jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Democratic Voice of Burma

Democratic Voice of Burma (DVB), også kjent i Norge som Burma-radioen, er en radio- og TV-stasjon med base og studio i Oslo. Stasjonen er uavhengig, eid av eksil-burmesere, og sender usensurerte nyheter via satellitt. Tidligere  ble nyheter sendt via kortbølgesenderen på Kvitsøy til Burma. DVB anslår at stasjonen når ca. 5 millioner burmesere. Stasjonen har også et kontor i Chiang Mai i det nordlige Thailand.
DVB ble startet som radiostasjon av burmesiske studenter og flyktninger som måtte flykte fra landet etter opprøret i 1988. Stasjonen ble gitt i gave til den burmesiske eksil-regjeringen av norske myndigheter i 1992. I 2000 ble stasjonen uavhengig. I dag får DVB økonomisk støtte fra de skandinaviske myndighetene, Utenriksdepartementet og Fritt Ord i Norge, Free Voice i Nederland og National Endowment for Democracy i USA. DVB har hatt TV-sendinger siden 2005.
DVB samler inn nyheter via journalister i skjul i Burma og langs landets grenser. Stasjonen har ca. 12 ansatte i Norge og i alt rundt 100 medarbeidere, hvorav ca. 40 i Burma. Til vanlig sender DVB 2 timer radio hver dag, men stasjonen utvidet sendetiden til 9 timer daglig under demonstrasjonene høsten 2007.
Flere av DVBs journalister i Burma ble arrestert under demonstrasjonene høsten 2007.
Sjefredaktør og administrerende direktør for Democratic Voice of Burma er Ave Chan Naing.
Radiostasjonen mottok Ossietzkyprisen 2007.
Den norske UNICEF-medarbeideren Hallvard Kuløy var opprinnelig innehaver av lisensen for radiostasjonen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Video 4: Democratic Voice of Burma (DVB.no): Demokrati fra utsiden (besøkt 29. september 2007)
Journalisten: Formidler Burma-dramaet til verden (27. september 2007)


== Eksterne lenker ==
Kringkastningsstasjonens offisielle nettsted
NRK: Burma-TV fra Oslo (18. juli 2005)
Spanish Town

Spanish Town er Jamaicas nest største by og var hovedstad frem til 1872. Spanish Town har 148 845 innbyggere.


== Historie ==
Den spanske bosettingen Villa de la Vega ble grunnlagt av guvernør Francisco de Garay i 1534 som hovedstad for kolonien. Senere ble byen også kalt Santiago de la Vega og St. Jago de la Vega. Byen endret navn til Spanish Town etter Storbritannias erobring av Jamaica i 1655. Siden byen fikk store skader i forbindelse med erobringen, tok Port Royal over som en uoffisiell hovedstad. Men i 1692 ble store deler av Port Royal ødelagt av et jordskjelv og Spanish Town tok over som øyas hovedstad.
Spanish Town var hovedstad frem til 1872, da hovedstaden ble flyttet til Kingston. 


== Personer fra Spanish Town ==
Sprinteren Asafa Powell
Sangeren og skuespillerinnen Grace Jones
Cricketspilleren Jermaine Lawson
Reggaeartisten Diana King


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Spanish Town (Jamaica) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Undervisningsmetode

Undervisningsmetode er den måten undervisningen legges til rette og organiseres på. Både arbeidsform og undervisningsform inngår i begrepet undervisningsmetode. Metoden kan ha forskjellig preg, som bestemmes dels av stoffets karakter, dels av elevenes forutsetninger og dels av lærerens eller foreleserens evner og trening.
Undervisningsmetode omfatter didaktikkens HVORDAN. I dag brukes mange metoder sammen med andre hjelpemidler enn tavle og annet tradisjonelt utstyr. Prinsippet for undervisningen følger kriteriene MAKVISE:

Motivasjon
Aktivisering
Konkretisering
Variasjon
Individualisering
Sosialisering
Evaluering


== Litteratur ==
Brattenborg, Steinar og Berit Engelbretsen, Innføring i kroppsøvingsdidaktikk, Høyskoleforlaget, Oslo, 2010, 3. opplag


== Se også ==
Skole
Utdanningsmetoder
Undervisningslære
Undervisningsferdighed
Undervisningsdifferensiering
Atuarfik Tuiisak

