jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kenneth Clarke

Kenneth Harry Clarke, baron Clarke av Nottingham (født 2. juli 1940 i Nottingham) er en britisk politiker for Det konservative parti. Han har vært sentral i britisk politikk i flere tiår, siste viktige posisjon hadde han som minister uten portefølje i den britiske regjeringen fra 2012 til juli 2014. I 2020 ble han adlet og tok sete i Overhuset.


== Liv og virke ==
Clarke studerte juss ved University of Cambridge. I Cambridge var han leder for den konservative studentklubben. I sin tid som leder inviterte han den tidligere fascistlederen Oswald Mosley for å tale. Dette førte til at flere, deriblant den senere konservative partilederen Michael Howard, forlot studentklubben i protest. Clarke har arbeidet som advokat.Han var medlem av underhuset for valgkretsen Rushcliffe nær Nottingham fra 1970.
Han var helseminister fra 1982 til 1985 og fra 1988 til 1990, utdanningsminister fra 1985 til 1988 og fra 1990 til 1992, innenriksminister fra 1992 til 1993 og finansminister (Chancellor of the Exchequer) fra 1993 til 1997. Fra 2010 til 2012 var han justisminister.
Clarke er leder i Tory Reform Group og er kjent som EU-tilhenger. Han har vært kandidat som partileder tre ganger, i 1997, 2001 og 2005.
Som lengstjenende medlem av det britiske Underhuset hadde han fra 2017 til 2019 tittelen Father of the House, som i all hovedsak er seremoniell. I november 2019 ledet han imidlertid valget til Speaker, parlamentspresidenten.Under uoverensstemmelsene omkring såkalt «hard» brexit, Storbritannias uttreden fra EU uten en handelsavtale, sa Clarke seg i august 2019 villig til å lede et forretningsministerium sammen med Labours nestleder Harriet Harman dersom behovet skulle oppstå hvis Boris Johnsons konservative regjering ble felt.Clarke var en av 21 medlemmer i det konservative partiet som 3. september 2019 stemte med opposisjonen i Underhuset, for et forslag om å hastebehandle en lov mot å gå ut av EU uten en handelsavtale. Dette medvirket sterkt til at den første voteringen i Underhuset i Boris Johnson sin regjeringstid endte med et nederlag for regjeringen. Han ble kastet ut av partiet og endte sin karriere i Underhuset som uavhengig representant.Han kom imidlertid tilbake til Det konservative parti. I september 2020 ble Clarke adlet med tittelen baron Clarke av Nottingham. Han tok sete for de konservative i Overhuset 4. september 2020.I 2014 ble Clarke utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.


== Noter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kenneth Clarke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kenneth Clarke hos Europarådets parlamentarikerforsamling 
(en) Kenneth Clarke hos Hansards parlamentsdebatter
Parc de l’Estació del Nord

Parc de l'Estació del Nord er en park i den katalanske byen Barcelona. Den har fått navnet sitt fra den tidligere jernbanestasjonen, Estació del Nord, som nå fungerer som bussterminal, som ligger ved siden av. Den ligger i Carrer Nàpols i distriktet Eixample.
Parken har rektangulær form, og har tre kunstverk av den amerikanske skulptøren Beverley Pepper. Det første kunstverket er en vegg av hvit stein ved inngangspartiet, mens to andre befinner seg midt i parken. «Espiral Arbrat» («Trespiralen») er en spiralbenk som senker seg ned i bakken i skyggen av limetrær, mens «Cel Caigut» («Fallen himmel») er en sju meter høy vegg i blå keramikk som reiser seg opp fra grasset.


== Eksterne lenker ==
Informasjon og bilder
Informasjon om parken (på tysk)
Dyrisk (TV-program)

Dyrisk er en norsk dokumentarserie med Hilde Hummelvoll som gikk på NRK1 fra 2007 til 2008. I denne serien gikk Hummelvoll inn i møter med en rekke forskjellige dyr. Hun møtte også eierne deres og ulike dyre-eksperter. En av programmets faste eksperter var veterinær Bergliot Børresen.Premieren ble sett av 556 000.


== Referanser ==
Thomas P.

