jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Maiken With Pape

Maiken With Pape (født 20. februar 1978) er en dansk kvinnelig fotballspiller som spiller for Stabæk.
Pape var egentlig først og fremst en tennisspiller, og en svært lovende en. Imidlertid lå ikke tennisen for henne, og midt i satsingen la hun opp og satset på studier (hun er utdannet Cand. Merc. i design og kommunikasjon).
I 2003 prøvde Pape seg som fotballspiller. Hun startet fotballkarrieren i Københavnslaget Skjolds andrelag i fjerde divisjon. Nivået hennes var imidlertid så høyt at hun ble forflyttet til førstelaget i 1. divisjon. Der ble hun oppdaget av de suverene danske mesterne Brøndby, og i 2006 ble hun Brøndby-spiller. I Brøndby var hun med på å vinne serien i samtlige tre sesonger hun spilte. Pape var suveren toppscorer de sesongene.
Pape uttalte imidlertid til Jyllands-Posten at hun mente at den danske serien holdt for lavt tempo, og dermed ønsket hun å skifte beite. Pape lot det lyse igjennom at både på landslag og på klubblag var hun misfornøyd med både med- og motspillere. I 2009 ble Pape Stabæk-spiller, og fikk dermed kravene sine utfordret i større grad. Det stemte i og for seg. Hun ble ikke toppscorer for Stabæk i 2009, og det var den første sesongen hun ikke var toppscorer, verken i serien eller i klubben. Maiken Pape var skadeforfulgt i begynnelsen av 2010-sesongen, og i en kamp mot Kolbotn røk hun korsbåndet. Hun var dermed ute i hele resten av 2010-sesongen og også 2011.


== Meritter ==
Med Brøndby:

Seriegull 2005/06, 2006/07 og 2007/08
Cupgull 2006/07Med Stabæk

Seriesølv 2009


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maiken With Pape – FIFA 
(da) Maiken With Pape – Dansk Boldspil-Union 
(de) Maiken With Pape – Soccerdonna 
(en) Maiken With Pape – FBref 
(en) Maiken With Pape – WTA Tennis 
(en) Maiken With Pape – ITF Tennis
Haavard Haavardsholm

Haavard Haavardsholm (født i 1924, død 20. juni 1981) var en norsk forfatter og journalist.
Som 17-åring ble han arrestert av den tyske okkupasjonsmakten og satt i konsentrasjonsleir. Opplevelsene derfra preget ham både personlig og som forfatter.Han ble etter sin død kjent for det han visste og skrev om etterretning i Norge mens han var journalist i Arbeiderbladet samt fra 1953–1954 da han med stipend dokumenterte Otto Larsens erfaringer fra fangenskap i Sovjet. I Arbeiderbladet skrev han også under pseudonymet Howard, den daglige spalten Glimt fra retten. Etterhvert ble han kulturjournalist og i 1974 kulturredaktør i Arbeiderbladet etter Arve Moen. I perioden 1969–1971 ledet han Norsk Filmkritikerlag.
Hans nevø er forfatter Espen Haavardsholm.


== Utgivelser ==
50 glimt i retten (Aschehoug, 1949).  Pseudonymet Howard.
Den som ler (Aschehoug, 1949). Novellesamling.
Søndag er en bra dag (1949). Roman med handling fra konsentrasjonsleire i Tyskland.
Den blå fuglen (Tiden, 1953). Roman som problematiserer hvorfor et barn kan vokse opp til å bli et menneske som finner glede i å påføre andre lidelse. Hovedpersonen i boken var nazist under andre verdenskrig.
Skal vi danse? (Tiden, 1951). Om tuberkulose og sanatorier.
Kaffe og hornmusikk (1961). Roman.
Hjemreise (Aschehoug, 1964). Om en som vender hjem etter den andre verdenskrig.
De skjulte tjenester (Aschehoug, 1968). Forelegg for filmen Douglas (1970), regissert av Pål Bang-Hansen.


