jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Målebord

Målebord er et gammelt måleinstrument for kartlegging av terreng. Prinsippet ble brukt av landmålere fra høymiddelalderen til midten av 1900-tallet i Norge.Første gangen målebordet er nevnt, er i 1551 i Abel Foullons "Usage et description de l'holomètre", publisert i Paris. Imidlertid, siden Foullons beskrivelse var av et komplett, fullt utviklet instrument, må det ha vært oppfunnet tidligere.Det «moderne» målebordet ansees å være konstruert av den tyske kartografen Johann August Richter i 1610.
Instrumentet besto av en kvadratisk treplate som var festet på et stativ. Treplatens størrelse var typisk 1 alen x 1 alen, eller senere 60 cm x 60 cm. Tykkelsen på platen var typisk ca. 1 tomme, eller senere ca. 2,5 cm. For at treplaten ikke skulle endre fasong (slå seg) i fuktig vær, besto den av flere tynne lag tre som var limt i krysslag (senere kalt «kryssfinér»). 
Treplaten var festet på et stativ ved en anordning med 3 stillskruer, slik at den kunne stilles horisontalt. Horisonteringen ble foretatt ved hjelp av en libelle. Festeanordningen var laget i metall (en messinglegering). 
Stativet var laget i tre.
På treplaten ble det lagt en tegnefolie, eller papirark, som gjerne ble festet med klyper langs kanten av tegnebordet, og på denne ble det plassert en sikteanordning, fast montert på en linjal («diopterlinjal» eller «kikkertlinjal»).


== Målemetode ==

Instrumentet ble plassert midt over et kjent punkt ved hjelp av en «loddgaffel» eller en loddsnor, og bordplaten ble orientert (dreid) ved å sikte mot et annet kjent punkt (f. eks. et kirkespir) ved hjelp av sikteanordningen, eller det ble foretatt orientering mot nord ved hjelp av et kompass. Treplaten ble så låst i denne posisjonen. Oppstillingspunktet var markert midt på tegnefolien. Deretter ble det siktet mot markerte punkter i terrenget som kunne gjenkjennes fra andre oppstillingspunkter, og det ble trukket streker mot disse punktene på folien langs linjalens kant. 
Ved å flytte instrumentet til andre kjente punkter, og foreta sikt mot de samme «ukjente» punktene, ble skjæringspunktene mellom disse strekene markert på kartet. På denne måten ble hovedpunkter tegnet direkte i kartet, mens målingen foregikk i marken. Dersom sikteanordningen også inneholdt en gradert skala for avlesning av vertikalvinkel, kunne også høyden på et tilsiktet punkt beregnes. Mindre markerte punkter, og skjønnsmessige koter ble inntegnet på grunnlag av skjønnsmessige vurderinger av landmåleren i marken. Kartet ble senere rentegnet på ny folie på landmålerkontoret.
I forbindelse med detaljerte kart i store målestokker (f.eks. ved anleggsmålinger), ville man også foreta avstandsmålinger med målebånd eller lignende fra oppstillingspunktet til de tilsiktede punktene, slik at nøyaktig posisjon av de innmålte punktene kunne tegnes direkte i kartet, uten å forflytte oppstillingen.


