jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Emily Brydon

Emily Brydon (født 27. april 1980) er en kanadisk alpinist.
Brydon regnes som spesialist i fartsdisiplinene, men stiller også ofte opp i verdenscuprenn i slalåm og storslalåm. Med en høyde på 1,83 er hun blant de høyeste damene og beste gliderne i verdenscupsirkuset.
Hun feiret sin første internasjonale triumf i 2000, da hun ble juniorverdensmester i kombinasjonsøvelsen og i tillegg tok sølv i slalåm, bare slått av svenske Anja Pärson. Hun har deltatt i verdenscupen siden november 1998. I sesongen 2004/05 ble hun nummer tre i kombinasjonscupen, bak Janica Kostelić og Anja Pärson.
Emily Brydon debuterte i olympisk sammenheng i 2002, uten særlig hell. Hun ble nummer 27 i slalåm, mens hun havnet på 38.-plass i storslalåm. Under OL 2006 ble hun nummer ni i Super-G, 13 i kombinasjonen og 20 i utfor. Under Vinter-OL 2010 fikk hun en 14.-plass i kombinasjonen som beste resultat. I utfor kom hun på 16.-plass, mens hun kjørte ut i super-G.
Hun har deltatt i VM i alpint fire ganger (2001, 2003, 2005 og 2007). Den beste enkeltplasseringen oppnådde hun i 2001 i St. Anton med en sjuendeplass i kombinasjonen. Under VM 2007 i Åre deltok hun på det kanadiske laget som ble nummer seks i lagkonkurransen.
Hittil i karrieren har Brydon oppnådd sju pallplasser (tre i utfor, tre i super-G og en i kombinasjonsøvelsen). 3. februar 2008 tok hun sin hittil eneste verdenscupseier (Super-G i St. Moritz). I sesongen 2007/08 ble Brydon nummer fem sammenlagt i super-G-cupen, nummer 10 i utforcupen og nummer 14 i totalsammendraget. 


== Verdenscupseire ==


== Eksterne lenker ==
(en) Emily Brydon – Olympedia 
(en) Emily Brydon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Emily Brydon – Canadian Olympic Committee 
(en) Emily Brydon – Britisk Columbia Sports Hall of Fame 
(en) Emily Brydon – FIS (alpint) 
(en) Emily Brydon – ski-db.com 
Emily Brydons hjemmeside
Hans Jacob Meyer

Hans Jacob Meyer (født 1907 i Bergen, død 1993) var billedhugger og skipsmegler. Han har laget arbeider i gips, leire, bronse og kleberstein, foruten å ha laget en byste i sement.
Han studerte ved blant annet det «skandinaviske» akademiet Maison Watteau i Paris. Hans lærere var Adam Fischer og Charles Despiau. Etter at han kom hjem i 1928, drev han vekselbruk fram til han ble bare billedhugger i 1962. 
Blant hans mest kjente verk er «Liggende dikter», som er laget i flere eksemplarer, hvorav ett befinner seg i Nasjonalgalleriet, ett i Moss og ett på Ole Bulls plass i Bergen.
Han debuterte på Statens Høstutstilling i 1945. I 1949 var han formann i Bergen Kunstforening og etablerte «Studieatelieret», som var en forløper for den høyere kunstutdanningen i Bergen.
Han var meget familiekjær og brukte ofte barna som modeller. På slutten av karrieren var det menneskerettigheter som tema han arbeidet mest med.
Ett av hans arbeider ble skjenket til Raftostiftelsen av hans arvinger. Skulpturen «Knelende kvinne» er nå sentrum på Menneskerettighetenes plass på Nygårdshøyden i Bergen, der også to relieffer i bronse står innfelt.


== Referanser ==
Pray for Nothing

«Pray for Nothing» er den første singelen til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. Singelen ble kun utgitt på vinyl.


== Sporliste ==
«Rest in Flames»
«Pray for Nothing»


== Kilder ==
Pray for Nothing hos Encyclopaedia Metallum
Lambs of a God

«Lambs of a God» (utgitt 2000) er den andre singelen til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. 


== Sporliste ==
«Lambs of a God»
«Taking Down the Descender»


== Kilder ==
Lambs of a God hos Encyclopaedia Metallum
Egill Eðvarðsson

Egill Eðvarðsson  (født 1947 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.