Thomas P. er en norsk thrillerserie for barn og unge som ble sendt på NRK1 i 2007. Serien handler om 13-år gamle Thomas, en gutt med helt spesielle evner. En dag blir han og søsteren forsøkt kontaktet av en far som de trodde var død. Faren forsøker å fortelle dem om at de er i fare. Tittelrollen som Thomas ble spilt av Jesper Flintegård Schøyen. Serien ble skrevet av Petter S. Rosenlund. Han utgav den også som bok. For denne romanen mottok han Arks barnebokpris. Serien gikk på lørdagskvelder, like etter Barne-TV.Serien ble fulgt av i underkant av 300 000.


== Handling ==
Thomas bor i en bygård i Oslo sammen med søsteren Siss og adoptivforeldrene deres. De biologiske foreldrene døde i en trafikkulykke. Historien starter den dagen Siss påstår at hun hører stemmen til faren. Hun er overbevist om at han ikke er død likevel og er kommet tilbake for å advare dem om at de er i fare. Men hvis han lever i skjul, hvem er det han gjemmer seg for? Etterhvert tar faren kontakt med Thomas og prøver å advare ham. Det blir etterhvert klart at både Thomas og søsteren har spesielle evner som gjør at de kan høre ting som andre ikke kan høre. Faren er ikke den eneste som vet om deres evner og etterhvert leder trådene til Gladstone Corporation. Samtidig med dette oppdager han at han blir overvåket.


== I rollene ==
Jesper Flintegård Schøyen (Thomas),
Linn Nystadnes (Siss),
Inga Amundsen (Monica),
Felix Jatta (Fredrik),
Ingjerd Egeberg (Therese),
Martine Dahl Jørgensen (Anette),
Ingar Helge Gimle (Erling),
Hilde Grythe (Lisbeth),
Anders T. Andersen (Frank),
Jon Øigarden (Kongsberg)
Neil Howard (Storm)


== Referanser ==
Varro Atacinus

Publius Terentius Varro Atacinus (født 82 f.Kr., død ca. 35 f.Kr.) var en tidlig romersk poet, mer polert enn hans mer berømte og lærde samtidige Marcus Terentius Varro, og mer lest av augustianerne, som åpenbart ikke våget å nevne den andre Varros navn. Han var født i provinsen Gallia Narbonensis, den sydlige delen av Gallia med hovedstaden Narbonne ved elven Atax (dagens Aude), noe hans tilnavn Atacinus indikerer som hans fødested.
Kun fragmenter av hans verker har blitt bevart. Han første kjente verker er Bellum Sequanicum, et dikt om Julius Cæsars hærtokt mot den germanske stammen sveberne og deres leder Ariovistus, og verket Satirer. Han oversatte også den alexandrianske poeten Apollonios Rhodios' epos Argonautika til latin.
Av Varros fragmenter er hans epigram Gravsteinene til de store velkjent, enten det er av Varro eller ikke, har det et klart, fyndig og skeptisk romersk kjennetegn, tilsvarende en haiku:

Marmoreo Licinus tumulo iacet, at Cato nullo,	
Pompeius paruo: credimus esse deos?(I en marmorgrav ligger [den frigitte] Licinus; dog for Cato, ingenting:
For Pompeius en liten en: hva? Ønsker vi å bli guder?)


== Referanser ==
Idrettslaget Leik

Idrettslaget Leik er et norsk idrettslag stiftet i 1894. Klubben omfatter kretsen Hølonda i Trøndelag og tilbyr i dag flere av de brede idrettsgrene, slik som langrenn, ishockey, fotball og håndball. Idrettslaget besto utelukkende av ski de første åra, men utover 1900-tallet kom andre sportsgrener inn. Idrettskretsen omfatter folk bosatt på Korsvegen og Gåsbakken.

ski (1894)
fotball (1932)
trim og friidrett (1936)
håndball (1949)
håndball (menn) (1967)
orientering (1969)
ishockey (1977) (menn)Leik har to stadioner for fotball, to skiløyper med lys, en hoppbakke, en ishockeybane og en mindre idrettshall. Ishockeybanen ligger på Korsvegen og ble oppgradert til kunstisbane i 2010. Fotballanlegget på Korsvegen består av to baner: En tradisjonell gressbane og en kunstgressbane etablert i 2011.


