jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Besøket

Besøket er en roman av Stig Sæterbakken. Den kom ut i 2006 og er forfatterens sjuende roman. Jeg-fortelleren i boka, advokat Sigmund Winther, synes tilfreds med en ikke altfor utfordrende karriere og en velordnet tilværelse sammen med sin kone, museumskonservatoren Cecilie. Men om kvelden på sin 42-årsdag blir han oppsøkt av en gammel klassekamerat: treogtyve år er da gått siden han og Gunnar Samuelsen sist så hverandre. Gunnar har med seg et kassettopptak fra gymnasdagene som han vil at vennen skal høre. På opptaket, som ble gjort under en debatt i en anarkistgruppe de begge var med i, hører Sigmund sin egen stemme for første gang. Opplevelsen blir et sjokk for ham og tvinger ham til å revurdere det selvbildet han har levd med, såvel som forholdet han har til menneskene rundt seg. Gunnar viser seg dessuten å bli vanskeligere å få ut av huset enn det Sigmund og Cecilie først hadde tenkt. Ute av stand til å ta et oppgjør med de krefter som truer, merker den etablerte advokaten at grunnen begynner å svikte under ham.
Besøket fikk Oslo-prisen (Natt & Dag) for Årets lesning 2006.
Estetisk salighet

Estetisk salighet er en essaysamling av Stig Sæterbakken. Den kom ut i 1994 og er en oppsummering av fem års essayistisk virksomhet. Her er både tidligere publiserte og nyskrevne tekster om blant annet Anthony Burgess' A clockwork orange, Laurence Sternes Tristram Shandy, Witold Gombrowicz' Ferdydurke, Julio Cortázars Rayuela, Octave Mirbeaus Torturhagen, Lars von Triers Europa-trilogi og Robert Harmons action-thriller The hitcher, verker av billedkunstnerne Per Inge Bjørlo og Jeff Koons, samt en brevveksling med Jan Kjærstad om Bret Easton Ellis' American Psycho.


== Eksterne lenker ==
Les utgaven fra 1994 hos Nasjonalbiblioteket.
Selvbeherskelse

Selvbeherskelse er en roman av Stig Sæterbakken. 
Hovedpersonen, Andreas Feldt, møter den ene av sine to voksne døtre på en kafé etter flere års adskillelse. Gjensynet fremkaller en uro i Andreas, og i ren befippelse forteller han datteren at han og hennes mor skal skilles, hvilket de slett ikke har til hensikt å gjøre. Uroen blir gradvis sterkere, og driver ham de neste dagene til å bryte med flere av sine mest innarbeidede rutiner. En dag legger han ut på en formålsløs vandring ut i byen, fra sted til sted, og møter flere fremmede mennesker som alle synes å sette ham på sporet av noe glemt, noe som ligger og murrer i hukommelsen, men som han ikke helt får tak på hva er. Han vender tilbake fra vandringen i grålysningen, og med det første lyset som brer seg over morgenhimmelen kommer også erkjennelsen av den forferdelige hemmeligheten han har valgt å glemme.


== Eksterne lenker ==
Les utgaven fra 1998 hos Nasjonalbiblioteket.
Jan Gulbrandsen

Jan Erik Gulbrandsen (født 29. mai 1938 i Oslo, død 4. september 2007 samme sted) var en norsk organisasjons- og idrettsmann. Han var hekkeløper og spesialiserte seg i 400 meter hekk. Han representerte SK Vidar.


== Yrkeskarriere ==
Gulbrandsen var cand.mag. i realfag fra Universitetet i Oslo og hadde eksamen fra Statens gymnastikkskole.
Han var avdelingsleder ved Norges idrettshøgskole fra 1968 til 1973. Deretter var han underdirektør og direktør i Oslo Park og Idrett fram til 1984, bortsett fra en periode som statssekretær i Miljøverndepartementet (A) (1974–75). Han var så direktør i Norges Automobil-Forbund og seinere ved Beitostølen Helsesportsenter.


