jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Alton B. Parker

Alton Brooks Parker (født 14. mai 1852 i Cortland i New York i USA, død 10. mai 1926) var en amerikansk politiker og advokat. Han var Demokratenes presidentkandidat i 1904.
Parker arbeidet som advokat i Kingston i New York, og satt i New Yorks høyesterett fra 1885 til 1889. Mellom 1889 og 1904 var han justitiarius i United States Court of Appeals i New York. Han ble i denne perioden regnet som en støttespiller for David Bennett Hill, en såkalt «Bourbon Democrat».
I 1904 stilte han til valg som USAs president, og fant støtte hos tidligere president Grover Cleveland. Han gav samtidig opp sine tidligere offentlige verv.
I årene 1896–1900 hadde det imidlertid oppstått en splid blant demokratene på grunn av forskjellige syn på den økonomiske politikken. Flere håpet at Parker skulle bli en kandidat som kunne samle partiet.
Dette skjedde likevel ikke; Parker klarte ikke å få alle demokratene på sin side. Uenigheten i partiet førte til at han tapte valget mot den sittende presidenten, Theodore Roosevelt.
Etter valgnederlaget arbeidet Parker som advokat.


== Referanser ==
Winfield Scott Hancock

Winfield Scott Hancock (født 14. februar 1824 i Montgomery Square i Pennsylvania, død 9. februar 1886 på Governors Island i New York City) var en amerikansk general og politiker. Han var Demokratenes presidentkandidat i 1880.
Han tjenestegjorde som offiser i fire årtier, deriblant under den meksikansk-amerikanske krigen og den amerikanske borgerkrigen, som general i Unionshæren. Han utmerket seg spesielt under slaget ved Gettysburg i 1863, og gikk under tilnavnet «Hancock the Superb».
Etter borgerkrigen spilte han en vesentlig rolle i gjenoppbyggingen av de militære styrkene i sørstatene.
Ryet han fikk under borgerkrigen og hans tro på konservative konstitusjonelle prinsipper gjorde ham til et populært valg som presidentkandidat, og i 1880 valgte Demokratene å nominere ham. Til tross for en god valgkampanje ble han slått av republikaneren James Garfield med den minste marginen i antall stemmer i amerikansk historie.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Glenn Tucker: Hancock the Superb. Indianapolis, IN 1960.
David M. Jordan: Winfield Scott Hancock: A Soldier's Life. Bloomington, IN 1988.
L’Orfeo

L'Orfeo (originaltittel L'Orfeo, Favola in Musica, ofte bare Orfeo) SV 318 er en opera med musikk av Claudio Monteverdi og libretto av Alessandro Striggio den yngre.
Det er vanlig å se på L'Orfeo som musikkhistoriens første egentlige opera etter at Jacopo Peri gjorde de første famlende forsøkene med genren i La Dafne (rundt 1597) og L'Euridice (1600).


== Historikk ==
Francesco Gonzaga, hertugens 21 år gamle sønn, bestilte operaen til underholdningen ved karnevalet i 1607. Urfremførelsen ble holdt i hertugpalasset i Mantova den 24. februar 1607 for det vitenskapelige selskapet Accademia degli Invaghiti, som gonzagaene var medlemmer av.


== Handling ==
Operaen består av en prolog og 5 akter basert på det greske sagnet om Orfeus og Evrydike.


=== Prologen ===
La Musica (musikkens muse) trer frem og forteller at vi nå skal høre historien om Orfeus. Musikken hans var så mektig at både ville dyr og guder ble rørt av den, og Orfeus vant seg følgelig et udødelig ry. 


=== Første akt ===
Gjeterne og nymfene feirer bryllupet til Orfeus og Evrydike. De to synger om sin glede. Koret av nymfer og gjetere avslutter akten og synger at Orfeus er så lykkelig at han ikke har noe mer å lengte etter.