== Biografi ==
Eðvarðsson har studerte musikk på Island, studert kunst på South Georgia College ett år før han ble uteksaminert som en tegneinstruktør ved Islands kunsthøyskole i 1971.
I tillegg til å være kjent som filmskaper har Eðvarðsson også komponert musikk, gitt ut lyrikk og hatt sinne malerier utstilt både på Island og i utlandet.
Han jobbet i 10 år som produsent ved islandsk TV, inkludert en rekke samarbeid med regissør Hrafn Gunnlaugsson. I 1981 var han en av stifterne av filmselskapet Hugmynd. I 1983 skrev manus for sin første spillefilm Húsið: Trúnaðarmál. Manus ble skrevet i samarbeid med Björn Björnsson og Snorri Þórisson, men Egill Eðvarðsson står alene for regi. Filmen, en psykologisk thriller fikk entusiastisk mottakelse av kritikerne og det islandske publikum.
Eðvarðsson står bak flere TV-filmer, de best kjente er The Deacon fra 1988 og Story of a Child fra 1989.


== Filmografi ==
1983 – Húsið: Trúnaðarmál
1989 – Story of a Child
1995 – Agnes


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Egill Eðvarðsson på Internet Movie Database 
(da) Egill Eðvarðsson på Filmdatabasen 
(en) Egill Eðvarðsson hos The Movie Database
François Bourque

François Bourque (født 18. november 1984 i New Richmond, Québec) er en kanadisk tidligere alpinist.
Hans største triumf kom under junior-VM 2003 i Serre Chevalier, der han tok gullmedaljen i Super-G. Ett år senere, under junior-VM 2004 i Maribor, hadde han enda større suksess. I tillegg til gullmedalje i kombinasjonen tok han også bronsemedaljer i utfor og Super-G.
Han deltok i sitt første verdenscuprenn i november 2002, få dager etter at han fylte 18 år. 20. februar 2005 kom han på tredjeplass i super-G-rennet i Garmisch-Partenkirchen, og kunne stå på seierspallen for første gang. Hans beste resultat er to andreplasser i storslalåmrenn, i desember 2006 i Hinterstoder og 3. mars 2007 i Kranjska Gora.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Eksterne lenker ==
(en) François Bourque – Olympedia 
(en) François Bourque – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) François Bourque – FIS (alpint) 
(en) François Bourque – ski-db.com
Ingrid Jacquemod

Ingrid Jacquemod (født 23. september 1978 i Bourg-Saint-Maurice) er en fransk tidligere alpinist.
Ingrid Jacquemod debuterte i verdenscupen i november 1996 i Park City. Hennes eneste verdenscupseier kom 7. januar 2005, da hun vant utforrennet i Santa Caterina.
I 1997 tok Jacquemod sølv i junior-VM i storslalåm i Schladming. Året deretter gjentok hun bedriften under junior-VM i Chamonix, der hun også tok gull i kombinasjonen og bronsemedalje i utfor.
Under VM 2005 i Bormio deltok hun i den nyopprettede lagkonkurransen sammen med Pierrick Bourgeat, Carole Montillet, Christel Pascal, Laure Pequegnot og Jean-Pierre Vidal. Det franske laget sikret seg bronsemedaljen i denne øvelsen. 
Jacquemod deltok for Frankrike i vinter-OL 2010 og oppnådde en tiendeplass i super-G som beste resultat.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ingrid Jacquemod – Olympedia 
(en) Ingrid Jacquemod – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(fr) Ingrid Jacquemod – Frankrikes olympiske komité 
(en) Ingrid Jacquemod – FIS (alpint) 
(en) Ingrid Jacquemod – ski-db.com 
Ingrid Jacquemods hjemmeside Arkivert 27. desember 2008 hos Wayback Machine.
Feasting on Blood

Feasting on Blood (utgitt 2000) er det første studioalbumet til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. 


== Sporliste ==
«Feces for Jesus» (3:15)
«Blood» (2:53)
«Decomposing Bitch» (4:49)
«Baptized in Virginal Liquid» (2:37)
«Twist the Cross» (3:26)
«Butchery of the Soul» (3:42)
«Rest in Flames» (3:01)
«Severe Torture» (2:05)
«Pray for Nothing» (3:38)
«Vomiting Christ» (4:22)


== Kilder ==
Feasting on Blood hos Encyclopaedia Metallum
Misanthropic Carnage

Misanthropic Carnage (utgitt 2002) er det andre studioalbumet til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. 