== Priser og utmerkelser ==
Statens kunstnerstipend 1953


== Referanser ==
Mount Usborne

Mount Usborne (spansk: Cerro Alberdi) er et fjell på Øst-Falkland og med sine 705 moh. det høyeste fjellet på Falklandsøyene.
Fjellet er navngitt etter Alexander Burn Usborne, assisterende kaptein på HMS «Beagle» som tok Charles Darwin på hans fem år lange jordomseiling fra 1831 til 1836. Mount Usborne er nevnt i kapittel 9 i Darwins bok Zoology of the Voyage of the Beagle.
Botnformasjoner kan ses på Mount Usborne. Fjellet er bare få meter høyere en øygruppens nest høyeste fjell, Mount Adam på Vest-Falkland.


== Eksterne lenker ==
A Stroll up Mount Usborne falklands.info
Satellittbilde av Mount Usborne
Otto Larsen

Otto Marinius Larsen (født 1912, død 1955 i Stockholm) var en norsk partisan fra Kiberg, kjent som fange i GULag.  
Han var kommunist og reiste høsten 1940 med 35 andre
i båt til Sovjet der de ble vervet til å drive etterretning 
for NKVD.  For å unngå arrestasjon i en mislykket
operasjon, flyktet Larsen til Sverige i 1943.  
Etter krigen dro han med  Ragnvald Mikkelsen og Emil Isaksen til 
Murmansk for å hente brorens skøyte.  De tre ble da fengslet, anklaget
for spionasje mot Sovjetunionen i tiden etter 1943. I mars 1946 ble han dømt til ti års straffarbeid. I åtte år ble han satt til tvangsarbeid som tømmerhogger i det sovjetiske GULag-systmet.
Etter Stalins død i mars 1953 ble GULag-systemet nedbygd, og Larsen ble løslatt 
i oktober 1953.  Ved hjemkomst fortalte han at Osvald Harjo var i live noe som innebar at 
Einar Gerhardsen tok opp saken med russerne slik at også Harjo ble løslatt i desember 1953.
Otto Larsen utga i 1954 bok om dette, ført i penn av Arbeiderbladets
journalist Haavard Haavardsholm. Larsen skrev en rekke artikler i pressen og
holdt en rekke foredrag, også i Finnmark. Etter at han flyttet til Stockholm døde han 
i august 1955 av komplikasjoner av et magesår som han pådro seg i fangenskapet.
Emil Isaksen som hadde overlevd fengslingen, var til stede ved bisettelsen i
Stockholm.  Urnen ble satt ned i Kiberg.  Bernhard Mikkelsen
var død i fangenskapet.  De britiske Bertrand Russell og Clement Attlee kommenterte
at Larsens bok var viktig.


== Litteratur ==
Jeg var Sovjetspion (Cappelen, 1954).  Med Haavard Haavardsholm.  Engelsk utgave: Nightmare of the innocents (Andrew Melrose Publisher, 1955).


== Referanser ==
Feltkapasitet

Feltkapasitet er en betegnelse på jordas vanninnhold etter en nedbørsepisode med påfølgende drenering av store porer grunnet gravitasjonskrefter. Vannet som er i jorda ved feltkapasitet blir holdt tilbake av kapillarkrefter. I godt sortert sand og grus vil det meste av vannet renne ut og lite være til stede ved feltkapasitet. I silt/leire blir derimot en langt større del av vannet værende.


== Kilder ==
Feltkapasitet - Institutt for biovitenskap
Belgias Grand Prix 2002

Belgias Grand Prix 2002 var et Formel 1-løp arrangert den 1. september 2002 på Spa-Francorchamps-banen i Belgia. Det var det fjortende løpet i Formel 1-sesongen 2002.