== Referanser ==
Urda Arneberg

Urda Arneberg (1929–2000) var en norsk skuespiller, kjent fra scene, fjernsyn og film.
Arneberg var utdannet ved Det Norske Teatrets elevskole, og debuterte i 1948, 19 år gammel, som Beret i Christophorus. Senere spilte hun Helga i Peer Gynt og en lang rekke ungpikeroller. Hennes voksne gjennombrudd var rollen som Anja i Tsjekhovs Kirsebærhaven. Foruten enkelte gjesteopptredener ved Folketeatret, ble hun ved Det Norske Teatret fram til 1960. Deretter var hun engasjert ved Fjernsynsteatret (1960–1962), Nationaltheatret (1962–1974) og Trøndelag Teater (1974–1976). Fra 1976 til pensjonsavgang i 1994, var hun igjen tilsatt ved Nationaltheatret.
Blant hennes mer fremtredende roller kan en nevne Irina i Tsjekhovs Tre søstre (Det Norske Teatret 1954), tittelrollen i Strindbergs Frøken Julie (Fjernsynsteatret 1960), Inez i Stein Winges oppsetning av Sartres For lukte dører (Nationaltheatret 1973). Hun hadde også utradisjonelle roller som for eksempel i Sofokles' Antigone på Nationaltheatret (1980), samt i Becketts Spill på Torshovteatret (1993).
Arneberg spilte en rekke roller i Radioteatret, blant annet som Regine Engstrand i Ibsens Gengangere (1955) og den unge kvinnen i Hjalmar Bergmans Ein skygge (1957).På film gjorde hun seg bemerket som den sinnslidende Kari Holm i Arild Brinchmanns Ut av mørket (1958), og den flyktende Nina i Høysommer (1958). Hun deltok i den kontroversielle ungdomsfilmen Gylne ungdom (1956), som var en norsk utgave av Rotløs ungdom (med James Dean).
På TV medvirket hun i flere produksjoner av Fjernsynsteatret.


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Urda Arneberg på Internet Movie Database 
(no) Urda Arneberg hos Nationaltheatret 
(no) Urda Arneberg hos Sceneweb 
(sv) Urda Arneberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Urda Arneberg på Filmdatabasen 
(en) Urda Arneberg hos The Movie Database
Diamond Dogs

Diamond Dogs er et konseptalbum av den britiske musikkartisten David Bowie fra 1974. Tematisk var albumet en blanding av romanen 1984 av George Orwell og Bowies egen historie om en postapokolyptisk verden.
Plateomslaget viser en skikkelse som er halvt hund og halvt Bowie, malt av Guy Peellaert. Bildet var kontroversielt fordi det viste kjønnsorganet til hunden. Kun noen få utgaver kom ut med dette coveret før coveret ble modifisert. De utgavene som har det originale coverbildet, er svært verdifulle og kan selges for høy pris i dag.


== Sporliste ==
Alle sangene er skrevet av David Bowie, borsett fra der annet er angitt.

«Future Legend» – 1:05
«Diamond Dogs» – 5:56
«Sweet Thing» – 3:39
«Candidate» – 2:40
«Sweet Thing (Reprise)» – 2:31
«Rebel Rebel» – 4:30
«Rock 'n' Roll With Me» (Bowie, Warren Peace) – 4:00
«We Are the Dead» – 4:58
«1984» – 3:27
«Big Brother» – 3:21
«Chant of the Ever Circling Skeletal Family» – 2:00


== Plasseringer ==
Album

Single


== Musikere ==
David Bowie – vokal, gitar, saksofon, Moog-synthesizer, Mellotron
Mike Garson – tangentinstrument
Herbie Flowers – bass
Tony Newman – trommer
Alan Parker – gitar på «1984»
Aynsley Dunbar – trommer
Tony Visconti – strykere


== Andre utgivelser ==
Albumet ble utgitt som CD i 1990 på Rykodisc med følgende bonus-spor:

«Dodo» (2:55) Tidligere ikke utgitt. Innspilt i 1973
«Candidate» (5:05) Demo versjon. Innspilt i 1973


== Eksterne lenker ==
(en) Diamond Dogs på Discogs 
(en) Diamond Dogs på MusicBrainz 
(en) Diamond Dogs på AllMusic
Mette Langfeldt Arnstad