== Kjente personer som har utøvd sport i Leik ==
Svein Enok Nørstebø (ishockey, var senere på landslaget)
Oddvar Brå (langrenn)
Toralf Engan (skihopp)
Magnar Estenstad (langrenn)
Svein Lilleberg (langrenn)
Konrad Unsgård (langrenn)
Dag Morten Wehn (ishockey)Personer som ellers har vært aktive innenfor LeikAnders Estenstad (trener og ildsjel, særlig for håndballen)
Egil Sallaup (lærer ved Eid skole som etablerte ishockeyen på 1970-tallet og var trener og "ildsjel" i mange år)


== Eksterne lenker ==
IL Leik
Ypsilon (andre betydninger)

Navnet eller begrepet Ypsilon har flere betydninger:

Ypsilon, en bokstav i det greske alfabetet
Ypsilon (bro), en ny hengebro i Drammen
Lancia Ypsilon, en Lancia-modell
Ypsilon Drammen, tidligere Sonans Drammen, en videregående skole som drives av Akademiet Norge
Bill Toomey

William «Bill» Anthony Toomey (født  10. januar 1939) er en tidligere amerikansk tikjemper.
Under OL 1968 i Mexico by vant han gull i tikamp foran tyskerne Hans-Joachim Walde og Kurt Bendlin. Han vant også gull i tikamp under de Panamerikanske leker 1967 i Winnipeg i Canada.
I 1969 mottok han James E. Sullivan Award som årets fremste amatørutøver i friidrett i USA.
Toomey giftet seg med den britiske OL-vinneren Mary Rand i 1969. De ble skilt etter 21 års ekteskap.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bill Toomey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Bill Toomey – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bill Toomey – Olympedia 
(en) Bill Toomey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bill Toomey – Colorado Sports Hall of Fame 
(en) Bill Toomey – World Athletics 
(en) Bill Toomey – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Bill Toomey – Track and Field Statistics 
(en) Bill Toomeys offisielle hjemmeside
Douglas Hurd

Douglas Richard Hurd, baron Hurd av Westwell, (født 8. mars 1930) er en britisk konservativ politiker og romanforfatter som var medlem av Margaret Thatchers og John Majors regjeringer mellom 1979 og 1995. 
Hurd overtok som utenriksminister etter John Major, da Major ble statsminister da Thatcher måtte gå av. Hurds periode som utenriksminister var full av utenrikspolitiske begivenheter, med slutten av den kalde krigen og oppløsningen av Sovjetunionen i 1991, den første gulfkrigen, samt Jugoslavia-krigene Hurd søkte en mer forsonlig tilnærming til andre medlemmer av Det europeiske fellesskap enn den som hadde vært dominerende under Thatchers regjering. Under Jugoslavia-krigene var Hurd negativ til å sende hjelp til bosnjakene, da han mente at dette kun ville forlenge krigen.Hurd er utnevnt til Order of the Companions of Honour og er kommandør av Order of the British Empire.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Douglas Hurd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Douglas Hurd hos Hansards parlamentsdebatter 
(en) Douglas Hurd hos The Peerage
Mary Rand

Mary Denise Rand (født 14. februar 1940 i Wells, Somerset) er en tidligere britisk friidrettsutøver.
I 1964 ble Mary Rand den første britiske kvinne som vant OL-gull i friidrett for sitt land (i lengdehopp). Få dager senere gjentok Ann Packer bedriften, på 800 meter.
Rands første internasjonale opptreden var under Samveldelekene 1958 i Cardiff. Hun hoppet 1,61 m i høyde, og kom på femteplass i finalen. I lengde tok hun sølv med et lengstehopp på 5,97 m. En måned senere kom hun på femteplass under EM 1958 i Stockholm – denne gang i femkamp.
Under OL 1960 i Roma var hun regnet som favoritt i lengde, men oppnådde bare en niendeplass. Hun deltok også på 80 meter hekk, men med tiden 11,1 var hun et tidels sekund for sent ute til å ta bronsemedaljen. Under EM 1962 i Beograd var hun med på å ta bronse. Bronse ble det også i lengde med et hopp på 6,22 m.
Under OL 1964 i Tokyo løp hun på det britiske stafettlaget som tok bronse på 4 x 100 m stafett, sammen med lagvenninnene Janet Simpson, Daphne Arden og Dorothy Hyman. Hun fikk også sølv i femkamp, på plassen mellom de sovjetiske deltakerne Irina Press og Galina Bystrova. I lengde tok hun så gullmedaljen og satte verdensrekord med 6,76 m, foran polske Irena Kirszenstein (sølv) og russeren Tatjana Sjtsjelkanova (bronse).
Under Samveldelekene 1966 i Kingston på Jamaica vant hun lengde med 6,36 m.
I 1969 giftet hun seg med den amerikanske tikjemperen Bill Toomey. De ble skilt i 1992.