== Klassifisering ==


=== Løpet ===


== Eksterne lenker ==
Offisielle resultater fra Belgias Grand Prix 2002 fra FIAs nettsted og Formel 1s nettsted.
Ulrik Jensestogun

Ulrik Jensestogun eller og Ulrik i Jensestogun (Ulrik Olsen) (født 5. desember 1850, død 1919) var en kjent spellemann fra Aurdal i Valdres.
Ulrik ble født i Jensestogun, som han tok navn etter, og var sønn av kommandersersjant og bonde Ole Eriksson og ektefellen Thora Olsdotter Kjørstad. 
Ulrik fattet tidlig interesse for felespill, og ble regnet som spellemann fra han var femten år gammel. Han gikk i lære hos Bendik i Nøen, som hadde spel direkte fra Jørn Hilme. Ellers dro Ulrik så langt som til Kongsberg i unge år, men her ble han syk av nervefeber og måtte oppgi tanken om  å drive gård.
Etter Bendik i Nøen hadde Ulrik mye godt hilmespell, men han var også i kontakt med spellemenn fra Hallingdal og byttet slåtter med dem. Han var videre sammen med spellemenn lenger sør i Valdres, blant annet Ellef Tollefsrud fra Begnadalen.
I tillegg til det gamle valdres-spellet, var Ulrik kjent som en rik kilde for runddansspell. Han fikk mange av disse slåttene fra gudbrandsdølen Eivind Bolleng. Ulrik var notekyndig, og det finnes en hel notebok etter han, med salmer, viser og runddanser. Både Arne Bjørndal og  Catharinius Elling skrev ned stoff etter han. Av andre som har nevnt Ulrik, kan en nenne forfatteren Knut Hamsun.
Ulrik benyttet en gammeldags teknikk, trolig arvet etter Bendik i Nøen, som krevde kjappe kast med kort felebue (Rundbue). Denne teknikken var også vanlig i Hallingdal på samme tid.
Da Ulrik Jensestogun døde, skrev Olav Moe minneordene over han:
«Den som fekk høve til å høyra Ulrik Jensestuen i hans ljose timar, når fingrane sveipte som silkesnorar over gripebrettet, når bogen liksom vogga seg i agelaus eggjande takt, og tonane som sylvklåre doggperlor sildra frå strengen, han vil alltid bera eit hugvarmt minne om kunstnaren, eit minne som aldri kan døy. Det var kunst av allerfinaste slag.»
Hardingfeleverket har trykket fem slåttenedskrifter etter Ulrik Jensestogun, fire av dem ved Arne Bjørndal.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Elisabeth Kjærne: Ulrik i Jensestogun
Eta Carinae

Eta Carinae er en av de lyssterkeste stjernene i Melkeveien. Den har en masse på mellom 100 og 150 ganger solens, og ligger på en avstand av 7500 lysår. På 1840-tallet gjennomgikk den en voldsom eksplosjon som sendte mer enn 10 solmasser materie ut i verdensrommet. Eta Carinae var da en kort tid den nest mest lyssterke stjerna på nattehimmelen sett fra jorda. Eta Carinae er en binær stjerne. Man regner med at Eta Carinae vil eksplodere som en supernova når den går tom for kjernebrensel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eta Carinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
ESO: Observasjoner av Eta Carinae i rekordhøy oppløsning incl. Fotos & Animation
Bombardier Recreational Products

Bombardier Recreational Products (BRP) er et canadisk selskap grunnlagt i 1942. Det produserer blant annet snøscootere, beltekjøretøy, vannscootere, og påhengsmotorer, og eier varemerkene Ski-Doo, Sea-Doo, Can-am, Lynx og Evinrude.


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Bombardier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
St. Kliment Ohridski forskningsstasjon

St. Kliment Ohridski (База св. Климент Охридски, Baza Sv. Kliment Ohridski \'ba-za sve-'ti 'kli-ment 'o-hrid-ski\) er en bulgarsk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på sørsiden av Livingston Island i øygruppa Sør-Shetlandsøyene. Basen er kalt opp etter den lærde Klement av Ohrid (840–916), Bulgarias første erkebiskop.


