jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Synnøve Liaaen Jensen

Synnøve Inga Liaaen Jensen (født 1. mars 1932 i Ålesund, død 22. april 2022 i Trondheim) var en norsk kjemiker og professor emeritus ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim. 
I 1955 fullførte Jensen utdanning som sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole (NTH). Hun avla i 1963, som den første kvinne i Norge, dr.techn.-graden. Hun ble i 1970 utnevnt til professor i organisk kjemi ved NTH og var institusjonens første kvinnelige professor. Jensens fagfelt var organisk kjemi. Hun arbeidet særlig innen naturstoffkjemi og forsket på fargestoffet karotenoider.
Jensen mottok en rekke æresbevisninger for sitt arbeid. Hun ble i 1982 innvalgt som medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi. I 1988 fulgte medlemskap i Norges Tekniske Vitenskapsakademi. Jensen ble i 1986 utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Zürich. I 1994 ble hun tildelt Guldberg-Waage-medaljen av Norsk Kjemisk Selskap «for sine systematiske og banebrytende arbeider omkring biosyntese, isolasjon og strukturbestemmelse av karotenoider. Gjennom omfattende spektroskopiske undersøkelser og ved hjelp av partial- og totalsynteser har hun bestemt strukturen av et stort antall slike forbindelser».Hun ble i 2008 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for hennes innsats som forsker og rollemodell.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Synnøve Liaaen Jensen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Synnøve Liaaen Jensen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Synnøve Liaaen Jensens DVD-intervju finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Merkur (tidsskrift)

Merkur (undertittel: Deutsche Zeitschrift für europäisches Denken, «tysk tidsskrift for europeisk tenkning») er et månedlig tidsskrift som utkommer hos forlaget Verlag Klett-Cotta i Stuttgart. Det første nummeret utkom i 1947. Tidsskriftet har et opplag på omkring 4 800. Det har artikler om emner som politikk, estetikk, historie, filosofi, økonomi, samfunnsfag, kunst og litteratur. Artiklene har et høyt, ofte akademisk nivå.


== Eksterne lenker ==
Merkur Arkivert 22. juli 2011 hos Wayback Machine.
Bernard Berenson

Bernard Berenson (født 26. juni 1865 i Butrimonys i Litauen, død 6. oktober 1959 i Firenze i Italia) var en amerikansk kunsthistoriker som spesialiserte seg på renessansen. Han var en av grunnleggerne av det internasjonale kunstmarkedet for «gamle mestere».


== Referanser ==
Tyfonen Sinlaku

Tyfonen Sinlaku (tyfon 0813, JTWC-betegnelse: 15W, PAGASA-betegnelse: Marce) var en tyfon som rammet deler av Filippinene, Taiwan, Kina og Japan i september 2008. Ifølge Japans meteorologiske byrå var Sinlaku den trettende navngitte stormen og niende tyfonen i tyfonsesongen for Stillehavet 2008. Joint Typhoon Warning Center kalte Sinlaku den tiende tyfonen, fjortende tropiske stormen og femtende tropiske lavtrykket i 2008-sesongen.
Navnet Sinlaku er et av ti navn fra Mikronesia til Verdens meteorologiorganisasjons tyfonkomités liste over tyfonnavn i bruk fra 1. januar 2000. Navnet ble første gang brukt i 2002 som navn på en tropisk storm og er opprinnelig navnet på en gudinne tilbedt på øya Kosrae i Mikronesia.
Taleregistrator

Taleregistrator, på engelsk mer presis kalt cockpit voice recorder, er et instrument for opptak av lyd og tale i et luftfartøys cockpit.
Taleregistratoren tar opp all lyd i cockpit, det vil si kommunikasjon mellom besetningen og mellom besetning og flykontrollen. I likhet med ferdsskriveren er dette instrumenter som kan lette arbeidet for havariinspektørene som etterforsker ulykker og hendelser.
En standard taleregistrator tar opp fire kanaler over en periode på to timer. Opprinnelig var kravet 30 minutter, men dette har vist seg å være utilstrekkelig. I mange tilfeller har det vist seg at de bakenforliggende årsaker til et havari kan ha oppstått mer enn 30 minutter forut for havariet.
De første utgaver av taleregistrator var en enkel båndopptaker, først med en metalltråd, senere magnetbånd.
Begge instrumenter monteres i flyets haleror, et område som erfaringsmessig blir minst utsatt ved flyulykker. Begge instrumentene, som populært kalles «de sorte boksene», tross den sterke oransje farge, skal tåle påkjenningene som kan oppstå ved en flyulykke, typisk 3 600 g og temperaturer på over 1 000 °C med varighet på en halv til én time. Boksene skal også tåle å ligge under vann en viss tid, typisk én måned.
Georg Ostrogorsky

