jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gruve 1

Gruve 1, også omtalt som Amerikanergruva, var den første gruva inne i selve Longyearbyen på Svalbard. Interessenter fra Trondheim hadde allerede i 1903 etablert «Trøndergruva» i samme fjellmassiv, men i nordvest over Hotellneset. Gruve 1(a) åpnet i 1906 etter at Arctic Coal Company ble stiftet av John Munroe Longyear i februar, og senere på året overtok interessene til Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani. Gruve 1 ble stengt i 1958. Den ligger ytterst i Longyeardalens nordre side, over Svalbard kirke og Sverdrupbyen.


== Historie ==
Kullet i Gruve 1(a) ble drevet ut høyt oppe i fjellsiden, og fraktet både med taubane og sammen med utstyr ned til dalbunnen med et transportbånd. Derfra fraktet en liten jernbane kullet ned til utskipingen nedenfor Skjeringa. Transportbåndet er helt ødelagt med synlig, og det er rester igjen av jernbanen nedenfor Svalbard kirke. Taubanen går langs fjellsiden forbi den senere telegrafantenna og til taubanesentralen på Skjeringa.

Natt til 3. januar 1920 tok en kullstøveksplosjon livet av 26 gruvearbeidere. og gruva ble stengt, selv om styret mente det var økonomisk forsvarlig å gjenåpne den. Det ble imidlertid funnet mer økonomisk riktig å konsentrere arbeidet om Gruve 2 hvor kullgangen var mektigere og kvaliteten fullt på høyde med kullet i Gruve 1.
I Gruve 2 ble de geologiske forhold stadig vanskelige og driften ble innstilt i 1938. Selskapet måtte gjøre noe for å øke gruveproduksjonen og besluttet å gjenoppta driften av Gruve 1. Innslagspunktet ble flyttet lenger inn i dalen hvor kullaget skar helt nede ved dalbunnen. Produksjonen i det som ble omtalt som Gruve 1B, kom i gang i midten av oktober 1939. Samtidig ble den nye gruvebyen Sverdrupbyen anlagt like ved innslagspunktet. Det ble anlagt ny taubane fra Gruve 1b og videre til Taubanesentralen på Skjeringa. Her var det også bro over Longyearmorenen med forbindelse til Gruve 4.
Gruve 1B ble utsatt for en gruvebrann 29. oktober 1948 og i midten av desember kunne produksjonen gjenopptas i gruva.


== Avvikling ==
Driften i Gruve 1B ble etter hvert preget av stadig vanskeligere geologiske forhold og fra 1950 og frem til 1958 ble det bare drevet oppfaringsarbeid. I 1958 ble gruva nedlagt av hensyn til behovet for mer rasjonell drift på bakgrunn av fallende kullpriser. Indre deler av Gruve 1B ble deretter benyttet som drikkevannsreserve for Longyearbyen frem til andre halvdel av 1960-tallet.Etter at Gruve 1 ble stengt, ble det igangsatt gruvedrift med innslag fra nordvestsiden av Platåberget, og denne ble kalt Gruve 3. Denne gruven utnyttet samme forekomst som Gruve 1 men fra vest, og innslaget til Gruve 3 lå bare litt vest for der hvor «Trøndergruva» lå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gruve 1a, Amerikanergruva, kulturminnets oppslag i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Gruve 1b, oppslag i kulturminnesøk.
Those Who Caress the Pale

Those Who Caress the Pale er en EP av det norske avant-garde metal-bandet Ved Buens Ende. Den ble opprinnelig utgitt som en demo-tape i 1994 på Ancient Lore Creations, og ble gjenutgitt på CD med et ekstra bonusspor. Forskjellige innspillinger av The Carrier of Wounds og You That may Wither finnes også på Written in Waters under litt forskjellige titler.