== Historie ==
Etter et mislykket ilandstigningsforsøk på Cape Vostok på Alexander Island, ble to prefabrikkerte hytter satt opp på Livingston Island mellom 26. og 29. april 1988 av en bulgarsk firemannsgruppe med støtte fra det sovjetrussiske forskningsskipet «Mikhail Somov». Bygningene ble senere pusset opp og innviet som permanent base den 11. desember 1993.Et utvidelsesprogram ved St. Kliment Ohridski foregikk fra 1996 til 1998, inkludert oppsetting av en ny flerbruksbygning. I 2003 ble St. Ivan Rilski-kapellet bygget som det første ortodokse byggverk i Antarktis. Et postkontor for det bulgarske postvesen har vært i drift ved St. Kliment Ohridski siden 1994/95.
Basen besøkes jevnlig av representanter for institusjonene som er ansvarlige for Bulgarias aktiviteter i Antarktis, og president Georgi Parvanov besøkte basen i januar 2005.


== Bruk ==
Personell og last fra forsyningsskip blir losset av gummibåter på stranden, om lag 300 meter fra stasjonen. Det ligger også en landingsplass for helikopter i nærheten. En rekke ruter leder fra basen til andre områder av Livingston Island, både kystområder og innlandsområder. Den spanske stasjonen Juan Carlos I ligger 2,7 kilometer lenger sør-sørvest, og kan nås enten sjøveien eller via en 5,5 kilometer lang rute over land.
Basen benyttes av vitenskapsmenn fra Bulgaria og andre nasjoner for forskning innen geologi, biologi, glasiologi, topografi og geografiske informasjonssystemer. 
St. Kliment Ohridski besøkes av cruiseskip fra Hannah Point, et av de mest populære turistmålene i Antarktis, som ligger 12 kilometer lenger vest.


== Se også ==
Bulgarias antarktiske stedsnavnskommisjon


== Kart ==
L.L. Ivanov. Antarctica: Livingston Island and Greenwich, Robert, Snow and Smith Islands. Scale 1:120000 topographic map.  Troyan: Manfred Wörner Foundation, 2009.  ISBN 978-954-92032-6-4


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) St. Kliment Ohridski Base – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bulgarian Antarctic Institute
Lade gård

Lade gård i Trondheim, var i vikingtiden sete for Ladejarlene (egentlig Jarlene av Strinda) og var et betydelig maktsentrum i Norge. Den er særlig knyttet til rikssamlingen der Håkon Grjotgardsson Ladejarl var sentral i å stabilisere Harald Hårfagre som konge av Norge. Etter at den siste Ladejarlen Håkon Eiriksson, som også var riksstyrer, omkom i 1029 eller 1030, mistet gården sin nasjonale betydning, men var fremdeles en rik og viktig gård lokalt. Etter kristendommens innføring ble gården underlagt kirken, etter hvert som klostergods for Bakke kloster. Den ble krongods etter reformasjonen. I 1574 gikk gården over i privat eie. Det var Hans Ovesen Rød-Lunow som overtok og gjorde den om til adelsgård, etter et makeskifte med Norges daværende konge, Fredrik II. 


== Bygninger ==
Dagens bygninger er for det meste oppført 1810-1811 da gården var eid av den trondheimske grossererfamilien Meincke. De er oppført i empirestil og er sammen med den restaurerte hagen det mest komplette og bevarte empireanlegget i Norge.


== Undervisningslokaler ==
I perioden 1922 til 1960 holdt Noregs lærarhøgskole til i lokalene. Fra 1964 til 1994 ble lokalene brukt av Sosialhøgskolen i Trondheim.


== Eiere ==
Trondheim kommune kjøpte gården i 1917.
Reitangruppen kjøpte gården i 1992.