== Personlige rekorder ==
100 meter: 11,7 (1963)
200 meter: 23,9 (1967)
Høydehopp: 1,72 (1964)
Lengdehopp: 6,76 (1964)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Matthews, Peter og Buchanan, Ian: All Time Greats of British and Irish Sport. Enfield 1995 ISBN 0-85112-678-2


== Eksterne lenker ==
(de) Mary Rand – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Mary Rand – Olympics.com 
(en) Mary Rand – Olympic.org 
(en) Mary Rand – Olympedia 
(en) Mary Rand – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mary Rand – Commonwealth Games Federation 
(en) Mary Rand – Track and Field Statistics
PPS 43

PPS 43 er en sovjetisk maskinpistol i kaliber 7,62 x 25 mm Tokarev.


== Historie ==
Våpenet ble utviklet under andre verdenskrig for å være et selvforsvarsvåpen for oppklaringsavdelinger, kjøretøymannskaper og andre. Den ble tatt fram som et rimeligere alternativ til den vanlige PPSj 41 i tjeneste på den tiden, blant annet ble stansede metalldeler tatt i bruk.  Prototypene ble testet på våren 1942, og over 45 000 våpen ble produsert som PPS 42 før noen forbedringer ble innført og den fikk det endelige navnet PPS 43.


== Lisensproduksjon ==
Flere varianter ble lisensprodusent i Polen, Finland og Kina, i tillegg til bruk i Warszawapakten og i Asia og Afrika.


== Eksterne lenker ==
(en) PPS-43 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) PPS-43 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Nikolaj Avilov

Nikolaj Viktorovitsj Avilov (russisk Николай Викторович Авилов, ukrainsk Микола Вікторович Авілов – Mykola Viktorovytsj Avilov, født 6. august 1948 i Odessa, Ukraina) er en tidligere sovjetisk tikjemper.
Avilov var tidlig en lovende høydehopper, og gikk over to meter allerede som sekstenåring. Etter hvert viste han seg som en meget allsidig utøver, og spesialiserte seg i tikamp.
Han ble sovjetisk mester i tikamp i 1972, og var dermed kvalifisert til OL 1972 i München. Der stilte 33 tikjempere til start. Avilov gjennomførte en vellykket konkurranse og vant gullmedaljen foran Leonid Litvinenko og Ryszard Katus. Han satte ny verdensrekord med 8 454 poeng.
I OL 1976 i Montréal kom han på tredjeplass, etter amerikaneren Bruce Jenner (gull) og tyskeren Guido Kratschmer (bronse).


== OL-medaljer ==
1972  München -  Gull i friidrett, tikamp menn  Sovjetunionen
1976  Montréal -  Bronse i friidrett, tikamp menn  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Nikolaj Avilov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Nikolaj Avilov – Olympics.com 
(en) Nikolaj Avilov – Olympic.org 
(en) Nikolaj Avilov – Olympedia 
(en) Nikolaj Avilov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Avilov – World Athletics 
(en) Nikolaj Avilov – Track and Field Statistics
Fred Tootell

Frederic Delmond «Fred» Tootell (født 9. september 1903 i Lawrence, Massachusetts, død 29. september 1964) var en amerikansk sleggekaster. 
Fred Tootell begynte med sleggekast i 1919, mens han var student. Han ble amerikansk mester i 1923 og 1924, og kvalifiserte seg til OL 1924 i Paris, hvor han gikk helt til topps.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Gull i friidrett, sleggekast  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Fred Tootell – Olympics.com 
(en) Fred Tootell – Olympic.org 
(en) Fred Tootell – Olympedia 
(en) Fred Tootell – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Mac Wilkins

Maurice «Mac» Wilkins (født 15. november 1950 i Eugene, Oregon) er en amerikansk tidligere diskoskaster og kulestøter. Han er siden blitt trener, sist for den iranske kasteren Ehsan Hadadi


== Karrieren ==
I 1973 ble han for første gang AAU-mester, og kastet jevnt over 60 meter gjennom hele sesongen. I slutten av året satte han personlig rekord på 64,77 m, en rekord han i 1975 forbedret til 66,79 m.