== Sporliste ==
«A Mask in the Mirror» – 5:24
«The Carrier of Wounds» – 8:09
«You That May Wither» – 4:36
«The Plunderer» – 5:12
«Those Who Caress The Pale» – 6:17
«Insects Part I» – 1:38 (Bonusspor)


== Besetning ==
Yusaf «Vicotnik» Parvez – Gitar, vokal
Hugh «Skoll» Mingay – Bass, Keyboard
Carl-Michael Eide – Trommer, vokal
Gruve 2

Gruve 2 var en gruve i Longyearbyen på Svalbard som var i drift i periode fra 1913 til 1964. Arctic Coal Company hadde begynt oppfaringen av Gruve 2 i 1913, på den motsatte, østlige siden av Longyeardalen i forhold til Gruve 1. Oppfaringsarbeidene ble videreført av Store Norske Spitsbergen Kulkompani i 1918 og etter den store gruveulykken i Gruve 1 som inntraff i 1920, ble arbeidet med etableringen av Gruve 2 fremskyndet. Selve produksjonen tok til i 1921.Gruve 2 hadde i flere år en høy produksjon, og ble etter hvert drevet gjennom hele fjellmassivet og ut til andre siden i Endalen. Men på 1930-tallet ble transportveiene lange og kullgangene så lave at det var på grensen av hva det var mulig å drive ut. I 1937 ble produksjonen i det første innslagspunktet stanset og et nytt innslagspunkt (Gruve 2b) ble anlagt lengre sør rett overfor Nybyen, som ligger lengre inn i Longyeardalen. 
Gruve 2b har en stor, ytre bygningsrest og kalles lokalt for «Julenissegruva». Barn i Longyearbyen skriver i desember ønskelister til jul og legger dem i en postkasse på veien nedenfor Gruve 2b, hvorpå julenissen kommer ned fra gruva og henter listene.
Under andre verdenskrig ble Gruve 2a skutt i brann av det tyske slagskipet «Scharnhorst» som en del av Operasjon Sizilien i 1943. Gruva brant frem til 1962.Etter krigens slutt begynte arbeidet med å gjenoppta driften i Gruve 2b, og i 1947 var produksjonen i gang. Hele fjellmassivet mellom Longyeardalen og Endalen er gjennomdrevet, med luftehull og stollåpninger langs fjellsidene. I januar 1952 ble gruva rammet av en gasseksplosjon, hvor seks mann omkom. Det var produksjonsstans i Gruve 2 i perioden 1960 – 1964 da Gruve 5 ble åpnet og det samtidig var fall i kullprisene. Deretter ble kullproduksjonen gjenopptatt frem til gruva ble utdrevet vinteren 1967/68.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Gruve 2a, kulturminnets oppslag og gruvestollen i Endalen, hos Riksantikvarens kulturminnesøk.
Gruve 2b, oppslag og gruvestollen i Endalen, i kulturminnesøk.
Gruve 3