Atuarfik Tuiisak (Tuiisak skole) er folkeskolen i byen Paamiut i Paamiut kommune, sydvest på Grønland.
I 1926 ble den daværende skolen flyttet til ved siden av kirken, siden den var for liten og i dårlig stand. Samme år sto den nye skolen på plass, og fikk senere også et eget sløydhus.
I etterkrigstiden har imidlertid økningen i befolkningen, og dermed antall elever, gjort at skolen er bygd ut i flere omganger. I skoleåret 1952/53 var det 123 elever her, mens i 1974/75 var det hele 784 elever her. Dette året ble også skolebygningen fra 1926, samt sløydhuset, revet.
De nyeste bygningene ble bygd på begynnelsen av 1970-tallet.
Skolen har også skolefritidsordning, skolen har både egen gymsal og tannklinikk.


== Eksterne lenker ==
Skolens offisielle hjemmeside
Joseph Guillemot

Joseph Guillemot (født 1. oktober  1899 i Le Dorat, død 9. mars 1975 i Paris) var en fransk friidrettsutøver. 
I 1920 vant Guillemot sitt første nasjonale mesterskap på 5000 meter, og var dermed kvalifisert til OL 1920.
I Antwerpen var Paavo Nurmi publikums store favoritt. Under 5000-meterfinalen hadde Nurmi lagt sin egen strategi, for å utmatte de farlige svenskene Eric Backman og Runar Falk i første del av løpet. Etter tre runder tok Nurmi ledelsen og økt farten. Bare Guillemot greide å holde følge. Halvveis i løpet overtok Guillemot ledelsen, og på sisterunden løp han tilsynelatende lett fra Nurmi. I mål skilte det fire sekunder mellom løperne. På 10 000 meter, som ble arrangert noen dager etterpå, tok Guillemot sølv, denne gang med Nurmi på førsteplass.
Etter OL vant Guillemot i 1922 det internasjonale terrengmesterskapet individuelt, og førte Frankrike frem til seier i lagkonkurransen både i 1922 og 1926. Han vant det franske mesterskapet på 5000 meter tre ganger, men deltok ikke i OL 1924 på grunn av uenighet mellom ham og det franske friidrettsforbundet. 
Han satte to verdensrekorder i løpet av karrieren: 2000 meter (5.34,8) og 3000 m (8.42,2). 


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Gull i friidrett, 5 000 meter  Frankrike
1920  Antwerpen -  Sølv i friidrett, 10 000 meter  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Guillemot – Olympics.com 
(en) Joseph Guillemot – Olympic.org 
(en) Joseph Guillemot – Olympedia 
(en) Joseph Guillemot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Joseph Guillemot – World Athletics 
(fr) Joseph Guillemot – Fédération française d athlétisme 
(en) Joseph Guillemot – Track and Field Statistics
UCI ProTour 2008

UCI ProTour 2008 var den fjerde sesongen UCI arrangerte sin ProTour. Alejandro Valverde vant sammenlagt som i 2006.


== Endringer ==
Sammenlignet med UCI ProTour 2007 var det en del endringer. Discovery Channel og Unibet.com ble lagt ned etter 2007-sesongen, og det ble ikke delt ut nye ProTour-lisenser, slik at antallet ProTour-lag ble redusert til 18.
Etter en lengre strid mellom UCI og arrangørene av de store rittene, blant annet om hvilke lag som kunne og skulle inviteres til de ulike rittene, ble det i september 2007 bestemt at rittene til disse arrangørene gikk ut av ProTouren og inn på UCI Europe Tour. Dette innebar at ProTour-lagene ikke lenger var garantert å få stille i disse rittene. Tour Down Under i Australia var nytt innslag på ProTour-kalenderen. 

Ritt som gikk ut av ProTour
Paris-Nice, Paris–Roubaix, La Flèche Wallonne, Liège-Bastogne-Liège, Tour de France og Paris-Tours – arrangert av ASO
Tirreno-Adriatico, Milano-Sanremo, Giro d'Italia og Lombardiet rundt – arrangert av RCS Sport
Vuelta a España – arrangert av Unipublic


== ProTour-ritt 2008 ==


== Poengsystem ==
Det deles i tillegg ut 3, 2 og 1 poeng til de tre første på hver etappe i etapperittene
Hvis rytteren ikke er på et ProTour-lag, vil ikke poengene bli delt ut.