== Idrettskarriere ==
Gulbrandsen begynte å trene friidrett som medlem av IF Rollo, men representerte SK Vidar størstedelen av karrieren. Han debuterte på det norske friidrettslandslaget i 1957 i en landskamp mot Frankrike i Paris. Han deltok i alt i 35 landskamper, i svært mange som kaptein. Han var med i EM i friidrett 1958 og 1962, hvor han begge gangene blei slått ut i forsøksheatet, samt i Sommer-OL 1960 der han nådde semifinalen. 
Hans personlige rekord på 400 meter hekk var 51,5, en berømt tid som var norsk rekord i 16 år. Den ble satt på Gjøvik i 1964 og sto helt til i 1980. I 110 meter hekk deltok han bare på nasjonalt nivå. Hans personlige rekord var 14,5 sekunder, satt 17. august 1962 under Norgesmesterskapet i Drammen.
For alt dette fikk han Norges Friidrettsforbunds høyeste utmerkelse, Gullmedaljen, i 1963.
Etter sin aktive karriere var han blant annet styremedlem i Norges olympiske komite fra 1973 til 1988, herunder formann fra 1985.


== Medaljer i norske mesterskap ==


== Se også ==
Mestvinnende utøvere i NM i friidrett


== Referanser ==


== Kilder ==
Jan Gulbrandsen er død (NTB/VG 7. september 2007)
Norske utøvere i internasjonale mesterskap, menn med etternavn G (Friidrett.no)
Medaljevinnere i norske seniormesterskap (Friidrett.no)
Statistikk, menn gjennom alle tider - per 1. januar 2007 (Friidrett.no)
Brynjulf Nygaard. «Sportsprofilen OLformann trekker seg». Aftenposten (7. januar 1989).


== Eksterne lenker ==
(no) Jan Gulbrandsen hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Jan Gulbrandsen – Olympedia 
(en) Jan Gulbrandsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Sauermugg

Sauermugg er en roman av Stig Sæterbakken. I boken introduseres leseren for Sæterbakkens alter-ego Sauermugg. Boken er skrevet som en frittflytende tankestrøm der fortid, nåtid og ville spekulasjoner blandes sammen i en energisk og uforutsigbar tekst. Tankesprangene er mange og drastiske. Intense refleksjoner avløses av smertelige barndomsminner. Scener fra et ekteskap veksler mellom det opprivende og det absurd komiske, fortalt med bitterhet og hat i det ene øyeblikket, med fortvilelse og selvbebreidelse i det neste. Sauermugg bygger videre på sentrale motiver i Sæterbakkens forfatterskap: ondskap, kjærlighet, maktens intime mekanismer, tankens muligheter og begrensninger.


== Fortsettelse ==
Etter at romanen kom ut i 1999 fortsatte Sæterbakken å skrive såkalte Sauermugg-monologer. Flere av dem har vært publisert i forskjellige tidsskrifter og på nettsteder i Norden. I april 2007 kom boken ut på svensk i en spesiell director's cut-utgave (Sauermugg Redux), hvor flere av de nyskrevne monologene, pluss overskytende stoff fra den gangen boken ble skrevet, var inkludert.
I tillegg har satte Sæterbakken Sauermugg ut på anbud. Blant forfatterne som bidro med tekster var Gunnar Blå, Terje Dragseth, Cornelius Jakhelln, Sigmund Jensen, Nikanor Teratologen, Johan Harstad, Martin Tistedt, Anastasia Wahl, Anne Kolbjørnsdatter Skaare, Mads Brenøe, Lars Fr. H. Svendsen og Stefan Whilde.


