Den polske hærs feltkatedral

Den polske hærs feltkatedral (polsk Katedra Polowa Wojska Polskiego) er den største garnisonskirken og en av tre katedraler i Warszawa. Den ligger ved Długa-gaten, like ved Gamlebyen. Katedralen er i dag hovedkirken til det polske forsvaret, og alle religiøse seremonier knyttet til de polske styrkene holdes her. 
Hovedfasaden er markert med en stor tympanon og to sidetårn. I kirkelobbyen henger symbolske malerier av de største polske slagene og oppstandene. Hovedalterets viktigste element er en skulptur av kirkens skytshelgen, Vår Frue av den polske krone. Under skulpturen ligger et stålgitter med hundrevis av militære dekorasjoner og minnetavler gitt av soldater. I den venstre siden av kirken ligger Den polske soldats kapell, med steinplater som minner om blant annet slaget ved Cedynia (972), Tannenberg (1410), Wien (1683), Westerplatte (1939), Warszawa (1939), Warszawaoppstanden (1944) og slaget om Berlin (1945). Til høyre i kirken ligger et alter til minne om ofrene av Katyn-massakren, med om lag 15 000 småtavler med navnene til de polske offiserene som ble drept av NKVD i 1940.


== Historie ==
I 1642 bygde kong Vladislav IV en liten trekirke til piaristene, men den ble snart brent ned under den svenske plyndringen av Warszawa i 1656. Gjenoppbyggingen av kirken skulle finansieres av kong Jan II Kasimir, men på grunn av at den polske økonomien lå i ruiner etter den svenske invasjonen, ble den nye barokkirken ferdigbygd utvendig først i 1682. Utformingen av kirkeindret varte i to tiår til. Kirken ble innvidd i 1701 av biskopen av Poznań, Mikołaj Święcicki. Pave Urban VIII gav relikviene til to katolske helgener og et maleri av Hellige Maria fra Faenza som gave til kirken. 
Kirken ble ombygd i 1730 i klassisistisk stil etter tegninger av Józef Fontana. Etter den mislykkede novembermotstanden mot Det russiske keiserdømmet i 1834 ble kirken konfiskert av russiske myndigheter og omdannet til en ortodoks kirke. I 1835–1837 ble bygningen adaptert til den ortodokse liturgi under ledelse av Antonio Corazzi og Andrzej Gołuński. Mesteparten av den opprinnelige innredningen ble ødelagt og erstattet med ortodokse fresker og en stor ikonostasis, og begge tårnene ble dekt med løkkupler. I tillegg ble nabobygningene ombygd for å passe til kirkens russiske arkitekturstil.
Etter at russerne forlot Warszawa i 1915 ble kirken brukt som depot av de tyske styrkene som stasjonerte i byen. Etter at Polen ble selvstendig på ny i 1918, ble det bestemt å ombygge kirken til dens opprinnelige form. Ombygningsarbeidene varte fra 1923 til 1927 under ledelse av Oskar Sosnowski, og bygningen ble på ny innviet som katolsk kirke. Den ble opphøyet til katedralrang og ble setet til feltbiskopen av den polske hær.
Under og etter Warszawaoppstanden i 1944 ble kirken bombet og jevnet med jorden av tyske Luftwaffe. Etter krigen ble kirken gjenoppbygd mellom 1946 og 1960 under ledelse av Leon Marek Suzin. Kirken forble setet til den nå titulære feltbiskopen, siden feltbispedømmene ble avskaffet i det kommunistiske Polen. Etter kommunismens fall ble feltbispedømmene gjeninnført. Kirken fikk tilbake sin katedralstatus og ble i 1992 på ny den ledende garnisonskirken i Polen.