== Sporliste ==
«Mutilation of the Flesh» (3:14)
«Meant to Suffer» (4:05)
«Carnivorous Force» (2:48)
«Misanthropic Carnage» (4:33)
«Blinded I Slaughter» (3:54)
«Impelled to Kill» (1:58)
«Castrated» (4:40)
«Forever to Burn» (1:42)
«Your Blood Is Mine» (5:25)


== Artister ==
Dennis Schreurs – vokal
Seth van de Loo – trommer
Patrick Boleij – bass
Thijs van Laarhoven – gitar


== Kilder ==
Misanthropic Carnage hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) Misanthropic Carnage på Discogs 
(en) Misanthropic Carnage på MusicBrainz
Hilmar Oddsson

Hilmar Oddsson   (født 1957 i Reykjavík) er en islandsk filmregissør.


== Biografi ==
Oddson kommer fra en teaterfamilie i Reykjavík og har stiftet popgruppen Melchior. Han studerte filmregi på filmskolen i München fra 1980 til 1985. Hans mest interessante kortfilm fra München var In The Shadow of Scartaris, der deler av Jules Vernes reise til jordens indre filmes på Snaefellsjokullisbreen på Island.
Hans første spillefilm Eins og skepnan deyr hadde premiere i 1986. Det er en psykologisk thriller som handler om skjebnen til to unge mennesker i det øde og dystre islandske landskapet. Filmen ble godt mottatt på Island. I tillegg til regi skrev Oddsson manuskriptet og komponerte deler av filmmusikken.
I 1989 var Oddson med på å starte Nyja bio film og video.
Filmen Tár úr steini (Tårer av stein), som er basert på livet til den islandske komponisten Jon Leifs, hadde premiere i 1995. Den deltok i mer en 30 festivaler og vant flere priser.
I 2004 hadde filmen Kaldaljós (norsk: Kaldt lys) premiere. Den var regissert av Hilmar Oddsson og ble Islands bidrag til den 77. Oscar-utdelingen i 2004. Men den ble ikke akseptert som bidrag i konkurransen om beste fremmedspråklige film. Som flere av Oddsons andre filmer spiller også Kaldaljós på det overnaturlige og mystiske, noe som er et kjennetegn ved islandsk film.
Mellom sine filmprosjekter jobbet Oddsson som freelanceprodusent og regissør i islandsk TV.


== Filmografi ==
1986 – Eins og skepnan deyr
1995 – Tár úr steini
1998 – Sporlaust
2004 – Kaldaljós


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hilmar Oddsson på Internet Movie Database 
(en) Hilmar Oddsson hos The Movie Database
Ny-Krohnborg Idrettslag

Ny-Krohnborg Idrettslag (stiftet 30. juli 1925) er et idrettslag fra Løvstakken i Bergen, basert rundt Krohnsminde idrettsplass.
Klubbens A-lag spiller for tiden 4, divisjon i Hordaland Fotballkrets.
Ny-Krohnborg Idrettslag har sin opprinnelse fra Løvstakksiden i strøket omkring Ny Krohnborg skole. Spillet om ballen foregikk på åpne plasser og små løkker, og hver vår ble det stiftet nye klubber, men de varte aldri vinteren over.
Men omsider bestemte tre ungdommer seg for at nå skulle det bli system og ordnede forhold. Det ble sammenkalt til et møte hjemme i kjelleren til Asmund Johnsen, og her ble det valgt styre, bestemt kontingent, og etter en livlig diskusjon ble klubbens navn bestemt - Sportsklubben Grane - og med Johs. H. Tøssebro, Magnus Husebø og Asmund Johnsen som stiftere. Allerede i 1928 tok Sportsklubben Grane på seg et virkelig kjempearrangement. Klubben innstiftet Granes Løp og svømmestafett som i de år det ble arrangert var et populært innslag i bybildet.
I 1929 fikk klubben et eget dameparti i turn og mosjon. Aktiviteten var stor både på det sportslige og ved arrangementer den gang som nå for å skaffe midler til klubbens drift.
Men i årene 1932-1936 var det et generasjonsskifte og en hadde noe vanskelig for å holde aktivitetene i gang. I 1936 gikk så Grane og Frigg sammen og dannet Årstad A.I.L, og ble med det Bergens største arbeideridrettslag, og igjen kom det til ny giv i klubben.
I 1945 kom samlingstanken frem og en del sjeler satt i gang for å få gjenreist Grane, men det var ikke lett, og en savnet ungdommen. Andre klubber hadde det like vanskelig og det ble etter anmodning fra Forbundet mange sammenslutninger av klubber og idrettslag. Årstad A.I.L og Ny-Krohnborg A.I.L slo seg sammen og tok navnet Sportsklubben Grane igjen. Men på oppfordring fra NIF tok så klubben navnet Ny-Krohnborg IL, da det allerede var en eldre klubb som hadde navnet Grane.
Ny-Krohnborg som det kjennes i dag var et faktum, men aktivitetene var nå redusert til kun fotball. Tilværelsen i lavere divisjoner varte frem til 1959, da laget etter hvert fikk tilført nye og yngre krefter – og langsomt vokste klubben frem til det den er i dag.