Gruve 3 var en gruve i Longyearbyen på Svalbard som var i drift i perioden fra 1969 til 1996. Den ligger i den nordre fjellsiden av Platåberget over Svalbard lufthavn. Den ligger bare litt vest for der hvor «Trøndergruva» lå fra 1903.
Arbeidet med kartlegging av kullforekomstene ble påstartet i 1928. PÅ denne tiden var det gruvedrift inne i Longyeardalen, med Gruve 2 på østsiden og Gruve 1 på vestsiden av dalen.
I Gruve 2 ble de geologiske forhold stadig vanskelige og driften ble innstilt i 1938. Selskapet måtte gjøre noe for å øke gruveproduksjonen og besluttet å gjenoppta driften av Gruve 1. Innslagspunktet ble flyttet lenger inn i dalen og produksjonen, i det som ble omtalt som Gruve 1B, kom i gang i midten av oktober 1939. Samtidig ble den nye gruvebyen Sverdrupbyen anlagt like ved innslagspunktet.Gruve 1B ble utsatt for en gruvebrann 29. oktober 1948 og i midten av desember kunne produksjonen gjenopptas i gruva. Driften i Gruve 1 ble etter hvert preget av stadig vanskeligere geologiske forhold og fra 1950 og frem til 1958 ble det bare drevet oppfaringsarbeid. I 1958 ble Gruve 1 nedlagt,, og det ble mer aktuelt å igangsette gruvedrift med innslag på den motsatte siden av Platåberget, og dette ble grunnlaget for Gruve 3. 
Oppfaringen av Gruve 3 startet i 1969. Produksjonen startet opp våren 1971 og i driftsåret 1976-77 stod Gruve 3 for halvparten av Store Norske Spitsbergen Kulkompanis kullproduksjon. Gruva går tvers igjennom Platåberget fra nord og kommer ut på sørsida i Bjørndalen, hvor det er en tipp - som i likhet med hovedgruva har vernestatus.
I 1984 var det en brann i Gruve 3's daganlegg hvor en mann mistet livet. I november 1996 var gruva utdrevet og driften ble innstilt. Gruve 3 er en av to gruver i Longyearbyen hvor det tidvis arrangereres guidede turer. Det eksisterer (2013) planer om å opprette gruvemuseum i Gruve 3.


== Genbank ==
De østlige deler av Gruve 3 er tatt i bruk som lager for en samling frø i Svalbard globale frøhvelv, etablert i regi av Nordisk Genbank. Det er lagret over 10 000 forskjellige frøprøver fra mer enn 2 000 sorter, av 300 arter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Gruve 3». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. 
(no) Gruve 3, tipp i Bjørndalen, oppslag i kulturminnesøk.
Dahlhaug

Dahlhaug er et sted på Byåsen i Trondheim. Stedet har sitt navn etter haugen som Baker Dahl i Trondheim kjøpte til sin kone, antagelig som et landsted. Stedet er også kalt «Cathrinegave» etter hustruens navn. 
Stedet ble senere kjøpt av Erik Eriksen fra Oppdal i Sør-Trøndelag og ble deretter kalt for Dahlhaugen. Erik var gartner og navnet Gartnerhaugen eksisterer også fra rundt århundreskiftet til 1. verdenskrig. Gården ble ved et senere skifte delt mellom to brødre: Dahlhaug Nordre og Dahlhaug Søndre. Begge småbrukene er nå regulert til boligformål, og ingen av småbrukenes opprinnelige bygninger er bevart.
Det du nå finner i dette området er en vei som misvisende heter Dalhaugveien (uten h i Dahl), som sikkert ble bestemt av noen som trodde at det var stedets topografi og ikke historie som var navnets opphav.
Det er noe uklart hvor de opprinnelige grensene for dette landstedet var, men det nevnes i gamle kart som navn på stedet fra Sommersetra(N) til Kyvannet(S) og mellom Torshaug(V) og Havstadplass.(Ø)
Zwarte Piet

Zwarte Piet («Svartepetter») ifølge folketradisjoner i Nederland og Flandern medhjelperen til Sankt Nikolas i forbindelse med feiringen av Sinterklaas, som foregår i Nederland den 5. desember og i Flandern den 6. Under feiringen kaster Zwarte Piet godteri og peppernøtter til alle «snille» barn.
Ifølge mer moderne Sankt Nikolas-forestillinger er Zwarte Piet en tjener som er sammen med Sankt Nikolas på ferie. I noen versjoner sies det at Sankt Nikolas satte fri en ung slave ved navn Peter, og at han bestemte seg for å tjene Sankt Nikolas frivillig i stedet for å nyte friheten ensom. Zwarte Piet er i dag kjent som en mørkhudet person iført fargerike klær og hatt med fjær, en tradisjon basert på en illustrasjon i en bok utgitt i 1850.