== Eksterne lenker ==
Omtale på Cappelen Damms nettsider
Refstad skole

Refstad skole er en 1–7 skole (barneskole) i bydel Bjerke i Oslo. Skolen ble åpnet høsten 2005, men har felles historie med Løren skole fra 1. mai 1891. Juni 2018 ble det funnet setningsskader i bygget og skolen ble stengt på kort varsel. Fra skolestart 2018 ble skolen flyttet til Bredtvet skoleanlegg. Skolebygget, som lå med Løren Idrettspark like ved i sør, og Bjerke travbane i nord er nå revet. Uteområdene var oppgradert med stor lekeplass og et utendørs amfi, tegnet av landskapsarkitektene Østengen og Bergo AS. 
I 2005 fikk skolen i Økern torgvei 40 navnet Løren skole selv om den ble lokalisert lenger mot øst, i strøket Refstad. I 2014, etter rehabilitering av gamle Løren skole, ble det besluttet at den gamle skolen skulle få igjen sitt navn, Løren skole, og skolen på Refstad ble omdøpt til Refstad skole.


== Historie ==

Løren skole fra 1891 bestod av seks klasserom fordelt på to etasjer, med egen lærerbolig i 2. etasje. Til skolen lå det også en låve og to doble utedoer.
Skolekretsen var stor og både Hasle, Sinsen, Årvoll, Tonsenhagen, Linderud og deler av Veitvet tilhørte Løren skoles inntaksområde. Dette gjorde at elevgrunnlaget vokste fort. Lenge var Løren skole Norges største landsfolkeskole med 1401 elever i 1937 på det meste. Innen 1932 var skolen derfor utbygget fire ganger, i 1910, 1918, 1923 og sist i 1932. Skolen hadde da 1400 elever og var Norges største landsskole.
Skolen måtte fraflyttes i forbindelse med bygging av Lørentunnelen fra Økern til Sinsen, siden sprenging og boring av tunnelløpet skjedde i fjellet under skolen. I februar 2005 startet byggingen av nye Løren skole, på travtomta på Refstad rett nedenfor Bjerke Travbane. I august samme året sto den klar, og ble tatt i bruk fra skolestart 2005. I 2013 ble det klart at endringer i bydelens folketall gir behov for flere skoler i området. Gamle Løren skole ble besluttet rehabilitert. Skolen er tenkt å stå klar til skolestart 2014. bydelen besluttet samtidig at gamle Løren skole skulle få tilbake sitt navn, Løren skole. Nye Løren skole ble samtidig besluttet omdøpt til Refstad skole. Det nye navnet stemmer bedre med plasseringen.
Sommeren 2018 ble det kjent at det 13 år gamle skolebygget hadde setningsskader og måtte stenge umiddelbart, en uke før sommerferien. Det ble bestemt å flytte skolen til Bredtvet skoleanlegg fra skolestart 2018.Konsulentselskapene Sweco og Multiconsult ble engasjert av Undervisningsbygg for å undersøke bygge og utarbeide en tilstandsrapport. Det er ikke kjent om det var de opprinnelige  prosjekterende eller utførende entreprenører som var ansvarlig for de alvorlige setningsskadene.


=== Rektorer ===
2015-: Magnus Nesset-Kristiansen
2005-2015: Gro Høyvik (fra Smestad skole)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Skolens hjemmeside
Det onde øye (bok)

Det onde øye er en essaysamling av Stig Sæterbakken, utgitt 2001. 
Det er i hovedsak en samling frittstående tekster om verker og forfattere, så som William Faulkner, Beckett, Strindberg, Edgar Allan Poe, Kierkegaard, Ján Ondrus og Emmanuel Bove. Men her er også et essay om Peter Handkes omstridte agitasjon for serbernes sak på Balkan, og en lengre refleksjon over Adolf Hitlers rolle som symbol for det onde, som et kulturelt vrengebilde for etterkrigstidens demokratiske Europa. En underliggende felles tematikk for essayene er det man kan kalle "det ondes problem". Forfatteren insisterer på kunsten og litteraturen som et område hvor alminnelige moralske regler ikke gjelder, et sted der både forfatteren og leseren kan utforske yttergrensene av den menneskelige erfaring, uten de bånd og forpliktelser som ellers holder oss tilbake.
Eirik Øwre Thorshaug

Eirik Øwre Thorshaug (født 11. april 1976) er en tidligere politiker for Arbeiderpartiet som har vært statssekretær og politisk rådgiver i Jens Stoltenbergs andre regjering.