Mette Langfeldt Arnstad (født 1953) er en norsk skuespiller som har vært ansatt ved Rogaland Teater i en rekke år.
Arnstad ble tilknyttet Rogaland Teater 1982 og debuterte i Brendan Bahans Gisselet. Hun har videre gjort seg bemerket i tittelrollen i Agnes - et barn av Gud (1983) (som hun fikk teaterprisen Maktå for), Regine i Gjengangere (1984), Thea Elvsted i Hedda Gabler (1986), Irene i Når vi døde vågner (1990), Roberta i Danny og Roberta (1992), Lisbeth Holthe i Andre folks penger (1992), Hannah Pitt og Ethel Rosenberg i Engler i Amerika (1994), Tzeitel i Spelemann på taket (1995), Olivia i Helligtrekongersaften (1995), Kvinna i Jon Fosses Vinter (2000), Gudrun Enzlin i Lars Noréns Akt (2002), Moren i Jon Fosses Barnet (2008), Søster i Arne Lygres Mann uten hensikt (2008), Dronning Alonsia i Shakespeares Stormen (2009), Gunhild Borkman i Borkman (2009), Xenia i Verdens Ende (2010), Ordfører i Sandnes City (2010) og Amanda Wingfield i Glassmenasjeriet (2017). Hun har videre medvirket i oppsetninger som Bertolt Brechts Herr Puntilla og drengen hans Matti, musikalen Cabaret, Federico García Lorcas Bernarda Albas hus og i Andrew Lloyd Webber-musikal Si det på en søndag. I 2021 spilte hun i Et livslangt møte og Landet Kaos som var hennes avskjedsforestilling.Hun har også prøvd seg som instruktør. I 2007 regisserte hun barneforestillingen Har du tid…? og i 2009 hadde hun regi på Mike Bartletts Contractions, som var Rogaland Teaters første engelskspråklige stykke.I anledning 100-årsjubiléet for Halldis Moren Vesaas i 2007 fremførte hun stykket Ord over grind – eit portrett av Halldis Moren Vesaas liv og diktning. Stoffet var bearbeidet av Arnstad – som spilte Moren Vesaas.Hun har også vært regissør for byspillene i Arendal i 2005 og 2006, teaterlærer ved Romerike folkehøgskole, førstelektor ved Universitetet i Agder og kulturhussjef ved Arendal Kulturhus (2006 til 2007).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mette Langfeldt Arnstad på Internet Movie Database
Union Valdôtaine

Union Valdôtaine (UV) er et franskspråklig regionalistisk politisk parti i Aostadalen i Italia. 
Partiet ble grunnlagt den 3. september 1945 og er det viktigste politiske partiet i regionen. Den regionale regjeringen er ledet av Luciano Caveri og dominert av UV, som regjerer i koalisjon med to andre lokale partier, Fédération Autonomiste og Stella Alpina. 
Tross nære bånd til sentrum-venstre-partiene på nasjonalt nivå, stilte partiet ved parlamentsvalget i 2006 lister alene, og i konkurranse med sentrum-venstre-alliansen L'Unione, men tapte, og er dermed ikke lengre representert i det italienske parlamentet. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Union Valdôtaine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Union Valdôtaine – galleri av bilder, video eller lyd på Commons  (franskspråklig)
Bjørn Aronsen

Bjørn Aronsen (1926–1994) var en norsk animatør og reklameprodusent. Han hadde et omfattende samarbeide med sin kone, Anna Aronsen.Aronsen arbeidet hos Disney fra 1955 til 1958 hvor han var mellomtegner og produksjonsdesigner. Han var assisterende art director på filmen Tornerose (Sleeping Beauty) fra 1959. Tilbake i Norge startet han studioet ABC-tegnefilm (senere TT-filmsenter), der også hans kone arbeidet. Studioet produserte rundt 200 animerte reklamefilmer frem til 1965 da det ble avviklet. Aronsen holdt seg etter det til reklamefilm, mens hans kone produserte en rekke kortfilmer for barn for NRK. I 1993 produserte han seks korte tegnefilmer inspirert av de olympiske vinterleker med Kjell Aukrusts figur Emmanuel Desperados i hovedrollen.