== Eksterne lenker ==
(en) Lade gård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Strinda historielags sider om Lade gård
Reitangruppens sider om Lade gård
«Lade gård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hans Rudolf von Bischoffswerder

Hans Rudolf von Bischoffwerder (født 13. november 1741 i Ostramonda i Thüringen, død 30. eller 31. oktober 1803 i Marquardt, Potsdam) var en rådgiver av Fredrik Vilhelm II av Preussen.
Bischoffwerder kom fra en saksisk adelsfamilie. Faren var kaptein Hans Rudolf von Bischoffwerder. Gjennom hans kone Henriette Wilhelmine av Bünau, kom gården i ridderskapet Ostramondra i Bischoffwerders besittelse.
I 1756 studerte Hans Rudolf jus ved Universitetet i Halle. I 1760 ble han ansatt i Preussens kongeligeLeibkarabinierregiment, hvor han i 1761 ble forfremmet til fenrik.
Etter syvårskrigen og Freden i Hubertusburg ble han utnevnt til kammerherre ved det kursaksiske hoffet og stallmester til hertug Karl von Sachsen (1733–1796).
I 1778 var han igjen i den prøyssiske militære tjeneste. Der møtte han prinsen av Preussen, senere Fredrik Vilhelm II av Preussen, hvor han skaffet seg den største tillit.

Etter prinsens bestigelse av tronen ble han i 1786 oberstløytnant og Flügeladjutant. I 1789 ble han forfremmet til kongens Generaladjutant og sendt som prøyssisk utsending til kongressen i Sistova.
Da han kom tilbake i 1791 ble han forfremmet til generalmajor. Han overtalte kongen til å inngå en forsoning med Østerrike for å bygge opp en forståelse av deres holdning til Frankrike, noe som førte til krigen i 1792. Det ugunstige forløpet som denne fikk, førte til et kjøligere forhold mellom han og kongen. Som prøyssisk utenriksminister ved den polske delen av Preussen, skjenket han likevel svære slotts-komplekser til kongen.
Som frimurer tilhørte Hans Rudolf i utgangspunktet den retningen som ble kalt den strikte observans. Gjennom Johann Christoph von Wöllner ble han medlem av Ordenen av Gull- og Rosenkorset.  Hans Rudolf hadde også kontakt med Greven av Saint Germain, som stod oppført på medlemslisten til Illuminatus-ordenen. I 1777 besøkte han greven, på oppdrag av sin venn Friedrich August von Braunschweig-Wolfenbüttel.
Etter Fredrik Vilhelm IIs død i 1797 overrakte han den kongelige Insignia til den nye regenten. Han ble likevel avskjediget og døde den 30. eller 31. oktober 1803 på sin landeiendom Marquardt nær Potsdam. Med hans sønn, som ble generalmajor, forsvant slekten Bischoffwerder i Preussen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johannes Schultze: Hans Rudolf von Bischoffwerder. In: Historische Kommission für die Provinz Sachsen und für Anhalt (Hrsg.): Mitteldeutsche Lebensbilder. 3. Band Lebensbilder des 18. und 19. Jahrhunderts. Selbstverlag, Magdeburg 1928, S. 134–155.
Theodor Fontane – Havelland / Marquardt von 1795 bis 1803 (dort: Bischofswerder)
Someone in Control

Someone in Control er det andre albumet til det amerikanske rockbandet Trapt. Albumet ble utgitt 13. september 2005 hos Warner Bros. Records.


