene er omtrent så lange som forvingen, det første leddet kortere enn hodet. Maksillarpalpene har fem ledd hos hunnene, men bare ett eller to hos hannene. Mesonotum (ryggplaten på det midterste thorax-leddet) har et par hårbærende vorter, scutellum har én slik vorte i midten. Vingenes årenett er ulikt hos hannen og hunnen, noe redusert hos hannen. Forbeina har to sporer, mellom- og bakbeina fire.


== Levevis ==
Larvene lever av dødt organisk materiale på bunnen av små, rasktstrømmende bekker i skog.


== Utbredelse ==
Det finnes én art (Tascuna ignota) på Tasmania, alle de øvrige artene finnes bare på New Zealand.


== Systematisk inndeling ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Holometabole insekter (Holometabola, «insekter med fullstendig forvandling»)
Vårfluer (Trichoptera)
Gruppen Integripalpia
Overfamilien Phryganeoidea (usikkert om familien bør plasseres her)
Familien Oeconesidae Tillyard, 1921
Slekten Oeconesus McLachlan, 1862
Slekten Pseudoeconesus McLachlan, 1894
Slekten Tarapsyche McFarlane, 1960
Slekten Tascuna Neboiss, 1975
Slekten Zelandopsyche Tillyard, 1921
Slekten Zepsyche McFarlane, 1960


== Kilder ==
Australian Faunal Directory: Oeconesidae
Solem, J.O. og Andersen, T. (1996) Trichoptera, Vårfluer. Side 172-180 i: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Tapir, Trondheim. ISBN 82-519-1214-8


== Eksterne lenker ==
(en) Oeconesidae i Encyclopedia of Life 
(en) Oeconesidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Oeconesidae hos ITIS 
(en) Oeconesidae hos NCBI 
(en) Kategori:Oeconesidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Oeconesidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tree of life - Vårfluer - engelskspråklig. Med fine bilder.
Sjekkliste over verdens vårfluer
Ogmund Dengje

Ogmund Dengje (el. Deng, Denger) fra Støle i Sunnhordland var en eldre halvbror av Erling Skakke og sønnen til Orm fra Kyrping (Kyrpinga-Orm). Hans far hadde vært en viktig støttespiller for Harald Gille og fosterfar til Haralds
sønn, Magnus. Etter Kyrpinga-Orms død tok Ogmund over sin fars plass i den politiske eliten, og var en av de viktigste rådgiverne for sønnene til Harald Gille da de satt med makten i Norge. Flere sagaer gjør et
poeng ut av at den fremtidige riksstyreren Erling Skakke var mindre ansett enn sin bror så lenge Ogmund levde.


== Referanser ==