=== Andre akt ===
Evrydike og følget hennes plukker blomster til bryllupskransen mens Orfeus fortsetter med å synge om sin lykke. Et sendebud forteller at Evrydike er død etter et slangebitt og Orfeus bestemmer seg umiddelbart for å reise til Hades. Om han ikke får lov å bli der sammen med sin kjære, vil han forsøke å bringe henne tilbake. Orfeus synger resitativet og arien Tu se' morta («Du er død, mitt liv, og jeg puster fortsatt»).


=== Tredje akt ===
Håpet følger Orfeus helt til inngangen til underverdenen. Charon vokter inngangen og Orfeus forsøker med sin sang å slippe inn. Han lykkes ikke. Når Orfeus tar i bruk lyren makter han å få Charon til å sovne og kan fortsette ferden inn i Hades.


=== Fjerde akt ===
Proserpina, dronningen av Hades, lar seg påvirke av musikken til Orfeus. Hun overtaler Plutone (Pluto), kongen av Hades, til å la Evrydike slippe ut. Pluto setter som betingelse at Orfeus ikke ser på Evrydike på vei ut av Hades. Etter en stund makter ikke Orfeus å motstå tvilen, han snur seg for å se henne, og hun forsvinner tilbake til underverdenen. Fortvilet returnerer Orfeus til Jorden.


=== Femte akt ===
Apollo, far til Orfeus, stiger ned fra himmelen og bringer den sørgende Orfeus med tilbake dit. Der kan han se sin elskede Evrydike i stjernene.


== Eksterne lenker ==
(en) L'Orfeo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
L’Orfeo: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
Libretto til Orfeo (italiensk)
www.opera-guide.ch med libretto på tysk og engelsk Arkivert 8. juni 2008 hos Wayback Machine.
(no) Liste over aktuelle oppsetninger av L’Orfeo på Operabase (produksjoner, besetning, kalender)
Mette Heeno

Mette Heeno (født 1976) er en dansk manuskriptforfatter.
Hun har blant annet skrevet manuskript til spillefilmene Terkel i knipe (2004), Fakiren fra Bilbao (2004), Nynne (2005) og Supervoksen (2006). Hun har også skrevet manuskripter til avsnitt av Langt fra Las Vegas samt til TV-serien Lærkevej.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mette Heeno på Internet Movie Database 
(sv) Mette Heeno i Svensk Filmdatabas 
(da) Mette Heeno på Filmdatabasen 
(da) Mette Heeno på danskefilm.dk 
(da) Mette Heeno på danskfilmogtv.dk 
(da) Mette Heeno på Scope 
(en) Mette Heeno på AllMovie 
(en) Mette Heeno hos The Movie Database 
(dansk) Artikkel i Filmmagasinet EKKO
En bonde i vår by

En bonde i vår by er en sanglek som oftest brukes i musikkopplæring med barn i barnehage- eller småskolealder. Leken begynner med at "bonden" står i midten, mens de andre barna går i ring rundt og synger. Hver gang teksten nevner at en av karakterene "tar" noen, velger vedkommende ut en i ringen, og vedkommende går inn, og blir den neste som velger noen. Den siste som velges ut ("osten") blir den nye bonden.


== Tekst ==
Teksten i sangen lyder som følger:
En bonde i vår by
En bonde i vår by
Hei, hopp, fallerallera
En bonde i vår byOg bonden tar ei kone
Og bonden tar ei kone
Hei, hopp, fallerallera
Og bonden tar ei koneOg kona tar et barn
Og kona tar et barn
Hei, hopp, fallerallera
Og kona tar et barnOg barnet tar en hund
Og barnet tar en hund
Hei, hopp, fallerallera
Og barnet tar en hundOg hunden tar ei katt
Og hunden tar ei katt
Hei, hopp, fallerallera
Og hunden tar ei kattOg katta tar ei mus
Og katta tar ei mus
Hei, hopp, fallerallera
Og katta tar ei musOg musa tar en ost
Og musa tar en ost
Hei, hopp, fallerallera
Og musa tar en ostOg osten blir igjen
Og osten blir igjen
Hei, hopp, fallerallera
Og osten blir igjen
David Hollatius