== Divisjonsutvikling ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Ny-Krohnborg Idrettslag på facebook
Ny-Krohnborg Idrettslag på twitter
Bergen byleksikon på nett, om Ny-Krohnborg
Butchery of the Soul

Butchery of the Soul (utgitt 2002) er den første EP-en til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. EP-en er spilt inn i flere forskjellige studioer.


== Sporliste ==
«Butchery of the Soul» (3:42)
«Rest in Flames» (3:00)
«Pray for Nothing» (3:33)
«Lambs of a God» (2:21)
«Taking Down the Descender» (3:40)
«Perverse Suffering» (Cannibal Corpse-plateomslag) (4:03)
«Butchery of the Soul» (Videospor) (3:42)


== Kilder ==
Butchery of the Soul hos Encyclopaedia Metallum
Blood Letting

Blood Letting (utgitt 2005) er det første konsertalbumet til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. Albumet inneholder blant annet demoen Baptized... fra 1998.
Albumet ble innspilt under flere forskjellige konserter.


== Sporliste ==
«Feces for Jesus» (3:25)
«Baptized in Virginal Liquid» (2:42)
«Decomposing Bitch» (5:05)
«Impelled to Kill» (2:11)
«Mutilation of the Flesh» (3:14)
«Butchery of the Soul» (3:48)
«Carnivorous Force» (2:48)
«Misanthropic Carnage» (4:33)
«Pray for Nothing» (4:08)
«Lost Souls» (Originalt av Pestilence) (3:30)
«Till the End» (3:03)
«Severe Torture» (2:12)
«Baptized in Virginal Liquid» (2:37)
«Lambs of a God» (2:28)
«Taking Down the Descender» (4:02)


== Kilder ==
Blood Letting hos Encyclopaedia Metallum
Niels Larsen

Niels Hansen Ditlev Larsen (født 21. november 1889, død 15. november 1969) var en dansk skytter som deltok flere olympiske leker, 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Antwerpen,
Larsen ble olympisk mester i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som vant lagskytingen 300 meter armégevær stående. Han kom på andreplass på 300 meter frigevær tre stillinger bak amerikaneren Morris Fisher


== OL-medaljer ==
 1920  Amsterdam -  Gull i skyting, 300 meter armégevær stående lag  Danmark
 1920  Amsterdam - Sølv i skyting, 300 meter  tre stillinger  Danmark
 1912  Stockholm - Bronse i skyting, 300 meter rifle tre stillinger  Danmark
 1912  Stockholm - Bronse i skyting, 300 meter rifle lag  Danmark
 1924  Paris -  Bronse i skyting, 600 meter frigevær  Danmark


== Eksterne lenker ==
(en) Niels Larsen – Olympics.com 
(en) Niels Larsen – Olympic.org 
(en) Niels Larsen – Olympedia 
(en) Niels Larsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Niels Larsen – ISSF
Anders Hatlén

Anders Hatlen (født 26. august 1980 i Oslo) er en norsk fotballspiller. Han har tidligere spilt for klubbene SF Grei, Groruddalen ballklubb og Skeid, og har også et opphold bak seg i australsk fotball.
Hatlen studerte idrettsfag ved Bjerke videregående skole i Oslo fra 1996 til 1999.


== Se også ==
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Hatlén – Transfermarkt 
Skeid.no – «Hatlen blir ikke med videre», 19. desember 2009.
Ristačohkka

Ristačohkka er et fjell i Narvik kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 688 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Sætertverrfjellet

Sætertverrfjellet er et fjell ved Geiranger i Stranda kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 688 meter over havet.


== Bilder ==

		


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==
Martin Vethe

Martin Vethe (født 11. mars 1987 i Oslo) er en norsk fotballspiller som spiller midtstopper for Manglerud Star. Han kom fra Skeid etter 2009-sesongen. I 2009 var han på utlån til Manglerud Star. Han har tidligere spilt for Bjerkealliansen. 
Vethe studerte idrettsfag ved Bjerke videregående skole i Oslo fra 2003 til 2006.