Georg Ostrogorsky (født Georgij Aleksandrovitsj Ostrogorskij 6. januarjul./ 19. januar 1902greg. i St. Petersburg i Russland, død 24. oktober 1976 i Beograd i Jugoslavia) var en russiskfødt jugoslavisk historiker og bysantinist som oppnådde verdensry innenfor bysantinologien.
Ostrogorsky studerte i Heidelberg i Tyskland, under Karl Jaspers, Heinrich Rickert, Alfred Weber og Ludwig Curtius. Interessen for bysantinsk historie ble vekket av en ung dosent, Percy Ernst Schramm. I 1925 tok han doktograden og underviste så som privatdosent i Breslau fra 1928. Etter nazistenes maktovertagelse i 1933 flyttet han til Beograd. Her underviste han i 40 år ved Universitetet i Beograd, inntil han gikk av i 1973.
Ostrogorsky er best kjent for standardverket Geschichte des byzantinischen Staates.
Han ble i 1966 utnevnt til den tyske ordenen  Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste.


== Referanser ==
Otto Seeck

Otto Karl Seeck (født 21. januarjul./ 2. februar 1850greg. i Riga, død 29. juni 1921 i Münster i Westfalen) var en tysk historiker.
Seeck ble med Theodor Mommsens hjelp utnevnt til professor ved universitetet i Greifswald i 1881, i stedet for Karl Julius Beloch, som var blitt uvenner med Mommsen. I 1907 kom han til universitetet i Münster. Han er først og fremst kjent for sine verker om senantikken, skrevet med en sosialdarwinistisk tendens.


== Verker ==
Geschichte des Untergangs der antiken Welt


== Referanser ==
Karl Julius Beloch

Karl Julius Beloch (født 21. januar 1854 i Petschkendorf, død 1. februar 1929 i Roma) var en tysk historiker.
Beloch, som var sønn av en schlesisk godseier, måtte ofte oppholde seg i Italia av helsemessige årsaker. Han studerte i Palermo, Roma og Heidelberg. Som historiker var han skeptisk overfor kildematerialet og gikk inn for en ny (ofte subjektiv) rekonstruksjon. Innenfor tysk historieskrivning sto han utenfor hovedstrømmen, ettersom han ble uvenner med Theodor Mommsen, som hindret at han fikk et professorat ved universitetet i Greifswald. Dette tilfalt i stedet Otto Seeck. Uenigheten skyldtes Belochs verk Der italische Bund unter Roms Hegemonie («Det italiske forbundet under Romas førerskap»), hvor Beloch var kommet til andre konklusjoner enn Mommsen.
På grunn av striden med Mommsen kom Beloch aldri til å få fotfeste i Tyskland. I 1889 forhindret Mommsen at han fikk en stilling i Breslau, hvor Ulrich Wilcken ble utnevnt i stedet. Beloch ble derfor værende i Roma, hvor han hadde stor innflytelse på den italienske historieforskningen. Han skrev en Griechische Geschichte («Gresk historie») i flere bind, som oppnådde stor innflytelse og fremdeles regnes som grunnleggende. Hans verk om antikkens demografi, Die Bevölkerung der griechisch-römischen Welt («Befolkningen i den gresk-romerske verden») regnes også som et standardverk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Liste over forelesninger ved Universitetet i Leipzig (vintersemestret 1912 til sommersemestret 1913)
Radio Seven

Radioseven er en svensk nettradio. Musikken som spilles er stort sett dance, trance og house.
Stasjonen startet allerede i 1999, da under navnet 7UP-Radio. I begynnelsen av 2000-tallet vokste Radio Seven i takt med at antallet bredbånsoppkoblinger økte, og i dag er Radio Seven det største radiostasjonen som bare har sendinger på Internett. Radiostasjonen drives ideelt og er en del av Ungradio, som er et samlingsnavn på radio som drives av ungdommer.
I 2006 fikk kanalen en hederspris av det svenske Radioakademiet.