== Resultater ==


=== Individuell konkurranse ===


==== Tidligere ledere ====


=== Lagkonkurransen ===


=== Nasjonskonkurransen ===


== Lag ==
UCI ProTour 2008 bestod av følgende 18 lag:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
2008 UCI ProTour  - resultater og ranking
Odd Højdahl

Odd Højdahl  (født 5. januar 1921, død 23. februar 1994) var en norsk politiker og fagforeningsleder.
Han var sosialminister i Trygve Brattelis første regjering i perioden fra 1971 til 1972. Han var sekretær og leder i Norsk Tjenestemannslag.  Odd Højdahl var leder for Statstjenestemannskartellet fra 1964 til 1969 da han på LO-kongressen  ble valgt til nestformann i LO, et verv han hadde frem til 1977. Han ble i 1977 ansatt som direktør i Statens arbeidstilsyn, en stilling han hadde frem til 1988.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Odd Højdahl hos Stortinget 
(no) Odd Højdahl hos Norsk senter for forskningsdata
Damenes pokal

Damenes pokal er en premie som ble utdelt til den utøveren som presterte godt og samtidig tekte seg på en høflig, sjarmerende og dannet måte i forbindelse med idrettslig konkurranse. Pokalen ble første gang satt opp i 1884 i forbindelse med Husebyrennet. Pokalen var fra Christianias damer «til den kjækkeste skiløberen fra Christiania».
Skikken med tildeling av Damenes pokal forsvant gradvis utover mot midten av 1900-tallet. I senere tid er tradisjonen tatt opp igjen av ulike klubber, innen blant annet skyting og golf.
Tradisjonen med damenes pokal ble adoptert av friidrett, og utdelt i forbindelse med tidenes første friidretts-NM i Kristiansand i 1896. Den ble tildelt Einar Knudsen for hans allsidighet i mesterskapet. Pokalen har likevel hatt lengst historie og tradisjon i forbindelse med kombinert renn i Holmenkollrennene. Her ble pokalen tildelt konkurransens beste hopper. Ved to tilfeller ble pokalen ikke delt ut, siden hopperens langrennsløp ble vurdert altfor dårlig (Bengt («Silver-Bengt») Eriksson, 1960 og Gjert Andersen, 1970)Pokalen ble tatt vel i mot, og det var en ære å bli plukket ut. Overrekkelsen ble ofte foreviget av et fotografi av vinneren sammen med komiteens kvinner. Samtidig kan pokalen sees på som et symbol på hvilket nivå kvinnene var forventet å delta i idrett. Kvinner var forventet å holde en viss avstand fra selve aktiviteten, og det var antatt at de ikke forstod seg seg på de idrettslige prestasjoner. En pokal som hedret dannelse innen idrett passet godt i tiden, og lå innenfor det som ble ansett å være en kvinnes område.


== Referanser ==
Mediegrafiker

Mediegrafiker er en yrkestittel innen grafisk bransje. Utdannelsesløpet innebærer yrkesrettet utdanning med opplæring i bedrift i tredje og fjerde år, det vil si etter at VG2 Medier og kommunikasjon er bestått.
Lærlingetiden tilbringes i en førtrykksbedrift (førtykksavdeling, reklamebyrå eller liknende). Bestått læretid (fagprøve) gir yrkeskompetanse med fagbrev og yrkestittelen mediegrafiker.


== Eksterne lenker ==
Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av mediegrafiker
Vladimir Kuts

Vladimir Petrovitsj Kuts (russisk: Владимир Петрович Куц) (født 7. februar 1927, død 16. august 1975) var en sovjetisk langdistanseløper. Navnet skrives også Volodymyr Petrovytsj Kuts (Володимир Петрович Куц), den ukrainske stavemåten, siden Kuts ble født i Aleksino, som ligger i dagens Ukraina.
Kuts ble første gang lagt merke til i internasjonal sammenheng i 1954. Under europamesterskapet i Bern slo han favorittene – den tsjekkiske stjernen Emil Zátopek og briten Christopher Chataway – på 5000 meter, og satte samtidig ny verdensrekord. Noen måneder senere mistet Kuts rekorden til Chataway, men tok rekorden tilbake igjen bare 10 dager senere.
Kuts var blant favorittene under OL 1956 i Melbourne. Hovedmotstanderen på 5000 m var briten Gordon Pirie, som hadde satt ny verdensrekord tidligere samme år. Kuts hadde imidlertid satt ny verdensrekord på 10 000 meter kort tid før lekene. I den første finalen, 10 000 meter, tok Kuts oppskriftsmessig ledelsen fra start. Fire runder før mål måtte Pirie gi tapt, og Kuts løp inn til en enkel seier. 5000-meterfinalen, som ble arrangert fem dager etter, ble en ren paradeseier, og Kuts tok sin andre gullmedaljene i løpet av lekene.
I 1957 forbedret Kuts verdensrekorden på 5000 meter til 13.35,0, en tid som ikke ble slått før i 1965, av Ron Clarke. Kuts la opp i 1959.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Vladimir Kuts – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Vladimir Kuts – Olympics.com 
(en) Vladimir Kuts – Olympic.org 
(en) Vladimir Kuts – Olympedia 
(en) Vladimir Kuts – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Kuts – World Athletics 
(en) Vladimir Kuts – Track and Field Statistics 
(en) Vladimir Kuts – ARRS
Sørkedalens Idrettsforening