== Se også ==
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Vethe – Transfermarkt
Fall of the Despised

Fall of the Despised (utgitt 2005) er det tredje studioalbumet til det nederlandske brutal death metal-bandet Severe Torture. 


== Sporliste ==
«Endless Strain of Cadavers» (4:05)
«Sawn Off» (4:14)
«Unconditional Annihilation» (3:36)
«Consuming the Dying» (4:27)
«Impulsive Mutilation» (4:56)
«Dead from the Waist Up» (3:30)
«Decree of Darkness» (3:46)
«Enshrined in Madness» (5:20)
«End of Christ» (5:11)
«Fall of the Despised» (1:14)


== Kilder ==
Fall of the Despised hos Encyclopaedia Metallum


== Eksterne lenker ==
(en) Fall of the Despised på Discogs 
(en) Fall of the Despised på MusicBrainz 
(en) Fall of the Despised på Spotify
Harmodius og Aristogeiton

«Harmodius og Aristogeiton» er en skulpturgruppe som var velkjent i oldtidens verden fra to betydelige versjoner og romerske kopier. Harmodius (gresk Ἁρμόδιος / Harmódios) og Aristogeiton (Ἀριστογείτων / Aristogeítôn), begge døde i år 514 f.Kr., var et gresk pederastisk par som var kjent som tyrannicides (τυραννοκτόνους). Tyrannicide betyr bokstavelig å drepe en tyrann, og i overført har det fått betydning å drepe en hersker eller diktator for fellesskapets gode. Som et resultat av deres angrep på Peisistratos i Athen ble de personlige ikoner for det athensk demokratiet.


== Første versjon ==
Første versjon ble bestilt fra skulptøren Antenor etter at demokratiet i Athen var blitt etablert og reist i agora, en åpen plass i byen, men ble senere stjålet av perserne da de okkuperte Athen i år 480 f.Kr., se Perserkrigene. Statuen ble tatt med tilbake til Athen av Aleksander den store, i henhold til historikeren Arrianos, eller av Selevkos I Nikator, en av Aleksanders offiserer, i henhold til den romerske forfatteren Valerius Maximus. Siden gikk den tapt på nytt.


== Andre versjon ==
For å erstatte den stjålne statuen ga Athen en bestilling hos skulptørene Kritios og Nesiotes om å skape en ny statue. Den ble satt opp en gang rundt år 477 f.Kr. Også denne statuen har gått tapt.


== Romerske kopier ==
Den andre versjonen ble omfattende kopiert i hellenistisk og romersk tid, og de best bevarte kopiene er de som kan bli sett i Det nasjonale arkeologiske museum i Napoli i Italia. I en ny-attisk stil viser statuegruppen de idealiserte portrettene av to helter: en glattbarbert Harmodius som støtter et sverd framover i hans løftede venstre hånd, og et annet sverd i hans høyre hånd; og Aristogeiton som også svinger to sverd, en klamys eller kappe er drapert over hans venstre skulder. 
Av de fire sverdene er kun sverdfestene igjen, og det opprinnelige hodet til Aristogeiton har gått tapt. Et annet hode har blitt plassert i dets sted og passer dårlig – en bedre erstatning av hodet til den andre versjonen eller en annen kopi av den andre versjonen kan bli rekonstruert fra romerske støpeformer av gips som er funnet i Baiae. Disse ble benyttet i masseproduksjonen av slike kopier.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Die sogenannten «Tyrannentöter» – artikkel på tysk, viser bilder av ulike utgaver/kopier.
Taza-Al Hoceima-Taounate

Taza-Al Hoceima-Taounate var en av Marokkos regioner i perioden 1997–2015. Den hadde 1 807 113 innbyggere (2. september 2004), og et areal på 24 155 km². Regionens administrative hovedstad var Taza.
Regionen var inndelt i tre provinser: Al Hoceima, Taounate og Taza.
Filippinenes riksvåpen