== Artikler i media ==
Arvidsson, Henrik. «Datorn är den nya radion», Dagens Nyheter, 2006-12-02.
Jakobsson, Per. «Han sänder radio från sovrummet», VLT, 2004-11-18.


== Eksterne lenker ==
Radioseven
Radioakademiet
Patrick DesRochers

Patrick DesRochers (født 27. oktober 1979 i Penetanguishene, Ontario) er en canadisk ishockeymålvakt som har spilt med Phoenix Coyotes og Carolina Hurricanes i National Hockey League (NHL).
DesRochers har spilt mesteparten av sin karriere i American Hockey League på lagene Springfield Falcons, Lowell Lock Monsters og San Antonio Rampage.
I 1998–1999 var han på aldersbestemte canadiske landslag.
DesRochers spilte sin juniorkarriere med Sarnia Sting og Kingston Frontenacs i Ontario Hockey League (OHL).
I sesongen 2004/2005 spilte han i Texas Wildcatters i ECHL og i sesongen 2006/2007 i den tyske klubben Crimmitschau ETC i 2. Bundesliga.
DesRochers spilte sesongen 2007/2008 i Augsburger Panther i Deutsche Eishockey Liga, men ble frigitt fra kontrakten etter at klubben ikke ønsket å forlenge denne, da de foretrakk å ha en tysk målvakt. 12. april 2008 ble det kunngjort at han var ny målvakt for den norske klubben Vålerenga Ishockey.DesRochers er 1.93 meter høy og veier 94 kilogram.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Patrick DesRochers – National Hockey League (NHL) 
(en) Patrick DesRochers – Hockeydb.com 
(en) Patrick DesRochers – Legends of Hockey 
(en) Patrick DesRochers – Eliteprospects.com 
Vålerengas viktigste VG.no
George Macaulay Trevelyan

George Macaulay Trevelyan (født 16. februar 1876 i Stratford-upon-Avon i Warwickshire i England, død 21. juli 1962 i Cambridge i Cambridgeshire i England) var en britisk historiker og akademiker. Han var medlem av Trinity College ved Universitetet i Cambridge fra 1898 til 1903. Han tilbrakte deretter en periode på mer enn tjue år som forfatter på heltid. Han vendte tilbake til Universitetet i Cambridge og var professor i historie fra 1927 til 1943. Han tjenestegjorde som overhode (master) av Trinity College fra 1940 og til 1951. Som pensjonist var han utdanningskansler (chancellor) av Universitetet i Durham.Han var sønn av den liberale politikeren George Otto Trevelyan. Hans bestefar var Charles Edward Trevelyan, offentlig tjenestemann og koloniadministrator. Hans mor Caroline Philips var datter av Robert Needham Philips som var medlem av det britiske underhuset.Hans første bok var England in the Age of Wycliffe (1899) som tok for seg og analyserte Bondeopprøret i England i 1381. Han skrev en rekke verker om Italias historie, blant annet om Giuseppe Garibaldi. Trevelyan var en slektning av historikeren Thomas Babington Macaulay, og omfavnet dennes whigske historiesyn. Han mente at historikeren var nødt til å ta parti når han beskrev historien.


== Referanser ==
Pitesamer

Pitesamer er en gruppe blant samene i Norge og Sverige. Det som skiller pitesamene fra andre samer er først og fremst språket og geografien.
Navnet pite kommer fra Sverige og ble en betegnelse på de samene som bodde ved Piteälven, på den tiden svenskene delte inn samene i forskjellige samiske grupper etter de store dalførene i Nord-Sverige. Deres tradisjonelle bo- og reindriftsområder strekker seg fra Arvidsjaur og Arjeplog i øst (Sverige) til Saltenfjorden i nord, sørsiden av Saltfjellet i sør og helt vest til kysten (Norge).  Trolig har pitesamene brukt hele dette området i større utstrekning enn det de har gjort de siste to hundre år. På grunn av politikken som har vært ført i forhold til pitesamene både i Norge og Sverige har de fleste blitt bofaste, noe som også ble sett på som at de oppgav det samiske.
I 1905 ble grensen mellom Norge og Sverige stengt. Som følge av dette fikk pitesamene valget om hvilket land de ville bo i. Å flytte rein over grenselinjen måtte opphøre. Dette førte igjen til at det både på norsk og svensk side ble oppdelt nye reindriftsdistrikter. Siden den nye politikken førte til at de var for mange som drev med rein, ble nordsamisktalende samer fra Karesuando tvangsflyttet til de ledige områdene i det pitesamiske området.
De pitesamene som ble bofaste mistet etter hvert sitt eget morsmål. I tillegg til at politikken også begrenset bruken av språket. Ofte brukes begrepene fornorskning på norsk side og forsvenskning på svensk side om denne politikken.