=== 1976 ===
Gjennombruddet i verdenseliten kom i 1976. 24. april satte han ny verdensrekord med 69,18 m. En uke senere, 1. mai, hadde han karrierens beste konkurranse, da han hadde tre kast over gjeldende verdensrekord. Det lengste målte 70,86 m, og dermed hadde Wilkins som førstemann fått godkjent et kast over 70 meter i diskos.
Under OL 1976 vant han gull med et kast på 67,50.


=== De neste årene ===
Fra 1976 til 1980 ble Mac Wilkins AAU-mester fem ganger på rad. I 1978 ble han avløst som verdensrekordinnehaver av Wolfgang Schmidt. I 1979 vant Wilkins gull i de Pan amerikanske lekene. Han satte personlig rekord 9. juli 1980 med 70,98 m. Han vant også det amerikanske uttaket til OL 1980, men som kjent deltok ikke USA i Moskva-lekene på grunn av OL-boikotten.
Under OL 1984 i Los Angeles tok Wilkins sølv. Gullet gikk til Rolf Danneberg, mens landsmannen John Powell tok bronse. Etter lekene i 1984 la Wilkins opp som toppidrettsutøver.
I 1988 forsøkte Mac Wilkins et comeback. Han kvalifiserte seg til OL 1988 i Seoul, der han ble nummer fem med et kast på 65,90 m.


== OL-medaljer ==
 1976  Montréal -  Gull i friidrett, diskos menn  USA
 1984  Los Angeles -  Sølv i friidrett, diskos menn  USA


== Trener ==

Wilkins er siden blitt trener for den iranske kasteren Ehsan Hadadi


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896-1996 Track and Field Athletics, Berlin 1999, utgitt av Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.


== Eksterne lenker ==
(en) Mac Wilkins – Olympics.com 
(en) Mac Wilkins – Olympic.org 
(en) Mac Wilkins – Olympedia 
(en) Mac Wilkins – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mac Wilkins – World Athletics 
(en) Mac Wilkins – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Mac Wilkins – Track and Field Statistics
Råde Idrettslag

Råde Idrettslag er et idrettslag fra Østfold i Norge. Klubben ble stiftet i 1929 som Råde Skiklubb, men skiftet siden navn til Råde Idrettslag. I dag har klubben flere undergrupper, hvor fotball, innebandy og håndball er størst.


== Råde IL Håndball ==
Råde idrettslag satser stort på håndball. Blant annet har damelaget to lag, hvorav ett av lagene spiller i 5. divisjon og det andre laget spiller i 4. divisjon. Idrettslaget består av mange unge spillere med et stort potensial, som vil komme godt med for Råde håndball i fremtiden.


== Råde IL Fotball ==

Råde kom i 1988 til kvartfinalen i cupen, der det ble tap mot Brann 1-0. I tidligere runder hadde Råde slått ut blant annet Lyn, Lillestrøm og Bodø/Glimt.Per 2018 spiller Råde IL i 4. divisjon i Østfold.


=== Spillerstall ===
Pr. 16. juli 2018


=== Tabell ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Johannes Falkenberg