Filippinenes riksvåpen ble første gang definert 1940, da landet var under USAs overhøyhet. Ved uavhengigheten i 1946 ble sentralmotivet endret.
Sentralmotivet er nå en gull sol med åtte stråler, en for hver av de åtte provinsene (Batangas, Bulacan, Cavite, Manila, Laguna, Nueva Ecija, Pampanga and Tarlac) som ble utsatt for unntakstilstand under Den filippinske revolusjon. Tre gull femtakkete stjerner representerer de tre geografiske hovedområdene Luzon, Visayas, and Mindanao.
I det blå feltet på høyre side er USAs ørn, og i det røde feltet til venstre er Spania oppreiste løve. Begge representerer landets historie som koloni.
Under skjoldet er et banner med teksten «REPUBLIKA NG PILIPINAS» (tagalog for Republikken Filippinene). Bannerteksten har vært endret flere ganger. Fra 1946 til 1972 sto det «REPUBLIC OF THE PHILIPPINES». Fra 1979 til 1986 sto det «ISANG BANSA ISANG DIWA» (tagalog for en nasjon, samme ånd).
I 1998 ble det vedtatt en ny lov, der ørnen og løven ikke var spesifisert, og derfor fjernet. Det forenklede våpenet er likevel ikke i ofte brukt i påvente av at loven skal bli ratifisert gjennom en folkeavstemning om spørsmålet i henhold til Filippinenes grunnlov.


== Historikk ==

		
		
		
		
		


== Referanser ==
Norske Folkeviser

Denne artikkelen er om bokverket, for sjangeren se folkeviseNorske Folkeviser av teologen Magnus Brostrup Landstad er den første, større samling av tradisjonelle ballader, folkeviser og stev utgitt i Norge.
Verket begynte å utkomme heftevis fra høsten 1852, på Christian Tønsbergs forlag, og ble fullført i løpet av 1853. Materialet var i hovedsak skaffet tilveie i samarbeid med prestedatteren Olea Crøger, men verket ble utgitt i Landstads navn. Organist Ludvig Mathias Lindeman var ansvarlig for meloditillegget.
Landstad og Olea Crøger slo sine tekstinnsamlinger sammen. Verket er på 942 sider, hvorav 50 sider utgjør notebilaget. Olea Crøger leverte også melodier til Lindeman og var blant dem som sang for ham. Når denne første, monumentale samlingen av ballader, folkeviser og stev så dagens lys var tiltaket i tråd med nasjonalromantikkens og det nasjonale gjennombrudds tidsånd, med særlig vekt på verdiene i den folkelige kulturen.
Etter at Andreas Faye først hadde lansert sine Norske Sagn var det flere som satte i gang med innsamling og utgivelser av folkloristisk materiale. Landstads arbeider falt i tid sammen med Ivar Aasens innsamling av dialekter, og Asbjørnsen og Moes innsamling av folkeeventyr og sagn.
Det meste av innsamlingsarbeidet ble gjort i Vest-Telemark, som Landstad kjente godt fra oppveksten og fra sin senere prestetjeneste i Seljord. Landstad overtok Seljord prestegjeld etter sin far i 1839/40, og det var på denne tid han påbegynte innsamlingsarbeidene. De første fruktene av innsamlingen ble trykket i Norsk Tidsskrift for Videnskab og Litteratur i 1849. Landstad mottok noe avvikende råd fra Ivar Aasen og P.A. Munch med hensyn til språkformen som burde legges til grunn for gjengivelsen av visene. Avveiningen var mellom hva som var forståelig i samtiden og å synliggjøre tekstenes antatte forbindelser med historien og en tenkt opprinnelse i gammelnorsk tid. 
Samlingen inneholder alle de større balladetypene; «Draumkvedet», «Åsmund Fregdegjeva», «Margit Hjukse», «Bendik og Årolilja», «Liti Kjersti», «Ravnebryllup i Kråkelund» og «Han Mass og Han Lass». 


== Utgaver ==
Norske Folkeviser. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. Christian Tønsbergs Forlag. Christiania 1853.
Norske Folkeviser. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. – Faksimileutgave. – Norsk folkeminnelag / Universitetsforlaget, 1968.
Norske folkeviser. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. – Faksimileutgave, med etterord av Erik Henning Edvardsen. – Porsgrunn: Norgesforlaget, 2002. ISBN 82-91986-45-2


== Eksterne lenker ==
 Wikiquote: Norske Folkeviser – sitater

Google Books: Norske folkeviser fulltekst faksimile
Dagbladet, 6.10.2002: Otto Nes: Kulturformidleren M.B. Landstad
Ballade.no, 25.10.2002: Velle Espeland: Salmebok og folkevise – om Magnus Brostrup Landstad og Ludvig Mathias Lindeman Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine.
Kvernhøe

Kvernhøe (også skrevet Kvernhøi) er et fjell i Øystre Slidre kommune i Innlandet. Det har en høyde på 1 688 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Referanser ==