David Hollaz (alternativt: Hollatz, latin: Hollatius; født 1648 i Wulkow nær Stargard i Pommern, død 17. april 1713 i Dobrzany, Kr. Saatzig i Pommern) var en tysk luthersk teolog og dogmatiker.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hollaz var sønn av Michael Hollaz, og studerte ved skolene i Stargard og Landsberg an der Warthe. Han besøkte gymnaset i Erfurt, og ble innskrevet den 17. juni 1668 ved Universitetet i Wittenberg. Der var Abraham Calovius, Johann Andreas Quenstedt, Johann Christian Kirchmayer og Johannes Meisner hans teologiske lærere. 


=== Teolog ===
I 1670 ble han predikant i Pützerlin, nær Stargard, i 1681 overtok han i Stargard og i 1863 avanserte han til assistentrektor på stedet. Den 24. april 1683 ble han uteksaminert fra Universitetet i Wittenberg med den akademiske graden magister, og ble 1684 rektor ved Lyceums teologiske fakultet i Kolberg. For sine elever skrev han i 1707 Examen theologicum acroamaticum universam theologiam thetico-polemicam complectens, som er den siste dogmatikken innen den strenge lutherske ortodoksien. 
Hollatz kjente til pietismen, men omtaler den ikke, selv om han avviser mystikken. I 1692 ble han utnevnt til prest i Jakobshagen, og det embete innehadde han til han døde, 65 år gammel.
Hollaz ble gift med Elisabeth Tesmar, datter til kollegaen Joachim Tesmar i Pützerlin. Det andre ekteskapet inngikk han med Elisabeth Schöning, datter til prosten i Jakobshagen. I 1693 ble han gift med Ilse Wirbitz. Sammen med sine tre ektefeller fikk han 13 barn.


== Verk ==
Abhandlung vom Zustande der Kirche Christi zur letzten Zeit; Frankfurt a.M. 1752
Erläuterung der messianischen Religion; Leipzig 1749
Evangelische Gnaden-Ordnung; Halberstadt 1743
Examen theologicum acroamaticum; Stargard 1707; Neudr. Darmstadt (Wissenschaftliche Buchges) 1971
Ein gottgeheiligt dreifaches Kleeblatt (1713)
Scrutinium veritatis in mysticorum dogmata; Wittenberg 1711


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Studium Excitare: Biografi av David Hollaz av Kirk LahmannUtdrag av engelsk oversettelse av Examen theologicum acroamaticum:

The Restoration and Resurrection of the Dead (Part I) oversatt av Kirk Lahmann
The Restoration and Resurrection of the Dead (Part II) oversatt av Kirk Lahmann
Henri Coandă

Henri-Marie Coandă (født 7. juni 1886 i București, Romania, død 25. november 1972 i București) var en fransk-rumensk fysiker og pioneer innen aerodynamikk. Coandă bodde nesten hele sitt voksne liv i Frankrike. 
Han var sønn av general Constantin Coandă, som underviste i matematikk på Den tekniske høyskolen for bro- og veibygging i București (og som var i en kort periode statsminister, i 1918) og Haydé Danet (en legedatter født i Morlaix i Bretagne). De første årene bodde familien i Paris.Han gikk på et militærgymnas i Iași, som han avsluttet som sersjantmajor i 1903, og begynte på Militærakademiet for artilleri, ingeniørvåpen og marinen i București. I 1904 ble han sendt til Technische Hochschule i Charlottenburg, Berlin, der han tok en doktorgrad. Mellom 1907 og 1908 studerte han på  Montefiore-instituttet ved Université de Liège, der han ble kjent med Giovanni Caproni. I 1909 immatrikuleres han på Ecole Supérieure D’Aéronautique et de Construction Mécanique (nåværende Institut supérieur de l'aéronautique et de l'espace), der han avsluttet sine studier i 1910 som beste på sitt kull.