Sørkedalens Idrettsforening (SIF) (stiftet 1886 som Sørkedalens Skiklub) er et norsk idrettslag tilhørende Sørkedalen i Oslo. Idrettsforeningen ble startet av Carl Grøttum. Grøttum var klubbens første formann. 
Skiidrett var klubbens kjerne i mange år, go klubben er best kjent for de historiske skiløperne de hadde tidlig på 1900-tallet. I tillegg til skikongen Lauritz Bergendahl er kjente navn Johan Kristoffersen, Ingvar Langlien, Johan Grøttumsbråten (gikk til BUL) og Lars Bergendahl. Peder Grøttumsbråten vant klubbnes første kongepokal i 1889. 
Navneskiftet til Sørkedalens Idrætsforening kom i 1905, da sykkelsport ble en voksende aktivitet, og ble tatt opp som idrett i klubben. 
Klubben fikk overta det gamle bygget til Sørkedalen skole i 1926, klubbhuset fikk navnet «Lokalet». «Lokalet» ble et slags samfunnshus, til bruk for alle foreninger i Sørkedalen. Klubblokalet ble utvidet i 1980, med tilbygget Bergendahlsstua. Klubben har egen lysløype på rundt 2 kilometer.
Sørkedalens IF har gått fra å være en toppidrettsklubb for skiidrett, til å bli en fleridrettsklubb med et breddidrettsaspekt. Sykkelgruppen har trappet ned, mens fotball friidrett og orientering kom til. De senere år er også alpint blitt en stadig større del av satsingen. Allidrettsgruppen for de yngre medlemmene tilbyr sosiale aktiviteter.
Klubben har opprettholdt sin tradisjon som arrangør av skirenn. Lauritz Bergendahls Minneløp (første gang arrangert 1972) og Sørkedalsrennet (siden 1980) er de største. Klubben arrangerer også Sørkedalsløpet (siden 1974), sykkelløpet Sørkedalen Grand Prix (siden 1980) og en uformell akekonkurranse som arrangeres årlig i Kjelsåsveien.


== Tabellen (2020) ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
André Marie Constant Duméril

André Marie Constant Duméril (født 1. januar 1774 i Amiens i Frankrike, død 14. august 1860 i Paris) var en fransk zoolog.
Han etterfulgte Bernard Germain de Lacépède som professor i herpetologi og iktyologi ved Muséum National d'Histoire Naturelle i 1803. Forgjengeren ville bruke sine evner innen politikken, men Duméril overtok offisielt ikke professorstolen før Lacépèdes død i 1825.
Hans sønn Auguste Duméril var også zoolog.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans foreldre var Charles Duméril (1733–1823) og Rosalie Duval (1736–1829); de hadde i alt åtter barn. Constant studerte medisin ved Sorbonne i Paris og ble senere prosektor ved sitt medisinske fakultet. I studietiden ble han venn med blant andre Pierre Fidèle Bretonneau.