== Historiske innblikk ==

I den gamle kirka i Gildeskål hadde samene sin egen inngang. De bakerste kirkebenkene er også forbeholdt «lapper og beiarværinger» (beiarværingene var på den tiden også stort sett samer som var blitt bofaste).
Utenfor kirkegården ved Gildeskål kirke finnes det ei spesiell grop som kalles for «lappgrøvva», den  ble brukt som fellesgrav for samene.
I 1724 ble det oppført et Finnekapell i Beiarn med hjelp av Thomas von Westen for å misjonere blant samene der.
I Sverige ble mange pitesamer brukt som «slaver» i tvangsarbeide ved sølvgruvene i Nasafjellet på sørsiden av Saltfjellet.


== Idag ==
I dag (2008) forsøker man å redde restene av det pitesamiske. Lokalt er det dannet foreninger for å samle den dokumentasjonene som finnes. Den 20. juni 2002 ble Salten pitesamiske forening (Salto Bihtesamiid Searvi) grunnlagt. Det er også noe materiale som ennå ikke er foreldet og underlagt taushet, i arkivene. Det er skrevet veldig lite om bredden av det samiske samfunnet siden det har vært en for sterk fokusering på at det samiske er synonymt med reindrift.


== Se også ==
Pitesamisk språk


== Eksterne lenker ==
Salten pitesamiske forening
Utvikling av museumsvirksomhet i pitesamisk område
Karl Lachmann

Karl Konrad Friedrich Wilhelm Lachmann (født 4. mars 1793 i Braunschweig, død 13. mars 1851 i Berlin) var en tysk filolog.
Lachmann studerte først i Leipzig, så i Göttingen under Georg Friedrich Benecke. I 1818 ble han ekstraordinær professor ved universitetet i Königsberg. Fra 1825 var han professor i latinsk og tysk filologi i Berlin. Han var en nær venn av Jacob og Wilhelm Grimm.
Sammen med Benecke regnes Lachmann som grunnleggeren av den historisk-kritiske utgiverpraksis. Fastsettelsen av tekstene var tidligere skjedd på rent subjektivt grunnlag, men Lachmann innførte faste normer, både for klassisk og gammeltysk litteratur. Hans utgaver av Hartmann von Aue, Wolfram von Eschenbach og Walther von der Vogelweide regnes som klassikere innenfor den germanistiske utgivelseshistorien.


== Referanser ==
Paul Lehmann

Paul Lehmann er navnet til flere personer:

Paul Lehmann (filolog) (1884–1964), tysk filolog
Paul Lehmann-Brauns (1885–1970), tysk landskapsmaler
Paul Lehmann (offiser) (1886–1972), tysk offiser under andre verdenskrig
Paul Lehmann (fotballspiller) (født 1923), tysk fotballspiller
Paul Lehmann (filolog)

Paul Lehmann (født 13. juli 1884 i Braunschweig, død 4. januar 1964 i München) var en tysk filolog.
Lehmann studerte ved universitetet i Göttingen. Han beskjeftiget seg livet igjennom med studier av middelalderlige bibliotekskataloger. I 1913 giftet han seg med en datter av professor Ludwig Viereck. Fra 1953 til sin død var han medlem av sentralledelsen av Monumenta Germaniae Historica.