== Kontroverser ==
Skikkelsen har vært omstridt senest siden 1970-tallet på grunn av konnotasjoner til udannede afrikanere og implisitt rasisme. Også mørkhudede nederlendere mener at de har vært utsatt for mobbing på grunn av Zwarte Piet.I nyere tid er tradisjonen blitt utsatt for kritikk av FN-rådgiveren Verene Shepherd, hva som har ført til en splittelse i holdningen til dem; på den ene side blir skikkelsen fordømt som rasistsymbol og på den annen forsvart som nederlandsk tradisjon.


== Se også ==
Krampus
Blackface


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zwarte Piet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Rossøya (Antarktis)

Se også Rossøya (Svalbard).Rossøya er en øy i Antarktis som hovedsakelig består av tre vulkaner. Den ligger i Rosshavet utenfor kysten av Victoria Land i McMurdo-sundet, øyen har et areal på 2 460 km² og store deler av øyen er dekket av is og snø. Øyen ligger innenfor grensene til den newzealandske kolonien Ross Dependency.
Øyen ble oppdaget av James Clark Ross i 1841 og ble senere oppkalt etter ham av Robert Falcon Scott. Vulkanene Mount Erebus (3 794 m), Mount Terror (3 230 m) og Mount Bird utgjør den største delen av øyen, de to førstnevnte ble navngitt av Ross etter hans to skip HMS «Erebus» og HMS «Terror». Mount Erebus er den sydligste aktive vulkanen i verden.
Til tross for lite areal er Ross Island den sjette høyeste øyen i verden.
Øyen var base for flere av de tidlige ekspedisjonene til Antarktika på grunn av den er den sydligste øyen som er tilgjengelig fra sjøen. Hytter som ble satt opp av Scott og Ernest Shackleton står fremdeles på øyen, og er oppført på listen over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Den amerikanske McMurdo Station, som er den største bosetningen i Antarktis, ligger på øyen. New Zealands Scott Base ligger også her. Greenpeace hadde også en base på øyen fra 1987 til 1992.


== Se også ==
Liste over øyer i Antarktis
Passbåt

Passbåt er en vanlig betegnelse på en liten, hurtiggående åpen båt med kraftige påhengsmotor og plass til opptil åtte personer i Norge.
I Sverige er uttrykket benyttet om en mindre passasjerfarkost for kysttrafikken til plasser utenom regulære trafikkforbindelse eller en del av et transportsystem med avgangs- og ankomsttid i samarbeid med tog eller buss.


== Passbåten ==
Den norske passbåten er en rask, åpen, planende båt bygd for påhengsmotor montert på speilet akterut med et kort fordekk og vindskjerm. Vanligvis er den ikke mer enn 16-17 fot lang og 6 fot bred med styrecockpiten langt forover med hastighet høyere enn 12 knop, men det har vært ulike varianter.
De eldre passbåtene fra etterkrigstiden er noe smalere, men de ble etter hvert bredere. De ble gjerne bygd i tre som klinkbygde turbåter før de ble fremstilt i mer moderne materiale som plast fra 1960-tallet. En passbåt er ment for dagsturer uten overnattingsmuligheter.
De fremste norske båtbyggerne er brødrene With som i 1936 lagde en serie passbåter inspirert av Oslojollen, deretter 15-16 fot lange passbåter bygd på grunnlag av Bror Withs tidligere racerbåter i mahogny som dannet grunnlaget for alle fritidsbåtene produsert av brødrene With både i tre og i plast. Bror With gav sine passbåtene et norsk særpregenhet med et vakker utseende, helst med snekkebaug, han ville videreføre den norske båttradisjonen over på den nye båttypen.