=== Akademisk karriere ===
Etter å ha tatt doktorgraden i 1803 om rundmunnene, Dissertation sur la famille des poissons cyclostomes: pour démontrer leurs rapports avec les animaux sans vertèbres ; suivie d'un mémoire sur l'anatomie des lamproies og habilitert seg i 1812 med arbeidet Concours pour la chaire de professeur adjoint de zoologie. Dissertation sur les poissons qui se rapprochent le plus des animaux sans vertèbres, ble Duméril utnevnt til professor i anatomi og fysiologi ved École de médecine, og i 1818 professor i patologi.
I 1803 fratrådte Bernard Germain Lacépède som leder for iktyologi og herpetologi ved Muséum national d’histoire naturelle. Georges Cuvier nominerte derpå Duméril, som imidlertid bare ønsket å overta funksjonen midlertidig. Det var først da Lacépède døde i 1825 at Deuméril overtok stillingen fast. Sammen med sin assistent Gabriel Bibron offentliggjorde han verket Erpétologie générale. Bibron døde under arbeidet med verket i 1848.
Deuméril giftet seg i 1806 med Alphonsine Delaroche (1778–1852), en søster av François Étienne Delaroche (1781–1813) og datter av Genève-legen Daniel Delaroche (1743–1812). Dette var hennes annet ekteskap, etter at hennes første ektemann Jean Honoré kalt Horace Say (1771–1799), døde under Napoleons egyptiske felttog.
I 1857 trakk den da 83 år gamle Duméril fra sine forskjellige stillinger og viet seg privatlivet. Hans sønn Auguste Henri André Duméril ble hans etterfølger som professor i herpetologi og iktyologi ved museet. 
Han døde som 86-åring den 14. august 1860 i Paris.
Han begrunnet i 1806 stammen armfotinger (brachiopoda) i den zoologiske systematikk. Duméril var førstemann til å beskrive 256 arter av reptilier..


== Oppkallinger etter Duméril ==
Platynereis dumerilii  Audouin & H. Milne-Edwards, 1834
Seriola dumerili  Risso, 1810
Callopora dumerilii  Audouin & in de Savigny, 1826
Luperina dumerilii Duponchel, 1826
Rocinela dumerilii  Lucas, 1849
Sphaeroma dumerilii  Leach, 1818
Cantherines dumerilii Hollard
Acrantophis dumerili Jan in Jan & Sordelli, 1860


== Referanser ==
Lundugle

Lundugle (Megascops asio) er en liten ugle i slekten
Megascops.


== Beskrivelse ==
De voksne fuglene har rustbrune eller mørk grå mønstret fjærdrakt med streker
på buken.  De er korte og tettbygde, med kort hale og brede vinger, rundt hode
med kraftige øredusker, gule øyne og gulaktig nebb.
I den sørlige delen av utbredelsesområdet er den rustrøde varianten mer vanlig,
og par med ulike farger forekommer.  En lys grå variant finnes også i vestlige
Canada og nordlige til sentrale USA. 


== Habitat og utbredelse ==
Lunduglen hekker i løvskog eller blandingsskog i østlige
Nord-Amerika.  De legger reiret i et hult tre; enten naturlig hule trær
eller forlatte hakkespetthull.  De kan også bruke rugekasser.  De er utelukkende
nattaktive, om dagen vagler de seg i et hult tre eller nær en trestamme.


== Levevis ==
De jakter ved å vente på en lav gren i åpent skoglandskap eller i skogkanten og
slå ned på byttet.  De kan også fange insekter i flukten.  De spiser
hovedsakelig store insekter og små gnagere, og også små fugler.  De jakter om
natten eller like før grålysningen, de bruker sin ypperlige hørsel og nattsyn
til å lokalisere byttet.
Lunduglen lager en rekke forskjellige låter.  Dens engelske navn,
Eastern Screech-owl kommer av et kallerop som ligner et slags hestevrinsk mer enn et
skrik.  De gir også fra seg en rask melodiøs pludring som er vanskelig å
stedfeste.  Hvis den blir lett irritert, truet eller opphisset på andre måter
kan de knurre som en liten bulldog.  Ved alvorlig opphisselse eller
irritasjon klapper den med nebbet.  Enkelte mener at denne lyden lages ved at
den klikker med tungen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) lundugle i Encyclopedia of Life 
(en) lundugle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) lundugle hos Artsdatabanken 
(en) lundugle hos Fossilworks 
(en) lundugle hos ITIS 
(en) lundugle hos NCBI 
(en) Kategori:Megascops asio – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Megascops asio – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Megascops asio – detaljert informasjon på Wikispecies Lundugle på owlpages.com, med bl.a. utbredelseskart og lydopptak.
Gabriel Bibron

Gabriel Bibron (født 20. oktober 1805 i Paris, død 27. mars 1848 i Saint-Alban-les-Eaux) var en fransk zoolog.


== Liv og virke ==
Han foretok zoologiske ekspediskoner tilk Italia og Sicilia. Årene 1827 til 1833, under den greske revolusjon, deltok Gabriel Bibron på den franske vitenskapelige ekspedisjon i Peloponnes-landskapet Morea i Hellas. Han arbeidet ved Muséum national d'histoire naturelle og klassifiserte sammen med André Marie Constant Duméril et stort antall reptiler.
Blant hans ikke-franske kolleger og kontakter var Thomas Bell og John Edward Gray.
Han døde i forholdsvis ung alder (42 år) av tuberkulose.