Johannes Falkenberg (født 1. april 1911, død 3. juni 2004 i Oslo) var en norsk etnograf (sosialantropolog). Han var det meste av sitt liv knyttet til Universitetets Etnografiske Museum, hvor han fra 1953 var førstekonservator. 
Falkenberg studerte ved Universitetet i Oslo og tok hovedfag i «geografi med etnografi» under professor Ole Solberg ved Etnografisk Museum. På oppdrag for Solberg reiste Falkenberg i 1938 til indre Laksefjord og foretok undersøkelser av samiske bosetninger, noe som resulterte i publikasjonen Bosetningen ved indre Laksefjord i Finnmark (1941). Han gjorde deretter i flere år feltarbeid blant sørsamene i Rørosdistriktet.
Som reserveoffiser kom Falkenberg i krigsfangenskap i Tyskland, noe som via en medfange fra den australske «outback» resulterte i en fascinasjon av urbefolkningen, og Falkenberg bestemte seg for at han ville gjøre forskning blant Australias innfødte. Ved hjemkomsten i 1945 ble han konservator ved Etnografisk Museum, og skrev boka Et steinalderfolk i vår tid (1948). Falkenberg valgte så murinbata-folket i Port Keats i Nord-Australia for sitt feltarbeid i 1950. Denne resulterte i hans doktoravhandling fra 1962, Kin and Totem. For dette arbeidet ble han i 1975 innvalgt som medlem av Det norske Videnskaps-Akademi.
Kort før pensjonsalderen ble Johs Falkenberg 1978 kalt til stillingen som bestyrer av den samiske avdelingen ved Norsk Folkemuseum. Han tok her opp sitt sørsamiske feltmateriale fra 1940-årene og skrev flere artikler bygd på dette materialet. 
Johs Falkenberg testamenterte sin etterlatte formue til et fond til støtte for etnografiske feltstudier over masternivå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fredrik Barth. Minnetale i Det Norske Vitenskapsakademi
Kanadagullris

Kanadagullris (Solidago canadensis) er en høyvokst plante i kurvplantefamilien.
Kanadagullris er en høyreist korgplante som kan bli 150 cm høy. Stengelen er besatt med avlange, lansettforma blader. Øverst på stengelen sitter blomsterstanden. Den består av mange små greiner tett besatt med små, kraftig gule korger.
Kanadagullris er nært beslektet med vår hjemlige gullris, men de ligner ikke nevneverdig på hverandre verken i utseende eller voksemåte. Kanadagullris opptrer ofte i store bestand som kan kvele annen vegetasjon.
Kanadagullris kom til Norge fra Nord-Amerika, og har lenge vært dyrket i mange norske hager. Den er hardfør og har de siste tiårene spredt seg kraftig over det nedre Østlandet. På tross av evnen til å fortrenge annen vegetasjon vokser kanadagullris som regel bare på forstyrra kulturmark.
Art er naturalisert mange steder i Norge og er relativt vanlig på Østlandet til Lillehammer og spredt eller sjelden i kyststrøk til Trondheim. I Fremmedartslista 2018 er kanadagullris vurdert til svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og store negative økologiske effekter.Et annet takson som ligner svært er kjempegullris (S. gigantea ssp. serotina) som også har vært brukt som prydplante og som i seinere tid har begynt å spre seg ved Oslofjorden og vestover langs kysten til Farsund og noen steder videre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kanadagullris – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Kanadagullris i Encyclopedia of Life 
(en) Kanadagullris i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kanadagullris hos Artsdatabanken 
(sv) Kanadagullris hos Dyntaxa 
(en) Kanadagullris hos ITIS 
(en) Kanadagullris hos NCBI 
(en) Kanadagullris hos The International Plant Names Index 
(en) Kanadagullris hos Tropicos 
(en) Kategori:Solidago canadensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Solidago canadensis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Nes Ski- og Sykkelanlegg

Nes Ski- og Sykkelanlegg ligger i Fenstad i Nes kommune i Viken. Anlegget eies og drives av Stiftelsen Nes Skianlegg (etablert i 1992), og brukes blant annet av Nes Ski og Nes Sykkelklubb.
Andre klubber som inngår i stiftelsen inkluderer Fenstad Skiklubb, Fenstad Sportsklubb, Haga Idrettsforening, Halmsås & Omegn Skilag, Hvam Idrettslag, Raumnes & Årnes Idrettslag og Vormsund Skiklubb.


== Fasiliteter ==
Langrennsløyper (1, 2, 3 og 5 km) – godkjent av det internasjonale skiforbundet (FIS)
Rulleskiløype (1,3 km)
Hoppbakke (K15)
Snøbrettbakke
Kunstsnøanlegg
Rundbane sykkelløype


== Arrangementer ==
Skandinavisk Cup (2006)
Verdenscupfinale IPC (2008)
Hovedlandsrennet (2010)
COC Norgescup senior 2012
Statoil Norgescup junior med NM sprint 2015
Equinor Norgescup junior 2017
Equinor Norgescup senior 2019
Skandinavisk Cup 2020


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
Nes Ski- og Sykkelanlegg på Facebook