== Utdanning ==
Thorshaug har en bachelorgrad i statsvitenskap med fokus på internasjonal politikk, Midtøsten- og Nord-Afrika kunnskap og internasjonale relasjoner i Sørøst-Asia fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), University of Queensland, og Universitetet i Oslo. Han har en mastergrad i internasjonal sikkerhetspolitikk fra Universitetet i Oslo med fokus på terrorisme og forebygging av voldelig ekstremisme. 


== Politisk karriere ==
Han er fra industristedet Hommelvik i Sør-Trøndelag og ble aktiv i politikk i Hommelvik Arbeiderungdomslag (AUL) på slutten av åttitallet, der han ble leder av lokallaget som i 1992 igjen meldte seg inn Arbeidernes ungdomsfylking (AUF). Han har vært fylkesleder i Sør-Trøndelag AUF (1996-1999). Han jobbet som internasjonal sekretær ved AUFs hovedkontor på Youngstorget (Oslo) (1998-2001). Thorshaug ble valgt som nestleder i AUF i perioden 2002-2004, da han blant annet ledet AUFs mannsrolleutvalg. 
Fra 2004 jobbet han som politisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe, i Stortingets justiskomite. I februar 2007 ble han ansatt som politisk rådgiver for justisminister Knut Storberget i Justis- og politidepartementet. 
6. januar 2011 ble Eirik Øwre Thorshaug konstituert som statssekretær i perioden statsråden hadde pappa-permisjon og Trond Giske var fungerende justisminister. Etter 22. juli 2011 ble Thorshaug departementskonstiutuert som statssekretær ut året med ansvar for departementets politiske oppfølging av angrepene mot regjeringskvartalet og Utøya. Thorshaug ble utnevnt til statssekretær i Justis- og beredskapsdepartementet fra 16. desember 2011 til 7. september 2012.Thorshaug var statssekretær i Forsvarsdepartementet (Norge) fra 21. september 2012 til regjeringsskiftet etter Stortingsvalget i 2013.


== Senere arbeid ==
Han jobber fra 2015 i Telenorkonsernet, der han er direktør (Vice President) for myndighetskontakt og regulatorisk arbeid i Europa.


== Familie ==
Thorshaug er gift med Mina Gerhardsen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eirik Øwre Thorshaug – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Eirik Øwre Thorshaug hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Eirik Øwre Thorshaugs CV
(no) Pressemelding fra JPD om konstituering som statssekretær
Adolphus Cambridge

Adolphus Cambridge, 1. marki av Cambridge, (fullt navn: Adolphus Charles Alexander Albert Edward George Philip Louis Ladislaus, født prins Adolphus av Teck og senere hertugen av Teck, født 13. august 1868, død 23. oktober 1927) var et medlem av den britiske kongefamilien og yngre bror til Dronning Mary, gemalinnen til Kong Georg V. I 1900 tok han over for sin far som hertug av Teck i Württemberg. Han gav slipp på sine tyske titler i 1917 for å bli marki av Cambridge.
Han var ridder storkors av Order of the Bath, ridder storkors av Royal Victorian Order og følgesvenn (Companion) av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Adolphus Cambridge hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Adolphus Cambridge hos The Peerage
Per Eriksen

Per Eriksen (født 10. mai 1957) er en norsk trommeslager kjent fra flere utgivelser.Han er oppvokst i Sandefjord.
Fra 1970-tallet og utover har han gitt ut plater med visegruppa Nøkken (1982–83), Big Spenders (1986–), bluesorkesteret R&B Express (1990), gruppa Hades (1992), CIA Bluesband (1993), Peyton Place (1994), Somebody's Darling (1994–), Tango Dango (1995), Buckshot Hunters (1995) og Knut Nordhagen & Bluepack (1995–), Trond Granlund (1997–), Peccatum (2000), Tone Krohn (2002).  Han spiller  i Bent Patey's kvartett «Pateys Pipe», 
og har egne utgivelser  i jazz-fusion-sjangeren.