== Sporliste ==
«Disconnected (Out of Touch)»
«Waiting»
«Victim»
«Stand Up»
«Lost Realist»
«Skin Deep»
«Influence»
«Repeat Offender»
«Bleed Like Me»
«Use Me to Use You»
«Product of My Own Design»


== Eksterne lenker ==
(en) Someone in Control på Discogs 
(en) Someone in Control på MusicBrainz 
(en) Someone in Control på Spotify 
(en) Someone in Control på AllMusic
Eva Ramm

Eva Ramm (født 23. november 1925 i Bergen)
er en norsk psykolog og forfatterinne, kanskje mest kjent for boken Med støv på hjernen, som ble filmatisert 1959, og for sine teorier om et flersidig jeg.I 1948 flyttet Eva Ramm til Oslo.  Etter hvert giftet hun seg med Wilhelm Ernst Ramm og ble cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 1955. Hun var deretter skolepsykolog på Nesodden 1957-1971 og lokalpolitiker i samme periode.
Etter redaktørjobb i fagtidsskriftet Sykepleien var hun psykolog ved Arbeidspsykologisk kontor i Fredrikstad 1980–1982 og rådgiver ved Oslo skoleetat 1984–1988. Siden har hun vært selvstendig praktiserende i Oslo og spesialist i klinisk psykologi i 1993. Blant flere verv kan nevnes leder i Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere 1970–1972, i Kulturveteranene i Norge 1991–1992 og i Kulturveteranene i Oslo 1990–1992, samt i Kultur over seksti 1992–1995.Hun er forfatter av 23 bøker og er medlem av Den norske forfatterforening fra 1965.Eva Ramm er mor til Hans Henrik Ramm (f. 1950) og Lillebil Irene Ramm (f. 1963).


== Premier ==
Statens garantiinntekt for kunstnere 1982–92
Oslo bys kulturstipend 2005.


== Bibliografi ==
Med støv på hjernen (Aschehoug, 1958).  Roman, oversatt til tysk, hollandsk, finsk, dansk, svensk, islandsk. Filmet, norsk og dansk versjon.
Engel på vidvanke (Aschehoug 1962), roman.
Kvinnekall og mannefall (Aschehoug 1965), roman. Oversatt til tysk og finsk.
Noe må gjøres (Damm 1968), ungdomsbok.
En gang var himmelen blå (Aschehoug 1970), fremtidsroman.
Mors tre hoder (Aschehoug 1973), roman.
Ærlig talt! (Aschehoug 1975), ungdomsbok.
Fra tro til virkelighet (Aschehoug 1976), selvbiografisk dokumentar.
Stemmen (Aschehoug 1978), roman.
Jeløyvandringer (Moss Avis 1980).
Kjære Sokrates (Aschehoug 1981), historisk roman.
Elskeren Jeshua (Solum 1985), historisk roman.
Skynd deg, min elskede (Aschehoug 1986), kriminalroman.
Epleslang i Eden (Lanser 1989), essaysamling, dikt.
Mord i prestens hage (Solum 1992), kriminalroman.
Det plurale jeg. Normalt å være spaltet? (Aschehoug 1995), fagbok
Psykiatri til å bli gal av! (Lanser 2002), fagpsykologisk debattbok.
Den trehodete guden og sønnene hans (Kolofon 2005), religionskritisk debattbok.
Levende til stede (Lanser 2006), selvbiografi.
Livssyn uten religion (Kolofon 2008), debattbok.
Med støv på hjernen (Aschehoug, 2008), 50 års utvidet utgave.
Og psykiateren skapte mennesket (Kolofon 2010), sakprosa
Vår forunderlige hjerne (Kolofon 2019), sakprosa


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Eva Ramm i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en) Eva Ramm på Internet Movie Database 
(en) Eva Ramm hos The Movie Database
Jørgen Jahre