I 1969 bosatte han seg igjen i Romania, ble akademimedlem i 1970, og direktør av Instituttet for vitenskapelig og teknisk nyskapning (INCREST).Lufthavnen i Otopeni, Romanias største, bærer hans navn.
Coandă konstruerte den første jetmotoren (uten bevegelige deler), han har også gitt navn til coandaeffekten.


== Referanser ==
Ciudad Obregón

Ciudad Obregón er den nest største byen i den meksikanske delstaten Sonora. Byen befinner seg i kommunen Cajeme syd i Sonora. Cajeme var også navnet på byen frem til den fikk sitt nåværende navn fra Álvaro Obregón i 1928.


== Eksterne lenker ==
Offisielle hjemmesider
Oda Helen Sletnes

Oda Helen Sletnes (født 10. februar 1953) er norsk arkitekt og diplomat. Hun er fra januar 2019 Norges ambassadør til Frankrike ved Norges ambassade i Paris.


== Bakgrunn ==
Sletnes påbegynte i 1972 studier ved Norges tekniske høgskole og avla i 1977 eksamen som arkitekt. Etter avlagt eksamen arbeidet hun fra 1977 til 1981 som arkitekt i byplanavdelingen i Stavanger.


== Diplomatisk karriere ==
Sletnes begynte å jobbe i utenrikstjenesten i 1981 og gikk Utenriksdepartementets aspirantkurs. Fra 1983 til 1986 var hun stasjonert ved ambassaden i Paris og ivaretok samtidig oppgaver knyttet til UNESCO. Etter noen år ved presse-, informasjons- og kulturavdelingen i Oslo fulgte ny postering i Ottawa (1988–1990). Tilbake igjen i Oslo var Sletnes fra 1991 til 1994 olympiadekoordinator i presse-, informasjons- og kulturavdelingen i Utenriksdepartementet. Hun fikk deretter oppgaver i forbindelse med Norges forhandlinger om medlemskap i EU, og var fra 1994 til 1997 leder for Europaavdelingen. Sletnes ble deretter minister og nestleder ved Norges delegasjon til EU i Brussel, en post hun hadde fra 1997 til 2001. Fra 2002 til 2003 var hun engasjert i EØS-spørsmål, og deretter til 2005 leder for Europaavdelingen med ansvar for spørsmål knyttet til Norges forhold til EU, EØS, EFTA Europarådet, nordisk samarbeid og OSSE. Fra 9. januar 2006 var Sletnes Norges ambassadør til EU før hun ledet EFTAs overvåkingsorgan (ESA) som president fra 2011–2015. Sletnes var fra 1. oktober 2015 til januar 2019 Norges ambassadør til EU og ledet EU-delegasjonen i Brussel. Fra januar 2019 er hun Norges ambassadør til Frankrike.


== Utmerkelser ==
Sletnes ble i 2007 av kongen utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for embetsfortjeneste». Sletnes ble i 1997 utnevnt til storridder av Den islandske falkeorden og i 2004 ble hun utnevnt til storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden.


== Referanser ==
Mazatlán

Mazatlán er en by i den meksikanske delstaten Sinaloa. Folketellinger fra 2005 viser et innbyggertall på 352 471 i byen. Mazatlán er en viktig havne- og turistby.
Choummaly Sayasone

Choummaly Sayasone (født 6. mars 1936 i Attapu) er president i Laos. Han ble valgt til landets nye president 8. juni 2006. 
Han ble medlem av politbyrået i 1991, og ble generalsekretær i 2006.


== Referanser ==
Kornstadkleiva

Kornstadkleiva er en fjellvei kjørbar med bil. Veien går fra Kornstad til Folland. Det går en del turstier opp i fjellet ifra veien, bl.a til Gulltanna. Ifra Kornstadsiden begynner Konrnstadkleiva rett ved Kornstad kirke
Omsundet kunstgressbane

Omsundet kunstgressbane (Omsundet Stadion) er et fotballstadion i Kristiansund, og ligger i Omsundet på Frei. Omsundet kunstgressbane er Frei Fotballklubbs hovedarena og ble offisielt åpnet 1.oktober 2005. Der finnes også klubbhus med garderobeanlegg (ferdigstilt i 2010), tribuneanlegg med kiosk og toalettfasiliteter. Omsundet Stadion fremstår i dag som et moderne fotballanlegg. 
Tilskuerrekorden på stadionet er på 3000 tilskuere og ble satt i 2008, da Kristiansund BK slo Rosenborg i cupens 2. runde.