== Litteratur ==
Motorbåten- Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt, Gøthe Gøthesen 1997 ISBN 82-00-22771-5


== Eksterne lenker ==
Ungdommens passbåter, inkludert familiebåt
Krystallglass

Krystallglass, også kalt blyglass, er en type glass som har en annen kjemisk sammensetning enn vanlig glass. Det har vært vanlig å framstille krystallglass med blyoksid (PbO) i stedet for natriumkarbonat, noe som gjør at glassets tetthet økes, og lysbrytningsegenskapene endres. Dette gjør krystallglass litt bløtere enn vanlig glass, og det blir derfor også litt lettere å bearbeide. I dag er det imidlertid, av miljø- og lovmessige årsaker, vanlig å erstatte blyoksidene med enten barium-, kalium- og/eller sinkoksid. Andelen av blyoksid endrer glassets egenskaper.


== Ikke egentlig krystallglass ==
Krystallglass mangler krystallstrukturen som finnes i naturlige forekomster av krystaller, så teknisk sett finnes ikke ekte krystallglass. Venetianske glassblåsere forsøkte imidlertid i middelalderen å imitere ekte bergkrystaller og kan derfor være opphavet til betegnelsen krystallglass.


== Krystallkvaliteter ==
I Norge blir det i dag laget krystallglass ved de to glassverkene Hadeland Glassverk (i produksjon fra 1765) og Magnor Glassverk (i produksjon fra 1830).


=== Krystallinglass ===
Krystallinglass er krystallglass helt uten eller med et redusert innhold av blyoksid. I Europa må glass inneholde 10 % bly- kalium-, barium- og/eller sinkoksid for å kunne markedsføres som krystallglass. Det er imidlertid strenge regler i EU for bruk av bly, men glassindustrien er for en stor del fritatt fra reglene. I Norge er det imidlertid forbudt å bruke bly i glass, så krystallglass som produseres her er alle av typen krystallinglass. I USA er kravet 1 % bly, men der frarådes gravide og barn å drikke av glass som inneholder bly.


=== Helkrystall ===
Helkrystall er krystallglass som inneholder minimum 24 % blyoksid. I USA er kravet 10 % bly, men der frarådes gravide og barn å drikke av glass som inneholder bly. Det er stor forskjell på egenskapene til krystallin og helkrystall. Helkrystall har flott lysbrytning, reflekser og «klang», og er som regel det «de gamle» refererer til når de snakker om krystallglass. I 2020 var det kun noen få glassverk i verden som fremdeles produserte fulloksid helkrystall.


=== Flintglass ===
Flintglass er kaliblyglass med ekstra høyt innhold av blyoksid, en type glass som typisk brukes i produksjonen av linse-optikk. I så måte er jo den østerrikske produsenten Swarovski verdenskjent for både sine prismer og smykker. Selskapet ble grunnlagt av glassliperen Daniel Swarovski (1862–1956) i 1895.


=== Strass ===
Strass er fasettslipt blyglass som inneholder inntil 53 % blyoksid og, på grunn av sin sterke lysbrytning og særegne glans, ofte brukes som en billig erstatning for edelsteiner i smykkeindustrien, herunder også som erstatning for ekte diamanter. Strasskrystaller blir også benyttet i gedigne lysekroner. Krystalltypen er oppkalt etter den østerrikske gullsmeden Joseph Strasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Crystal glass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Larsenbåt

Larsenbåt er en type åpne plattgatter bygd av en norsk båtbygger i distriktet Farsund i 1930-årene til omkring 1950. Betegnelsen ble benyttet i Bergen, ellers ble båttypen kalt «Farsundracer».Båtbyggeren Johan E. Larsen hadde vært i åtte til ni år på Long Island i USA, der han hadde lært om den nye båtbyggingen med de motordrevne farkostene. Larsen kom hjem til Norge i 1907 og startet å bygge båter ved Farsund.Larsen tegnet og bygde en egen båttype som han karakteriserte som «racere» eller «halvracere», de var vanligvis utstyrt med små tosylindrete motorer som ikke gav mer enn 7-8 knops fart. En typisk Larsenbåt var som regel omtrent 21 til 23 fot lang som en langsomtgående kravellbygde båt med et kort fordekk og vindskjerm, samt en karm omkring cockpiten. Et kort akterdekk er lagt over innenbordsmotoren. Larsen klarte å levere disse båtene til en meget rimelig pris og fikk anerkjennelse for disse elegante plattgatterne.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Motorbåten- Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt, Gøthe Gøthesen 1997 ISBN 82-00-22771-5 (Ebok fra bokhylla.no)
Pål Herlof Herlofsen