Jørgen Jahre
(født 29. oktober 1907 i Tjølling, død 24. april 1998 i Sandefjord) var en norsk skipsreder og fotballspiller, med verv innen idretten.
For Sandefjord Ballklubb spilte han fra 1925 til ut på 30-tallet da laget klarte opprykk til eliteserien.  Han var leder 1935-49 og klubbens første æresmedlem.
Etter examen artium og Oslo handelsgymnasium studerte han i England og Tyskland. Han ble så sekretær for hvalkokeri-rederiet Kosmos (bedrift) fra Sandefjord, inntil han i 1939 gikk inn som kontorsjef og etterhvert disponent i Sandefjordfirmaet Sandar Fabrikker A/S samt familiebedriften Bulls Tankrederi.  I 1948 ble han partner i Anders Jahre & Co  der han virket frem til 1979. Etter det satt han atter i ledelsen for Bulls Tankrederi noen år.
Han var leder i Norges Rederforbund 1960-62, formann i Norges Fotballforbund 1963-65, formann i Norges olympiske komité 1965-69 og i Fédération Internationale de Football Association (FIFA), var han medlem av Executive Committeen 1966-1972.
Jørgen Jahre sr. ble  i 1996 begjært konkurs grunnet et skattekrav fra 1983 i firmaene Spermacet Whaling & Shipping Company og Panova Investment Trust med Bjørn Bettum.
Jørgen Jahre var nevø av Anders Jahre. Hans sønn er skipsreder Jørgen Jahre jr. (f. 1940).


== Premier ==
St. Olavs Orden ridder i 1. klasse
Dannebrogordenen ridder i 1. klasse
en vesttysk fortjenstorden


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jørgen Jahre – Olympedia
Referent

Referenten er den som skal sørge for at det som blir besluttet i en forsamling eller et møte blir nedskrevet. I noen fora innebærer det å skrive ned alle ord som blir sagt (eksempelvis i Stortinget). 
Der kreves ingen spesiell utdannelse for å fungere som referent i hverdagslige sammenhenger, men ved verbatim referering (fra latin, ord-for-ord, nøyaktig) er det nødvendig å skrive så fort, at stenografi er eneste mulighet. I noen typer forsamlinger er kunnskap om terminologi nødvendig.
Pellagra

Pellagra er en sjelden mangelsykdom, forårsaket av mangel på niacin (Vitamin B3) i kroppen.
Dette kan skyldes redusert inntak av niacin eller aminosyrene tryptofan og leucin. 
Sykdommen kan ses blant annet ved ensidig kosthold med mais, og ved langvarig alkoholisme.


== Symptomer ==
Diaré
Eksem
Demens
Kvalme
Brekninger
Brunpigmentering av huden
Lyssensitivitet
Aggresjon
Inflammasjon eller infeksjon av tungen
Søvnløshet
Slakkhet
Eksem, Hårtap, Ødem
Tap av muskelkoordinasjon
Hudsår, kuler eller unormal hudvekst
Svekket hjerte, samt hevelse av hjertet


== Eksterne lenker ==
Næringsinnholdstabell
Zoltán Kővágó

Zoltán Kővágó (født 10. april 1979) er en ungarsk friidrettsutøver som konkurrerer i diskos.
Kővágós fikk sitt gjennombrudd i 1998 da han ble juniorverdensmester. Han deltok i VM 2001, men gikk ikke videre til finalen. I EM 2002 var han med i finalen der han ble nummer sju med et kast på 63,63. I VM 2003 mislyktes han igjen med å kvalifisere seg til finalen.
Han deltok i OL 2004 der kastet på 64,04 holdt til andreplass etter Virgilijus Alekna. Han kom opprinnelig på bronseplass, men Robert Fazekas, som hadde det lengste kastet, ble diskvalifisert for doping.
Kővágó var også i finalen i VM 2005 og VM 2007 og kom på henholdsvis tiende og niendeplass. Han deltok også i OL 2008 uten å komme til finalen.


== Personlig rekord ==
Diskos – 69,95


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zoltán Kővágó – Olympics.com 
(en) Zoltán Kővágó – Olympic.org 
(en) Zoltán Kővágó – Olympedia 
(en) Zoltán Kővágó – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(hu) Zoltán Kővágó – Ungarns olympiske komité 
(en) Zoltán Kővágó – World Athletics 
(en) Zoltán Kővágó – European Athletic Association 
(en) Zoltán Kővágó – Diamond League