== Se også ==
Frei Fotballklubbs offisielle hjemmesider
Rensvik Kunstgressbane
Frei Fotballklubb


== Referanser ==
Ephemera

Ephemera kan sikte til:

Ephemera (band) fra Bergen
Ephemera (døgnfluer)
Ephemera (trykk), midlertidig trykt eller skrevet materiale
Plansje

Plansje er en grafisk plate eller klisjé som brukes til å trykke bilder fra, eller et avtrykk fra en slik trykkplate. Ordet brukes også om illustrasjoner og bilder som er trykt for seg i en bok, om bildeoversikter og diagrammer i ulike medier, veggplansjer, plakater med pedagogisk innhold og annet. Begrepet Plansjeliknende bildetrykk, gjerne av populære motiver i farger og solgt som løse bildeark, oppstod allerede med trykkunsten på 1400-tallet, Plansjer, plakater og tilsvarende trykk ble imidlertid for alvor utbredt da litografi-teknikken kom på 1800-tallet og en kunne trykke store opplag av fargetegninger billigere enn før.


== Ordbakgrunn ==
Ordet plansje er lånt fra det franske plance som igjen har fått ordet fra det latinske planca, det vil si «planke», et ord som også er i slekt med «plan». På engelsk kalles «veggplansje» wall chart, «plansje i bok» plate og «plansjediagram» chart. «Bildeplansje» kalles på tysk Bildtafel, mens «plansje med tegninger» på fransk heter planche à dessin.


== Bildeplansjer ==


== Eksempler på ulike typer plansjer ==

		
		


== Se også ==
Bilderbogen, tysk betegnelse for folkelige bildetrykk
Lubki, populære russiske bildetrykk
Diagram
Illustrasjon
Plakat
Tavle
Titteskap, diorama


== Eksterne lenker ==
Botaniske plansjer og illustrasjoner i bildesamlinga i wikimedia commons
Zoologiske plansjer og illustrasjoner i bildesamlinga i wikimedia commons
Medisinske og anatomiske illustrasjoner i bildesamlinga i wikimedia commons


=== Skoleplansjer ===
Skoleplansjer ved Bymuseet i Bergen
Klassiske undervisningsplansjer i norske skoler
«DigitaltMuseum: Søk: «Skoleplansje»».
Psykofysikk

Psykofysikk er en underdisiplin av psykologi som omhandler forholdet mellom fysiske stimuli og deres subjektive innbyrdes forhold eller persepter.
Begrepet «psykofysikk» ble skapt i 1860 da Gustav Theodor Fechner publiserte Elemente der Psychophysik. I dette verket formulerte han mange av teknikkene og teoriene i psykofysikk som senere ble regnet til de klassiske. Videre beskrev han i verket forskning som omhandlet fysiske stimuli og hvordan disse oppfattes. Fechner tillegges å ha lagt grunnlaget for den filosofiske basisen for feltet gjennom Elemente der Psychophysik.
I dag er dette en del av persepsjonspsykologien.
Naman Keita

Naman Keïta (født 9. april, 1978) er en fransk friidrettsutøver. Under OL 2004 i Athen, Hellas vant han bronsemedalje på 400 meter hekk. 
I EM 2006 endte han på fjerdeplass på samme distanse.
Før VM i 2007 i Osaka, Japan ble Keïta tatt for bruk av testosteron.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Naman Keita – Olympics.com 
(en) Naman Keita – Olympic.org 
(en) Naman Keita – Olympedia 
(en) Naman Keita – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Naman Keita – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Naman Keita – World Athletics 
(fr) Naman Keita – Fédération française d athlétisme 
(en) Naman Keita – Track and Field Statistics
Daniel Kenedy