== Referanser ==
Mayilappur

Mayilāppūr (tamil மயிலாப்பூர = «påfuglbyen», engelsk Mylapore, portugisisk Meliapor) er en sørlig bydel i den indiske storbyen Chennai (tidligere Madras) i delstaten Tamil Nadu. Byen er meget gammel, og en tradisjon vil at Thomas apostelen ble begravet der. Indiske kristne kalte stedet Tirumailapur («Hellige Mailapur»). Portugisisk katolsk misjon gjorde byen til et katolsk bispesete, og del av det portugisiske patronatssystemet på 1500-tallet. I dag er byen katolsk erkebispesete.
Tradisjonen om at apostelen Thomas virket i Sør-India, kjenner man først og fremst blant områdets tomaskristne. De har en gammel muntlig tradisjon som sier at han gikk i land i Cranganore på vestkysten og etablerte syv kirker i Malabar. Deretter dro han østover til Koromandelkysten, hvor han led martyrdøden, ifølge en tradisjon den 3. juli 72, ved å bli stukket ned med en lanse eller et spyd fra bakhold av en hedning. Som oftest angis det at det skjedde i Kalamina, men noe slikt sted kjenner man ikke, og man antar at det dreier seg om Mailapur.
Anna Tystad Aronsen

Anna Tystad Aronsen (født 1935) er en norsk animatør. Hun har hatt et omfattende samarbeide med sin mann, Bjørn Aronsen. Hun var ansatt i NRK i flere år.
Aronsen er utdannet ved Statens kunst- og håndverksskole, 1955-1959.Hun begynte sin karriere i 1960-årene i studioet ABC-tegnefilm (senere TT-film) som ble stiftet av hennes mann Bjørn Aronsen. Fra slutten av 1960-årene lagde hun en rekke tegnefilmer for barn for NRK. Den første, Tubaen Toby (1963), lagde hun mens hun jobbet for TT-film. Deretter produserte hun en rekke kortfilmer, blant dem Bukkene Bruse, Tyrihans, Legenden om julerosene og den 45 minutter lange Det hendte i Taremareby, etter Ingebrigt Daviks fortellinger. Bokklubben ga i 1979 ut boken Det hende i Taremareby : forteljing og viser frå radio og fjernsyn, som var gjennomillustrert med Anna Tystad Aronsens tegninger. I 1979 ble hun fast ansatt ved Grafisk Atelier i NRK og var leder for samme avdeling fra 1993 og til hun gikk av med pensjon i 2003.Animasjonsfilmene Sommerfuglen (1984), som er basert på et eventyr av H.C. Andersen, og Gjertrudsfuglen (1984), som er basert på det norske folkeeventyret med samme tittel, fikk bred internasjonal TV-distribusjon. Oppmerksomhet fikk også Trøbbel (1987), om seksuelt misbruk av barn, som var regissert av Else Myklebust. Aronsen var animatør og klippet filmen, og hennes datter Nille Tystad Aronsen tok fotografiene som ble brukt i filmen.


== Privatliv ==
Anna Aronsen var gift med animatøren Bjørn Aronsen (død 1994). Sammen fikk de blant annet datteren Nille Tystad Aronsen, som selv ble animatør.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Legenden om julerosene - animasjonsfilm av Anna Tystad Aronsen basert på Selma Lagerlöfs legende. Tilgjengelig på NRKs nettsider. Besøkt 11. mars 2018.
Om Anna Tystad Aronsen på International Movie Databas - www.imdb.com. Besøkt 11. mars 2018.
Tom Martin Kjelstad Hartviksen

Tom Martin Kjelstad Hartviksen (født 14. august 1978 i Trysil i Innlandet) er en norsk journalist og redaktør.
Hartviksen har tidligere arbeidet som journalist i Østerdølen, Hamar Arbeiderblad, Hamar Dagblad og Østlendingen. I 2008 ble han ansvarlig redaktør og daglig leder i Rjukan Arbeiderblad. I 2013 fikk han tilsvarende jobb i Kragerø Blad Vestmar, før han i 2015 tok over lederjobben i Østlendingen.
Fra oktober 2019 har han vært ansvarlig redaktør og administrerende direktør i Gudbrandsdølen Dagningen, samt styreleder i Avisa Valdres, Norddalen og Dølen. 
Tidlig på 2000-tallet var også redaktør for Arsenal FCs norske supportermagasin.
Ole Petter Pedersen