Pål Herlof Herlofsen (født 4. juli 1948) er en norsk psykiater som også har vært militær lege med graden oberstløytnant. Han var katastrofepsykiater og rettspsykiater.I desember 2007 ble Herlofsen dømt til to år og seks måneders fengsel for å ha skrevet ut falske legeerklæringer til kriminelle. Herlofsen anket dommen umiddelbart, men i januar 2009 avviste Høyesterett å behandle anken. Like etter ble Herlofsen fratatt retten til å praktisere som lege av Helsetilsynet. 
Herlofsen er leder for Lier Judoklubb og har svart belte (1. Dan). Han er også frimurer.


== Militær karriere ==
Herlofsen har militær bakgrunn med flere ulike stillinger. Han var ansvarlig for den psykologiske oppfølgingen  av soldatene i Forsvarets spesialkommando, sammen med Jon Reichelt ved Kontor for Psykiatri ved Forsvarets overkommando. I tillegg var han lege ved Nasjonal Militærmedisinsk Poliklinikk. Fra 2000 ble han ansatt som leder for Oslo militære legekontor, og ble avsatt fra denne stillingen i 2007.


== Sivil karriere ==
Herlofsen var leder for UDs etterforskningsteam etter tsunamien i Thailiand. Han var også med under MS «Scandinavian Star»-brannen, «Kursk»-ulykken og Åsta-ulykken.Bosatt i Tranby ble Drammen et naturlig sted for å starte kontor som privatpraktiserende psykiater, med kommunalt tilskudd.


== Bibliografi ==
Lorentzen S, Herlofsen P, Karterud S, Ruud T.: Block training in group analysis: the Norwegian program. Int J Group Psychother. 1995 Jan;45(1):73-89.
Hytten K, Herlofsen P., Accident simulation as a new therapy technique for post-traumatic stress disorder. A case study. Acta Psychiatr Scand Suppl. 1989;355:79-83.


== Se også ==
Vassdal-ulykken


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Skyldige i legejuks – igjen » http://www.nettavisen.no/tag/p%E5l+herlovsen Arkivert 15. oktober 2012 hos Wayback Machine.
Vuelta a España 2008

Den 63. utgave av sykkelrittet Vuelta a España ble arrangert i tidsrommet 30. august – 21. september 2008, og besto av 21 etapper på til sammen 3173 kilometer. Det var en lagtempo og to individuelle tempoetapper. Spanjolen Alberto Contador vant rittet sammenlagt foran sin lagkamerat amerikaneren Levi Leipheimer. De vant to etapper hver, det samme gjorde også Tom Boonen og Paolo Bettini.
Vuelta a España 2008 var ikke en del av UCI ProTour 2008, og arrangøren sto derfor fritt til å velge hvilke lag som skulle delta. Alle de 18 ProTour-lagene, med unntak av Team Columbia, ble invitert, i tillegg til Tinkoff, Andalucía-Cajasur og Karpin Galicia. Den 7. august ble det annonsert at Scott-American Beef (tidl. Saunier Duval-Scott) likevel ikke fikk delta på grunn av dopingsaken med Riccardo Riccò i Tour de France.