== Verker (utvalg) ==
Franciscus Modius (1908)
Mittelalterliche Bibliothekskataloge Deutschlands und der Schweiz (1918 ff.)
Die Parodie im Mittelalter (1963)
Das literarische Bild Karls des Großen vornehmlich im lateinischen Schrifttum des Mittelalters (1934)
Geschichte der Fuggerbibliotheken (1956/60, 2 bind)
Pseudoantike Literatur (1927)
Gesta Ernesti ducis (1927)
Judas Ischarioth (1930)
Skandinavische Reisefrüchte (1935/39)


== Referanser ==
17. mai-steinen

17. mai-steinen er en rundt tre meter høy bautastein på Snåsa som antagelig ble reist i 1835 for å markere Norges nasjonaldag. Den betraktes som Norges eldste monument knyttet til nasjonaldagen, men det er knyttet en del usikkerhet til når den ble reist.Steinen står plassert noen få hundre meter sør for prestegården i Snåsa på Lysthusberget, ikke langt fra Vinje skole. Den ble gjenoppdaget av Joralf Gjerstad en gang rundt 1948, og han har mer enn noen annen bidratt til snåsningene benytter stedet som en naturlig del av 17. mai-feiringen på Snåsa.
Ifølge tradisjonen ble steinen reist av Ole Rynning (1809–1838). Han var sønn av bygdas meget konservative prest Jens Rynning som var en mann av sin tid, «potetprest», beskrevet som både egenrådig og steil, men også svært sosialt engasjert. Han ble også Snåsas første ordfører etter formannskapsloven av 1837.
Sønnen derimot var nok av en annen legning, og er interessant på flere måter. Det var naturlig at han skulle studere til prest. Han dro til Det Kongelige Frederiks Universitet, i dag Universitetet i Oslo, i Christiania hvor han avla examen artium i 1830. Han startet deretter på teologistudiet, men fullførte ikke. Ved juletider i 1833 kom han hjem som folkeopplysningsmann og frihetsvenn i Henrik Wergelands ånd. Det er ukjent om Ole Rynning kjente Henrik Wergeland personlig.
Faren Jens Rynning var kongetro på sin hals, og mislikte antagelig sønnens nye liberale holdninger. Det ble nok heller ikke bedre da sønnen sammen med noen snåsaungdommer reiste den omtalt bautasteinen i ly av vårløvet på Lysthusberget.
Ole Rynning utvandret senere til Amerika fra Bergen i 1837 med båten Ægir. Fra New York dro han videre sammen med en del andre til Beaver Creek, Illinois. Etter mange skuffelser og slit døde han allerede den neste høsten. For den norske emigrasjonen til Amerika ble Ole Rynning en av pionerene, ikke minst gjennom sin orientering for nye utvandrerne, Sandfærdig Beretning om Amerika[1], skrevet vinteren 1837 - 1838. Boka fikk mange lesere hjemme i Norge. Trønderne drøyet ennå noe, men om lag 500 snåsninger fulgte i hans spor i årene mellom 1865 og 1930.


== Referanser ==
Ernst Kantorowicz

Ernst Hartwig Kantorowicz (født 3. mai 1895 i Posen, nå Poznań, død 9. september 1963 i Princeton i New Jersey) var en tysk-jødisk historiker med middelalderen som fagfelt.
Kantorowicz deltok som frivillig i første verdenskrig. Etter krigen var han med i et frikorps i Posen, senere i Berlin. Fra 1918 til 1921 studerte han filosofi, historie og nasjonaløkonomi i Berlin, München og Heidelberg. Mens han var i Heidelberg hørte han til kretsen omkring Stefan George og var venn med brødrene Claus og Berthold von Stauffenberg.
Frem til 1930 underviste han som privatdosent ved universitetet i Heidelberg. Fra 1930 til 1932 var han æresprofessor ved universitetet i Frankfurt, før han ble ordinær professor ved samme universitetet. Etter nazistenes maktovertagelse i Tyskland i 1933 trakk han seg tilbake, og emigrerte til USA i 1939. Han begynte å undervise i middelalderhistorie ved Berkeley-universitetet. Under mccarthyismen ble han avskjediget, men han fikk et professorat ved Institute for Advanced Study i Princeton.


== Forskning ==
Kantorowicz er fremfor alt kjent for to hovedverker: Kaiser Friedrich der Zweite (1927) om keiser Fredrik II av Det tysk-romerske rike, og The King's Two Bodies.


== Referanser ==
Setarchinae

Setarchinae er en delgruppe av gruppen uerfamilien. Plasseringen av denne gruppen er omdiskutert. Denne artikkelen følger Nelson (2006).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Nelson, Joseph S. (2006). Fishes of the World (4 utg.). Edmonton. ISBN 0-471-25031-7. 