Ole Petter Pedersen (født 1968 i Stavanger, oppvokst i Grimstad) er en norsk journalist og redaktør. 
Fra 2008 til mars 2010 jobbet han som ansvarlig redaktør og daglig leder i avisen Driva, som utkommer på Sunndalsøra. I 2009 fikk han Nordmøre Mållag sin målpris for å ha gitt nynorsken bedre grobunn i avisen.Siden mars 2010 har han vært redaktør i Kommunal Rapport - først utviklingsredaktør og fra oktober 2013 nyhetsredaktør. Pedersen har også tidligere jobbet i Kommunal Rapport, som journalist og har i to korte perioder vært konstituert som daglig leder og ansvarlig redaktør. Hans spesialområde er kommuneøkonomi, og han ga i 2006 ut boka Kommuneøkonomi for journalister på IJ-forlaget. Senere (2011 og 2015) har han gitt ut boka Førstehjelp for lokalpolitikere på eget forlag. 
I januar 2022 går Ole Petter Pedersen inn som redaktør i Europower. 
Pedersen har også blant annet vært redaktør for fotballbladene Manchester United og United-Supporteren (1997-98), redaksjonssekretær og konstituert redaktør i Natur&Miljø Bulletin (1993-97), i tillegg til perioder som vikar og frilanser i Grimstad Adressetidende, Agderposten og Stavanger Aftenblad. Han er utdannet journalist fra Høgskolen i Rogaland. Han er også kjent som mangeårig styreleder i Manchester United Supporters Club Scandinavian Branch. Pedersen har også vært leder for Sjakklubben Kampen på Brettet. I 2013 vant han C-klassen i Norgesmesterskapet i hurtigsjakk.


== Referanser ==
Eivind Andrès Fjellstad

Eivind Andrès Fjellstad (født 23. februar 1978) er en norsk journalist og redaktør, som fra 2020 er komminukasjonssjef i Fredrikstad kommune.
Fra 2014 til 2020 var han instituttleder ved Institutt for Journalistikk. I perioden fra 2011 til 2014 var Fjellstad sjefredaktør i Glåmdalen i Kongsvinger. Fra 2013 til 2014 var han også daglig leder i avisen.
Fjellstad har tidligere arbeidet i Smaalenenes Avis. Der jobbet han fra 2002, først som journalist og deretter som vaktsjef, utviklingsredaktør og kanalsjef. Fra januar 2008 var han nyhetsredaktør i avisen.


== Referanser ==
Karl IX av Frankrike

Karl IX av Frankrike var født  Charles-Maximilien (født 27. juni 1550, død 30. mai 1574) var konge av Frankrike fra 1560. 
Han var sønn av  Henrik II av Frankrike og Katharina de' Medici, bror til Frans II av Frankrike og Henrik III av Frankrike.
Under hans styre brøt religionskrigene i Frankrike ut for alvor. Hans mor, Katharina de' Medici, hadde stor innflytelse på ham, og tvang ham til å gå med på  blodbadet på hugenottene den 24. august 1572, kjent som Bartolomeusnatten. 
Karl IX døde  i 1574, kun 23 år gammel, og ble etterfulgt av sin yngre bror Henrik III. 
Han var gift (1570) med Elisabeth, datter av keiser Maximilian II. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles IX of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Charles IX de France – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Karl IX av Valois-Angoulême på Historiesajten
Inger Sethov

Inger Sethov (født 29. mai 1970) er en norsk journalist som har hatt stillingen som kommunikasjonsdirektør i Hydro siden 2008. 
Sethov har tidligere vært næringslivssjournalist i Reuters og Dow Jones.