Daniel Kenedy Pimentel Mateus dos Santos (født 18. februar 1974 i Bissau) er en fotballspiller fra Guinea-Bissau/Portugal som spiller for Ergotelis F.C. i gresk super liga. Kenedy, oppkalt etter tidligere president i USA, John F. Kennedy, har mellom annet spilt for toppklubbene SL Benfica, FC Porto og Paris SG. Han var med i Portugal sin tropp under OL 1996. Under VM i 2002 var han en del av Portugal sin landslagstropp, men ble avskjediget etter en positiv dopingtest like før mesterskapet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel Kenedy – Olympedia 
(en) Daniel Kenedy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Daniel Kenedy – FIFA 
(en) Daniel Kenedy – UEFA 
(en) Daniel Kenedy – Transfermarkt 
(en) Daniel Kenedy – Transfermarkt (manager) 
(en) Daniel Kenedy – WorldFootball.net 
(en) Daniel Kenedy – FootballDatabase.eu 
(en) Daniel Kenedy – Soccerway 
(en) Daniel Kenedy – Fora De Jogo
Maestrale-klassen

Maestrale-klassen er en italiensk fregattklasse som består av åtte skip. Skipene er først og fremst utrustet for antiubåtkrigføring, men har også kapasiteter for luft- og overflatekrigføring.


== Litteratur ==
Stephen Saunders RN, red. (2004). Jane's Fighting Ships 2004-2005 (107 utg.). Jane’s Information Group Limited. s. 367. ISBN 0-7106-2623-1.
Debbie Stabenow

Deborah Ann «Debbie» Stabenow (født Deborah Ann Greer 29. april 1950 i Gladwin i Michigan) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Hun har representert Michigan i USAs senat siden 2000, da hun slo den sittende republikanske senatoren Spencer Abraham. Debbie Stabenow er den første kvinnelige senatoren fra Michigan, og sammen med Maria Cantwell (Washington) de første kvinnene som slo sittende senatorer i et ordinært valg. Hun ble gjenvalgt som senator for en ny periode i 2006.
Stabenow har tidligere jobbet som sosialarbeider.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Debbie Stabenow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Debbie Stabenow på Twitter 
Debbie Stabenow på Facebook 
Debbie Stabenow på Facebook 
Debbie Stabenow på YouTube 
(en) Debbie Stabenow hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
United States Senator Debbie Stabenow

(en) Finansredegjørelse for valgkamp hos Federal Election Commission
(en) Valgkampbidrag hos OpenSecrets.org
(en) Opptredener på C-SPAN-programmer
(en) Biografi, stemmegivingsoversikt, og oppslutning hos interessegrupper hos Project Vote Smart
(en) Stilling i saker og relaterte sitater hos On The Issues
(en) Medarbeiderlønn, turer og personlig finans hos LegiStorm.com
(en) Kongressprofil  hos GovTrack.us
(en) Debbie Stabenow hos Internet Movie Database
(en) Profil, nyheter og kommentarer hos The New York Times
(en) Verker om og med Debbie Stabenow i biblioteker (WorldCat-katalogen)
(en) Profil hos Ballotpedia
Luca Antonini

Luca Antonini (født (4. august 1982 i Milano) er en italiensk fotballspiller som spiller for Serie A-klubben Genoa CFC