== Diskografi ==
Center of the Beat (Curling Legs, 1994).  Med Arne Frang, Terje Gewelt, Mikkel Schille og Bård Reil
Beats and Pieces (Curling Legs, 1997).  Med Nils Petter Molvær, Arne Frang, Terje Gewelt og Rune Klakegg
Beat Crazy (Curling Legs, 2001).  Med Arve Henriksen, Odd Riisnæs, Sverre Dæhli, Tom Pettersen og Thomas Eriksen
Beat Repeat (Curling Legs, 2007).  Samleplate.
Beginner's Mind (2009), med Ida Lind


=== Nøkken ===
AlbumÅpent for lys (1983)
Nøkken 1978–1984 (2002)SinglerStanse vinden/Ikkje forstyrr (1983)
Øyeblikket/Det e'kje så kaldt i desember (1983)


=== Big Spenders ===
Shark Lookin' (1986)
Snack Dab in the Middle (1988)


=== CIA Bluesband ===
Ah, Yeah! (1993)SinglerSometimes It's Wrong/Pride (1996)


=== Hades ===
Hades (1974)


=== Tango Dango ===
AlbumTango Dango (1994)SinglerSpre mine vinger (1994)
Slepp meg inn (1994)


=== Buckshot Hunters ===
Buckshot Hunters (1995)


=== Knut Nordhagen & The Blue Rhythm Pack ===
Noisy Silence (1998)


=== Patey's Pipe ===
As Years Pass By (2009)


=== Deltar på ===
SKK: Sandefjordsplaten (1979)
Syng med oss-koret: Syng med oss – Koret fra TV-serien (1986)
Somebody's Darling: Easy Going (1993)
Peyton Place: Peyton Place (1994)
Somebody's Darling: If Not in Heaven (1994)
Somebody's Darling: Somebody's Darling (1993)
Trond Granlund: Himmelvogna/Og sola går ned (1997)
Trond Granlund: Bilder inni hue (1997)
Bill Booth & The Convertibles: Heart in Hand (1998)
Trond Granlund: Østkantfolk (2000)
Peccatum: Oh, My Regrets (2000)
Peccatum: Amor fati (2000)
Somebody's Darling: Still Wearing Black (2003)
Trond Granlund: Høyt, lavt og langt (2003)
Rita Engedalen: Hear My Song (2004)
Den lille traktoren Gråtass: Gråtass – Hemmeligheten på gården (2004)
Chillinuts: Reworks: What Kind of Machine Is This? (2004)
Trond Granlund: En litt forvirra fyr (2005)
Barneselskapet: Barna synger 4 (2006)
Barneselskapet: Barna synger Pophits (2006)
Trond Granlund: Kommer tid, kommer råd (2007)
David Jensen: Høyere enn himmelen (2010)
Ljodahått: Eg stend eg, seddu (2012)
Trond Granlund: 50 år på veien (2014)
Trond Granlund: 50 år på veien Vol. 2 (2016)


== Referanser ==
Michelle Paver

Michelle Paver (født 7. september 1960 i Malawi) er en britisk forfatter av bøker for voksne og for barn og ungdom. Hun har mottatt en rekke priser for sitt forfatterskap.


== Liv og virke ==
Michelle Paver er født i Nyasaland (i dag Malawi) i sentrale eller sørøstlige Afrika. Hennes mor var belgisk fra Flandern og hennes far var sørafrikaner. De drev avisen Nyasaland Times. Da hun var tre år gammel bosatte hennes foreldre seg i Wimbledon i England hvor hun senere gikk på skolen The Study and Wimbledon High School. Etter å ha studert biokjemi på Lady Margaret Hall ved Universitetet i Oxford, hvor hun tok en grad av første klasse, ble hun partner i et advokatfirma i London. Hennes fars død i 1996 fikk henne til å ta et sabbatsår hvor hun reiste rundt i Frankrike og Amerika, og hvor hun kom til å skrive sin første bok, Without Charity. Hun sa opp fra advokatfirmaet da hun kom tilbake for å konsentrere seg om sitt forfatterskap.