== Eksterne lenker ==
Inger Sethov på Hydros nettsider
Tore Dyrnes

Tore Dyrnes (født 5. juli 1957) er en norsk journalist, og fra 1. februar 2008 sjefredaktør i avisen Tidens Krav i Kristiansund. Han overtar etter Jan-Erik Larsen, som fra 1. februar 2008 er administrerende direktør i Mediehuset Nordmøre. Dyrnes var journalist i Nordmørsposten fram til 1990. Da avisen ble lagt ned, ble han ansatt som journalist i Tidens Krav. I 1993 ble han nyhetsredaktør.
Ombrone

Ombrone er en elv i Toscana i Italia. Den renner fra Colline del Chianti, gjennom byen Grosseto, og ender ut i Tyrrenhavet.
Morten Rød

Morten Rød (født 11. juli 1964) er en norsk journalist og redaktør. Høsten 2010 ble han ansatt som sjefredaktør i Agderposten og siden høsten 2016 har han vært distriktsredaktør i NRK Sørlandet.Rød har vært reportasjesjef og utgavesjef i Aftenposten, og nyhetssjef i VG. Fra 2001  var han redaktør for digitale medier i Fædrelandsvennen, og også konstituert sjefredaktør en periode. Han har også vært journalist i Østlands-Posten.


== Referanser ==
Coney Island

Coney Island er en halvøy, tidligere en øy, i den sørlige delen av Brooklyn og Queens i New York, USA. Navnet stammer, ifølge den mest utbredte teorien, fra den tiden dette området var den nederlandske kolonien Nieuw Amsterdam og hvor det på et kart fra 1639 er kalt Conyne Eylandt, eller Konijn Eiland med dagens skrivemåte, noe som kan oversettes med «Kaninøya». Området ble brukt til kaninjakt helt fram til det ble utbygget som feriested etter borgerkrigen da Coney Island ble knyttet til byen med først med en jernbanelinje og fra 1860-årene ble knyttet til trikkesystemet i New York. Det ble også etablert dampbåtlinje og strandområdet ble utbygget med hoteller. Stedet har rundt 60 000 innbyggere.
Coney Island er kjent for sine nå noe gamle fornøyelsesparker, sirkuser, sideshows, badestranden mot Atlanterhavet og sine store russisk-amerikanske befolkning. Stedet assosieres også med fast food og er opprinnelige stedet til hot dog.
Fornøyelsesparkene nådde sitt høydepunkt tidlig på 1900-tallet, populariteten dalte etter andre verdenskrig. Etter flere års forfall er området blitt revitalisert gjennom åpningen av KeySpan Park og andre større utbyggingsprosjekter. KeySpan Park er stadion for det suksessfylte Brooklyn Cyclones, et Minor League Baseball-lag.


== Eksterne lenker ==
(en) Coney Island, Brooklyn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Coney Island – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Coney Island, USA hjemmeside
Historieprosjekt
View of Coney Island
Per Egil Aske