== Ekteskap ==
I april 1826 giftet han seg med Louise Rousseau; i februar 1842 giftet han seg på nytt med Jeanne Belloc, søster til maleren Jean-Hilaire Belloc.


== Skrifter i utvalg ==
Erpetologie generale: ou, Histoire naturelle complete des reptiles. 1835–1850, 9 bind, (sammen med André Marie Constant Duméril) online


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jean Lescure & Bernard Le Garff: L'étymologie des noms d'amphibiens et de reptiles. Éditions Belin, 2006, ISBN  2-7011-4142-7
Bo Hjalmar Brekke

Bo Hjalmar Brekke (født 9. mai 1957, død 27. september 2007) var oberst i Frelsesarmeen. Hans siste ordre var som leder for Frelsesarmeens arbeid i Pakistan.
Etter to år ved Frelsesarmeens offisersskole i London ble Bo Brekke utnevnt som offiser i 1980. Brekke gjorde tjeneste i Norge, Danmark og Sri Lanka. Ledet arbeidet i Bangladesh og Nord-Skottland og var deretter nestkommanderende i Frelsesarmeens Øst-Europa-territorium som består av Russland, Ukraina, Georgia, Moldova og Romania, før han høsten 2006 ble beordret til det som skulle bli hans siste tjenestested. Han ble skutt og drept i Lahore i Pakistan 27. september 2007. Brekke etterlot seg kone, oberst Birgitte Brekke, to barn og to barnebarn.
I 2008 ble boken "They Gave Their Lives" utgitt. Den inneholder 12 korte biografier om mennesker som har mistet livet i Frelsesarmeens tjeneste. Bo Brekkes historie er av biografiene.Bo Brekke har forfattet boka Sally Ann – Poverty to hope (2005) - Knut Bry er bokas fotograf.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
VG: Brekke ble drept av leiemordere
Bengt Eriksson

Bengt «Silver-Bengt» Eriksson (født 22. januar 1931 i Malung, død 19. november 2014 i Hudksvall) var en svensk kombinertløper. Han representerte IF Friska Viljor i Örnsköldsvik.
Eriksson tok sølv i OL i Cortina d'Ampezzo i Italia, 1956. Etter dette fikk han kallenavnet «Silver-Bengt». Han vant Svenska skidspelen i 1959, og står bokført med 19 premier i Holmenkollen. Han ble nummer 2 i kombinert i 1958. Blant disse er 3 ganger Damenes pokal som beste kombinerthopper fra årene 1957 til 1959. Han vant det kombinerte hopprennet også i 1960, men presterte så dårlig i langrennet at Damenes pokal ikke ble tildelt. Nordmannen Gjert Andersen opplevde det samme i 1970.


== Mesterskapsmedaljer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bengt Eriksson – Olympedia 
(en) Bengt Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Bengt Eriksson – Sveriges olympiske komité 
(en) Bengt Eriksson – FIS (kombinert) 
(en) Bengt Eriksson – FIS (skihopping) 
Skiforeningens vinnerliste over Holmenkollmedaljen
Sveriges Olympiske komité om Bengt Eriksson
Gjert Andersen

Gjert Andersen (født 17. mars 1947 i Bærum) er en tidligere norsk kombinertløper som hadde sin styrke i hoppbakken. Han representerte Stabæk IF.
Andersen ble nummer 2 i kombinert i Holmenkollen i 1968 (med ny bakkerekord på 89,5 m), han ble nummer 4 i 1969 og nummer 2 igjen i 1972. I 1969 ble han også nummer 2 i det spesielle hopprennet. Han deltok i kombinert under vinter-OL for Norge i 1968 i Grenoble med 40.-plass og i 1972 i Sapporo med 23.-plass.
Andersen ble tildelt Damenes pokal som kombinertrennets beste skihopper 3 ganger; i 1968, 1969 og 1972. Han vant det kombinerte hopprennet også i 1970, men han ble den gangen helt sist i langrennet, og Damens pokal ble av den grunn ikke utdelt. Bengt «Silver-Bengt» Eriksson opplevde det samme i 1960.


== Eksterne lenker ==
(en) Gjert Andersen – Olympedia 
(en) Gjert Andersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)