== Ulvebror ==
Chronicles of Ancient Darkness, eller Ulvebror på norsk, forteller om Torak, en tenåring uten familie, og om hans venner Renn og Wolf. Hovedfortellingen sirkler om Torak og hans søken etter å beseire Sjel-eterne, en gruppe onde trollmenn som vil drepe alt liv i skogen der de bor. Settingen er i et forhistorisk Nord-Europa i steinalderen, neolittisk tid.
Den første boken i serien, Wolf Brother ble utgitt i 2004 og som en helhet har bøkene solgt mer enn 1 millioner eksemplarer i Storbritannia. Den sjette boken i serien, Ghost Hunter, vant Guardian Prize for barne- og ungdomslitteratur i 2010. Regissøren Ridley Scott har opsjon på filmatisering av serien.


== Bibliografi ==


=== Frittstående romaner for voksne ===
Without charity – 2000
A place in the hills – 2001
Dark matter – spenningsroman fra Svalbard 2010 (Mørketid)
Thin air – 2016 (Høydeskrekk)
Wakenhyrst – 2019


=== Daughters of Eden-trilogien ===
The shadow catcher – 2002
Fever hill – 2004
The serpent's tooth – 2005


=== Chronicles of Ancient Darkness/Ulvebror-serien ===
Wolf brother – 2005 (Ulvebror) 
Spirit walker – 2006 (Åndevandrer)
Soul eater – 2007 (Sjel-eter)
Outcast – 2007 (Utstøtt)
Oath breaker – 2008 (Løftebryter)
Ghost Hunter – 2009 (Spøkelsesjeger)
Viper's daughter – 2020


=== Gods and Warriors-serien ===
Gods and warriors – 2012 (Kun førsteutgaven kom med denne tittelen) /The Outsiders – 2013
The burning shadow – 2013
Eye of the falcon – 2014
The crocodile tomb – 2015
Warrior bronze – 2016


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michelle Paver på Internet Movie Database 
(en) Michelle Paver på Twitter 
(en) «Queen of the Stone Age», artikkel i The Guardian
Saltløsning

En saltløsning er en blanding av væske, vanligvis vann, og ett eller flere salter hvor saltionene er frigjort fra hverandre og flyter fritt omkring mellom væskemolekylene.
Colton James

Colton James (født 22. februar 1988) er en amerikansk skuespiller. Han spilte Alex i Still Standing og T-bone i Den syvende himmel fra 2006–2007. Han har i tillegg hatt en rekke gjesteroller, blant annet i Judging Amy og Without A Trace. 


== Eksterne lenker ==
(en) Colton James på Internet Movie Database 
(sv) Colton James i Svensk Filmdatabas 
(da) Colton James på Scope 
(fr) Colton James på Allociné 
(en) Colton James på AllMovie 
(en) Colton James hos The Movie Database
Abdoulaye Faye

Abdoulaye Diagne-Faye (født 26. februar 1978 i Dakar) er en senegalesisk fotballspiller som for øyeblikket er kontraktsløs etter å ha spilt for den engelske klubben Hull City frem til våren 2014. Han kan benyttes både som forsvarer og defensiv midtbanespiller.