== Karriere ==
Luca Antonini startet karrieren i AC Milans ungdomsstystem. Han ble lånt ut til Calcio Padova, AC Prato (Serie C2) og AC Ancona (Serie B) for å få mer erfaring. Sommeren 2003 gikk AC Sampdoria inn i et deleierskap med Milan om spilleren. Han fikk sin Serie A debut mot Perugia Calcio 13. desember 2003. Han ble sendt videre på lån i flere forskjellige klubber mellom 2004-2007, før Empoli FC kjøpte opp Sampdorias del i 2007. 8. juni 2008 ble det klart at Milan hadde kjøpt opp hele Empolis del av Antonini. Antonini ble tildelt rollen som Serginhos erstatter, etter at han la opp ved 2007/08 sesongens slutt.
Luca Antonini har spilt for aldersbestemte landslag for Italia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luca Antonini – UEFA 
(en) Luca Antonini – Transfermarkt 
(en) Luca Antonini – WorldFootball.net 
(en) Luca Antonini – FootballDatabase.eu 
(de) Luca Antonini – fussballdaten.de 
(en) Luca Antonini – Soccerway 
(en) Luca Antonini – FBref 
(es) Luca Antonini – as.com 
Milan henter tilbake Antonini. Goal.com
Gregorio Allegri

Gregorio Allegri (født 1582 i Roma død 17. februar 1652) i Roma var en italiensk komponist og tenorsanger fra senrenessansen og tidlig barokk.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han var puer (guttekorsanger) ved kirken San Luigi dei Francesi sentralt i Roma fra 1591, og lik sin bror Domenico Allegri (1585–1629) elev av kapellmester Giovanni Maria Nanino.


=== Musiker, komponist ===
Fra 1607 til 1621 var Gregorio kapellmester ved domkirken i Fermo, og fra 1629 sanger i det pavelige orkester i tjeneste hos pave Urban VIII.
Hans mest berømte komposisjon er den nistemmige Miserere som han endret og utvidet mange ganger i løpet av livet. Stykket ble framført hvert år i Det sixtinske kapell i den stille uke helt fram til 1870. Det var forbudt å kopiere stykket, men det fortelles at det 14-årige Wolfgang Amadeus Mozart hørte stykket to ganger i 1770 og skrev det ned etter hukommelsen. 
«Miserere» gjorde også inntrykk på Johann Wolfgang von Goethe og Felix Mendelssohn-Bartholdy.
Blant Allegris øvrige komposisjoner var det også to bind concerti for fem stemmer, publisert i 1618 og 1619; to bind motetter for seks stemmer publisert i 1621; en edisjon av en firedelt sinfonia; fem messer; to arrangementer av Jeremias' klagesanger; og en rekke motetter som ikke ble publisert i hans levetid. Han var en av de første komponister for strengeinstrumenter, og jesuittpater Athanasius Kircher har gjengitt et specimen av denne klasse av hans arbeider i sin Musurgia.  Allegri komponerte også et Te Deum, et Magnificat og en firestemmig strykersonate. 
Det meste av Allegris publiserte musikk, og særlig instrumentalmusikken, er i tidligbarokkens progressive concertatostil. Hans verker for det sikstinske kapell er imidlertid i Palestrinas stil.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kerstin Helfricht: Gregorio Allegri. Biographie, Werkverzeichnis, Edition und Untersuchungen zu den geringstimmig-konzertierenden Motetten mit Basso continuo. Schneider, Tutzing 2004. ISBN 978-3-7952-1171-4


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Gregorio Allegri i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Gregorio Allegri i International Music Score Library Project

(en) Fritt tilgjengelige noter av Gregorio Allegri i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
Lydeksempel: Miserere mei deus fra salme 51
Harald Bredrup

Harald Bredrup (født 1966) er administrerende direktør i Macks Ølbryggeri i Tromsø. Han er femte generasjon i familien som innehar direktørjobben. I ungdomstiden hadde han sommerjobb på bryggeriet for fordi hans far ønsket at han skulle lære bedriften fra «gulvet». Bredrup utdannet seg til bedriftsøkonom og sivilingeniør på NTH, og jobbet deretter som forsker på SINTEF. Han tok doktorgrad i bedriftsøkonomi i 1995 med avhandlingen «Performance measurement in a changing competitive industrial environment - breaking the financial paradigm I 1995 flyttet han til Tromsø der han begynte som driftsjef i Mack. Etter fire år overtok han som administrerende direktør, mens hans far Haakon Bredrup gikk over til å bli styreleder.


== Referanser ==