== Eksterne lenker ==
(en) Setarchinae – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Setarchinae i Encyclopedia of Life 
(en) Setarchinae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Setarchinae hos Fossilworks 
(en) Setarchinae hos ITIS 
(en) Setarchinae hos NCBI 
(en) Kategori:Setarchidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Setarchidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Sprang

Sprang kan vise til:

Bregding, håndarbeidsteknikk
Hopp (turn)
Kvantesprang
Sprangridning


== Se også ==
Hopp (peker)
Marianne Furevold

Marianne Furevold-Boland (født 23. juli 1972) er en norsk programleder og tv-personlighet.
Furevold er ansatt i NRK og har vært programleder for programmet Stå opp og medvirket i Barne-TV-serien Huset med det rare i.
Hun vant Prix Radio for beste radioprogram 2007, med radiodokumentaren Det er ikke jeg som skal straffes. Høsten 2012 ble hun manusforfatter for Barne-TV på NRK Super. Hun er prosjektleder på den prisbelønte ungdomsserien Skam som handler om ungdommene ved Hartvig Nissens skole i Oslo.


== TV-opptredener ==
Huset med det rare i (1992–2004)
Loftet med det rare i (1993)
Boioioiing (2000)
Uhu! (2001)
Stå opp! (2001–2004 og 2011–2012
Julemorgen (1997 og 2005)
Beat for beat  (2007)
NRK Supers Påskekrim (2012–2013)
Popstokk (2012)


== Eksterne lenker ==
(en) Marianne Furevold på Internet Movie Database 
(no) Skulle tøffe seg under fødselen Mamma
(no) Hvordan klarte SKAM å lage TV for ungdom? Arkivert 28. mars 2016 hos Wayback Machine. NRK Radio
Mikrokrystallinsk

Mikrokrystallinsk materiale er et mineral, bergart eller en substans som er så dårlig krystallisert at man må bruke mikroskop for å se krystalliseringen.
Emil Beyer

Emil Beyer (født 22. november 1876, død 15. oktober 1934 i New York) var en amerikansk turner som deltok i sommer-OL 1904.
Sammen med laget sitt, New York Turnverein, vant han sølv i lagkonkurransen, bak et annet amerikansk lag: Philadelphia Turngemeinde. Andre plasseringer:

30.-plass i mangekamp sammenlagt
34.-plass i trekamp apparatturn
30.-plass i trekamp friidrettBeyer var født i New York, men hadde tyske foreldre. Han startet på en militær karriere i 1897 da han startet i United States Military Academy, men tok aldri eksamen. Han levde det meste av livet sitt i Brooklyn, og drev her et apotek.


== Eksterne lenker ==
(en) Emil Beyer – Olympedia 
(en) Emil Beyer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Emil Beyer – databaseOlympics.com (arkivert) 
Profil på databaseolympics.com
Saxo Bank

Saxo Bank er en dansk investeringsbank. Selskapet ble stiftet av Lars Seier Christensen, Kim Fournais og Marc Hauschildt som et online-selskap i 1992 under navnet Midas Fondsmæglerselskab. Da banken ble tildelt full europeisk bankstatus i 2001 skiftet den navn til Saxo Bank.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Saxo Bank – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Syrekanttege

Syrekanttege Coreus marginatus, er en tege tilhørende kantteger (Coreidae).
I Norge finnes den på sør- og østlandet, men er også funnet i Sogn og Fjordane


== Levevis ==
Hunnen legger egg på planter og busker. Overvintringen er som egg. De voksne (imago) finnes fra juni til august.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går  gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne  (imago) for hvert hudskifte. 


== Systematisk inndeling ==

Kantteger (Coreidae)
underorden Teger (Heteroptera)
gruppe Coreoidea
familie Kantteger (Coreidae)
underfamilien Coreinae
slekten Coreus
Coreus marginatus  (Linnaeus, 1758)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) syrekanttege i Global Biodiversity Information Facility 
(no) syrekanttege hos Artsdatabanken 
(sv) syrekanttege hos Dyntaxa 
(en) syrekanttege hos Fauna Europaea 
(en) syrekanttege hos ITIS 
(en) syrekanttege hos NCBI 
(en) Kategori:Coreus marginatus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Coreus marginatus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Coreus marginatus – detaljert informasjon på Wikispecies
Fylkesvei 6786

Fylkesvei 6786 (Fv6786) går mellom Lånke og Dravenget i Stjørdal kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 23 (Nord-Trøndelag).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Stjørdal


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv6786
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger