Den sosialdemokratiske føderasjon (Storbritannia, 1881)

Den sosialdemokratiske føderasjon ble grunnlagt som Storbritannias første organiserte sosialistiske, politiske parti av Henry Hyndman, og avholdt sitt første møte den 7. juni 1881. Blant partiets opprinnelige medlemmer var William Morris, George Lansbury og Eleanor Marx. Friedrich Engels nektet imidlertid å støtte dette partiet.
Partiets navn i 1881 var den demokratiske føderasjon. I 1884 skiftet det navn for å gjøre sin sosialistiske profil klarere etter en sammenslåing med Arbeidernes frigjøringsliga.
Partiet var utad et marxistisk parti, men hadde mange medlemmer som definerte seg som sosialister uten å være marxister. Det deltok i en rekke valg uten suksess.
Den 13. november 1887 organiserte partiet sammen med Irish National League en demonstrasjon på Trafalgar Square i London, der blant annet Annie Besant deltok som taler. Demonstrasjonen utløse det som i ettertid ble kjent som «den blodige søndagen».
Friedrich Engels kritiserte etter dette Hyndman for å oppfordre arbeiderne til å delta i opptøyer i håp om at dette ville føre til revolusjon. Ifølge Engels var britiske arbeidere ennå ikke tilstrekkelig intellektuelt forberedt til å styrte det kapitalistiske systemet. Hendelsene førte likevel til rekrutteringer til partiet, deriblant dannelsen av Den skotske sosialistiske føderasjon i 1888.
Indre uenighet førte til flere utbryterpartier. I 1884 forlot Morris, Eleanor Marx and Edward Aveling partiet for å danne Den sosialistiske liga. De anklaget den sosialdemokratiske føderasjon for «revisjonisme» og ledelsen for sjåvinisme.
Lignende anklager kom fra utbrytergrupper som dannet Det sosialistiske arbeiderparti i 1903 og Storbritannias sosialistparti i 1904. Under den Andre internasjonalen anklaget disse utbryterne  den sosialdemokratiske føderasjon for å være en del av den større «revisjonistiske tendens», som ble kritisert av Rosa Luxemburg, Lenin og flere.
En annen kilde til misnøye var partiets holdning til industrien. Mange fagforenings-medlemmer følte at partiet gjorde for lite for industriarbeiderne. Enkelte parti-medlemmer, inkludert John Burns og Tom Mann, trodde at partiet skulle bli mer aktivt i fagforeningenes aktiviteter. Hyndman var uenig og prioriterte politiske («parlamentariske») aktiviteter. Burns og Mann forlot partiet i 1890. Lignende kritikk kom fra Det sosialistiske arbeiderparti og syndikalister i tiden like før første verdenskrig.

Partiet mistet etterhvert stadig flere viktige støttespillere, spesielt til Independent Labour Party.
Dette partiet, som ble ledet av James Keir Hardie, var sterkt påvirket av kristen-sosialisme, i motsetningen til den sosialdemokratiske føderasjonens ateistiske marxisme. Dessuten var Hardi medlem av det britiske underhuset etter å ha vunnet valgkretsen West Ham South i 1892, og kunne dermed argumentere for at hans parti var mer egnet til å gjennomføre sosiale reformer enn den sosialdemokratiske føderasjon. Henry Hyde Champion, Benjamin Tillett, Jim Connell og George Lansbury forlot den sosialdemokratiske føderasjon til fordel for Independent Labour Party.
Den 27. februar 1900 kom Hyndman, den sosialdemokratiske føderasjon, Independent Labour Party, Fabian Society og fagforeningsledere sammen i et møte i Memorial Hall i Farringdon Street, London. Etter en debatt mellom 129 delegater, ble de enige om å danne en felles gruppe i parlamentet, med en felles politikk, som også skulle samarbeide med andre politiske partier for å fremme sine interesser. Konferansen besluttet å opprette Labour Representation Committee, som bestod av to medlemmer fra den sosialdemokratiske føderasjon og Independent Labour Party, et medlem fra Fabian Society og syv fagforeningsmedlemmer.
Denne gruppen utviklet seg etterhvert til Labour Party og forkastet marxismen. Hyndman forlot Labour Party og omdøpte i 1907 sitt parti til «det sosialdemokratiske partiet».
I 1911 grunnla Hyndman et nytt parti, Det britiske sosialistpartiet.
Den sosialdemokratiske føderasjon var også navnet på et politisk parti som ble ledet av Henry Hyndman i 1919, da Det nasjonale sosialistiske parti byttet navn. Dette partiet hadde fremgang en kort tid, men ble gradvis absorbert av Labour Party og ble oppløst i 1941.