Per Egil Aske (født 1954) er en norsk skuespiller som har hatt sitt hovedvirke på scenen. Han er ansatt ved Nationaltheatret.
Aske er født i Stavanger, men bodde i Molde fra han var fem til 15 år. Han gikk Statens teaterhøgskole fra 1974 til 1977.
Han startet karrieren ved Teatret Vårt i Molde hvor han var ansatt fra 1977 til 1981. Deretter var han ved Trøndelag Teater 1981–1986, der han blant annet spilte sentrale roller i Frank Wedekinds Vårløsning og Lars Noréns Kaos er guds nabo, samt den unge Peer i Peer Gynt. I 1986 ble han ansatt ved Nationaltheatret. Herfra kan man nevne roller som blant annet James Tyrone jr. i Lang dags ferd mot natt, Trilètskij i Stykke uten tittel, Ejlert Løvborg og Tesman i Hedda Gabler, Doktor Wangel i Fruen fra havet, Lopakhin i Kirsebærhaven, Jacob i Jeppe på bjerget, tittelrollen i Byggmester Solness, Peter Stockmann i En folkefiende, Carl Ekdahl i Fanny og Alexander, Gregers Werle i Vildanden, Engstrand i Gjengangere. Han har også spilt i enkeltoppsetninger ved Chateau Neuf, Christiania Theater, Riksteatret. Han har gjennom karrieren tolket et hundretalls roller.Han filmdebuterte i Kjærleikens ferjereiser (1979), hvor han hadde en birolle. Han har utover dette hatt biroller filmer som blant annet Smykketyven (1990), Evas øye (1999), Budbringeren (1996), Tommys inferno (2005), Jeg er Dina (2002), Gymnaslærer Pedersen (2006), Iskyss (2008), Tunnelen (2019) og Torden (2020).
Han tv-debuterte i miniserien Av måneskinn gror det ingenting (1987), hvor han hadde en liten birolle. Han har utover dette hatt biroller i serier som blant annet Vazelina Hjulkalender, Størst av alt, Kodenavn Hunter, Hjem, Øyevitne og Lilyhammer.
Aske har også medvirket i flere hørespill.I 1984 ble han tildelt Trøndelag Teaters pris og i 1988 fikk han Gøste Ekmans Ærespris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Per Egil Aske på Internet Movie Database 
(no) Per Egil Aske hos Sceneweb 
(sv) Per Egil Aske i Svensk Filmdatabas 
(da) Per Egil Aske på Filmdatabasen 
(da) Per Egil Aske på danskefilm.dk 
(da) Per Egil Aske på danskfilmogtv.dk 
(da) Per Egil Aske på Scope 
(fr) Per Egil Aske på Allociné 
(en) Per Egil Aske på AllMovie 
(en) Per Egil Aske hos The Movie Database
Nordic Voices

Nordic Voices er en norsk vokalsekstett startet i mai 1996. Ensemblet består av seks medlemmer med utdanning fra Norges musikkhøgskole og Statens operahøgskole. Repertoaret spenner fra gregoriansk sang til nyere og moderne klassisk musikk. I tillegg til konserter i Norge, har koret turnert og opptrådt i en rekke land, blant andre USA, Taiwan, Japan, Sør-Afrika og flere europeiske land. 
Nordic Voices fikk Fartein Valen-prisen i 2008 og Gammleng-prisen i 2010 i klassen kunstmusikk.
I 2007 ga de ut albumet Reges Terrae med musikk fra 1500-tallet innspilt i middelalderbasilikaen Ringsaker kirke i Hedmark. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2007 i klassen klassisk musikk. 
I 2008 kom Djånki Dong med musikk av norske komponister som Lasse Thoresen og Cecilie Ore. Uvanlige teknikker som overtonesang er sentrale element på platen. 
Lamentations kom året etter (2009), med musikk av blant annet Gesualdo, Palestrina og Victoria.
I 2012 kom Himmelkvad med Lasse Thoresens Opus 42 som vant Nordisk råds Musikkpris i 2010 og som er skrevet spesielt for ensemblet.
I 2017 kom The Bee Madrigals med musikk av Bjørn Bolstad Skjelbred. På albumet medvirker Nils Petter Molvær. Albumet har et økologisk perspektiv der tema er bidøden.


== Medlemmer ==
Tone E. Braaten, sopran
Ingrid Hanken, sopran
Ebba Rydh, mezzosopran
Per Kristian Amundrød, tenor
Frank Havrøy, baryton / tenor
Rolf Magne Schmidt Asser, bass


== Diskografi ==
Sense & nonSense (JDR, 2001)
Reges Terrae (Chandos, 2007)
Djånki dong (Aurora, 2008)
Lamentations (Chandos, 2009)
Himmelkvad (2L, 2012)
Fuge der Zeit (Aurora, 2015)
The Bee Madrigals (Aurora, 2017)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(no) Nordic Voices hos Nationaltheatret 
(en) Nordic Voices på Discogs 
(en) Nordic Voices på MusicBrainz 
(en) Nordic Voices på Songkick 
(no) Nordic Voices hos Ballade
(no) Kulturnett