== Spillerkarriere ==
Faye startet karrieren sin i den senegalesiske klubben ASEC Ndiambour, før han forlot dem til fordel for Jeanne d'Arc. Etter dette ble han kjøpt opp av den franske Ligue 1-klubben Lens i juli 2002. Her spilte han blant annet med sin landsmann Papa Bouba Diop. Faye har spilt flere landskamper for Senegal og scoret ett mål.
Den 15. august 2007 trykket flere aviser at Faye var på vei til Newcastle United for rundt £2 millioner (ca. 23 millioner kroner). Den 30. august bekreftet Newcastles manager Sam Allardyce at Faye var i Newcastle for sin medisinske test, men at det fortsatt gjenstod noen detaljer med Bolton Wanderers. Helt på tampen av overgangsvinduet, den 31. august 2007, var overgangen i boks, og Faye signerte en treårsavtale med Newcastle United.
Det ble med en sesong i Newcastle for Faye. Den 15. august 2008, på dagen ett år etter at ryktene begynte å gå om at han var på vei fra Bolton Wanderers til Newcastle United, ble han klar for nyopprykkede Stoke City i Premier League. Overgangssummen lå på cirka £2,25 millioner, og han skrev under på en treårskontrakt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Abdoulaye Faye – FIFA 
(en) Abdoulaye Faye – Transfermarkt 
(en) Abdoulaye Faye – national-football-teams.com 
(en) Abdoulaye Faye – WorldFootball.net 
(en) Abdoulaye Faye – Soccerbase.com 
(en) Abdoulaye Faye – Soccerway 
(en) Abdoulaye Faye – FBref 
(es) Abdoulaye Faye – as.com
Ford Focus

Ford Focus er en bilmodell fra bilprodusenten Ford, som har vært i produksjon siden 1998. Focus finnes i flere utførelser, blant annet som firedørs sedan, femdørs kombi og tredørs coupé, og produseres på Fords fabrikker i Taiwan, Russland, Argentina, Mexico, Tyskland, Spania og USA. Ford Focus vant prisen Årets Bil i Europa i 1999.
Modellen finnes med både bensin- og dieselmotorer, samt som FFV (FlexiFuel Vehicle) som kan kjøres på enten bensin, E85, eller en kombinasjon av disse.
Gabriel Lende

Gabriel Lende (født 8. august 1896 på Nærbø, død 5. mai 1977) var en legemisjonær tilknyttet Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund. Han var misjonslege i Kina 1929-1946, og deretter i Etiopia 1949-1953. I denne tiden var han også tilsynsmann for feltet. 
Kona Dagmar Lende (1912-1978) var utdannet sykepleier. De giftet seg i Kina i 1939, da hun begynte sin misjonærvirksomhet.


== Referanser ==
Walter Becker

Walter Becker (født 20. februar 1950 i Queens i New York City, død 3. september 2017 på Maui på Hawaii) var en amerikansk bassist, gitarist, låtskriver og produsent, mest kjent som medlem av bandet Steely Dan.


== Samarbeidet med Donald Fagen ==
Becker ble god venn med Donald Fagen da de begge gikk på Bard College i New York i slutten av 1960-årene. Begge var en kort tid med i Jay & The Americans til de ble låtskrivere for plateselskapet ABC Records i Los Angeles i begynnelsen av 1970-årene. Før det hadde de skrevet et antall låter i Brill Building i New York. 
Sommeren 1972 startet Becker, sammen med Fagen og andre musikere, gruppen Steely Dan, som de hadde stor suksess med fram til 1980. 1981 avbrøt Becker og Fagen sitt samarbeid, men startet Steely Dan igjen i midten av 1990-årene.


== Til Hawaii ==
Deretter flyttet Becker til Hawaii, og etablerte seg som produsent for flere amerikanske artister. Han produserte også Fagens soloalbum, og debuterte selv som soloartist i 1994. 
Han døde av en aggressiv variant av spiserørskreft bare fire måneder etter at den ble oppdaget.


== Diskografi ==
se også diskografi med Steely Dan

2008 Circus Money
1994 11 Tracks of Wack


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Walter Becker på Internet Movie Database 
(en) Walter Becker hos The Movie Database 
(en) Walter Becker på Discogs 
(en) Walter Becker på MusicBrainz 
(en) Walter Becker på Spotify 
(en) Walter Becker på AllMusic