== Etapper ==
Se også Etappene i Vuelta a España 2008


== Trøyene dag for dag ==


== Resultater ==


=== Sammenlagt ===


=== Poengkonkurransen ===


=== Klatrekonkurransen ===


=== Kombinasjonskonkurransen ===


=== Lagkonkurransen ===


== Se også ==
Liste over utøvere i Vuelta a España 2008


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vuelta a España 2008 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Rittets hjemmeside
Joe McCoy

Joe McCoy (født 11. mai 1905 i Jackson, Mississippi, død 28. januar 1950 i Chicago) var en amerikansk bluesgitarist. Han er best kjent som Kansas Joe McCoy, men finnes også omtalt som The Hillbilly Plowboy, Mud Dauber Joe, Hamfoot Ham, The Georgia Pine Boy og Hallelujah Joe. Han er bror av Papa Charlie McCoy og var gift med bluessangeren og -gitaristen Memphis Minnie.
Joe McCoy flytta til Memphis midt på 1920-tallet, og ble der medlem av Jed Davenport's Beale Street Jug Band. Her møtte han også Memphis Minnie, som han seinere gifta seg med, og som han akkompagnerte på en rekke legendariske plateinnspillinger, som «Bumble Bee» og «When the Levee Breaks».
På 1930-tallet flytta Joe og Minnie til Chicago, der de sammen med størrelser som Big Bill Broonzy og Tampa Red bidrog til å modernisere countrybluesen i mer urban retning. McCoys gitarspill og gode stemme kunne gjort han fortjent til en solokarriere, men han foretrakk akkompagnatørns rolle, og etter å ha blitt skilt fra Minnie, danna han sammen med broren Charlie gruppa The Harlem Hamfats. Disse gjorde flere innspillinger mellom 1936 og 1939. Seinere etablerte han gruppa Big Joe and His Washboard Band – sammen med bl.a. Robert Lee McCoy. Denne gruppa ble seinere omdanna til Big Joe and His Rhythm.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joe McCoy på Discogs 
(en) Joe McCoy på MusicBrainz 
(en) Joe McCoy på AllMusic
Steinar Sverd Johnsen

Steinar Sverd Johnsen (født 8. juni 1972) er en norsk piano-, keyboard- og synthesizerspiller og komponist.
Sverds siste band var Arcturus, hvor han foruten å spille keyboard var bandets hovedkomponist. Han dannet bandet med Jan Axel Blomberg fra Mayhem i 1987, til å begynne med under navnet Mortem (hvor han spilte gitar). Arcturus ble oppløst i april 2007.
I 1998 ble Sverd rekruttert av bandet The Kovenant, på den tid kjent som «Covenant», sammen med Hellhammer. Etter utgivelsen av albumet Nexus Polaris skilte Sverd og bandet lag.
Sverd har også vært gjestemusiker på en del utgivelser av prominente norske black metal-band, som Ulver og Satyricon.


== Diskografi ==


=== Med Mortem ===
Slow Death (demo, 1989)
Slow Death (EP, 1990)


=== Med Arcturus ===
Promo 90 (demo, 1990)
My Angel (EP, 1991)
Constellation (EP, 1994)
Aspera Hiems Symfonia (studioalbum, 1995)
La Masquerade Infernale (studioalbum, 1997)
Disguised Masters (samlealbum, 1999)
True Kings of Norway (spilt album, 2000)
Aspera Hiems Symfonia/Constellation/My Angel (samlealbum2001)
The Sham Mirrors (studioalbum, 2002)
Sideshow Symphonies (studioalbum, 2005)
Shipwrecked in Oslo (DVD, 2006)


=== Med The Kovenant ===
Nexus Polaris (1998)
Prophecies of Fire (ennå ikke utgitt)


=== Annet ===
Satyricon – The Shadowthrone (1994) (kreditert som S.S.)
Ved Buens Ende – ...Coiled in Obscurity (1995)
Ulver – Bergtatt - Et Eeventyr i 5 Capitler (1995)
Fleurety – Department of Apocalyptic Affairs (2000)


== Eksterne lenker ==
(en) Steinar Sverd Johnsen på Discogs 
(en) Steinar Sverd Johnsen på MusicBrainz 
(en) Steinar Sverd Johnsen på Encyclopaedia Metallum 
(en) Steinar Sverd Johnsen på AllMusic