jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Manilabukten

Manilabukten er en bukt som skaper utmerkede havneforhold i det sentrale Luzon, Filippinenes største øy. I bukten ligger Manilas havn. Bukten er på sitt smaleste der den møter Sør-Kina-havet i vest; kun 19 km bred. På det bredeste er den 48 km. Mariveles, i provinsen Bataan, har en liten havn ved nordsiden av buktens munning. På sørsiden, en del lenger inne, er det kloformede Sangley Point, der den tidligere Cavite Naval Base lå.
Bukten er omgitt av vulkaner på alle kanter, de fleste av dem døde eller sovende. Bataanhalvøya ligger i nordvest, og i sør er provinsen Cavite.
I buktens munning er det flere små øyer. Den største er Corregidor, som ligger tre kilometer fra Mariveles på Bataan, og som sammen med øya Caballo, deler munningen til bukten i en nordlig og en sørlig seilingskanal. Corregidor var tungt befestet av amerikanerne da annen verdenskrig brøt ut i Stillehavet. I sørkanalen er øya El Fraile, og noe lenger ute og mot sør er øya  Carabao. El Fraile med sine 16 000 m² har ruiner etter det amerikanskbygde Fort Drum, et øyfort som skulle forsvare sørkanalen. 
I sør og nord er det en rekke mindre havner. På Bataan er den filippinske hovedhavnen for oljeimport, i Orion. 
Det pågikk viktige krigshandlinger i bukten i 1898 og 1942.


== Eksterne lenker ==
Fort Drum:Concrete Battleship of the Philippines
Manila Bay-fotos
Orlando Innamorato

Orlando Innamorato (Den forelskede Orlando) er et episk dikt skrevet av den italienske renessanseforfatteren Matteo Maria Boiardo. Diktet er skrevet ottave rime, en italiensk verseform bestående av en jambisk strofe i femtakt på åtte rader, totalt på 68 cantoer og en halv, og skrevet i et alderdommelig pittoresk og dialektpreget italiensk. 
Boiardo begynte på diktet da han var rundt 38 år gammel, men avbrøt skriving midt i tredje boks niende sang på grunn av den venetianske krigen. Der hvor Boiardo avbryter skriving er det en berømt strofe hvor han uttrykker sin fortvilelse over at franskmennene har rykket inn i Italia med en hær. Han fortsatte skrivingen senere og fram til 1486, men diktet ble aldri endelig fullført.
Orlando Innamorato er en romanse som handler om reisene til den heroiske ridderen Orlando (en italiensk parafrase over den tilsvarende franske Roland). Emnet er i stor grad lånt fra franske heltesagn og de arturiske legender, men Boiardo la til en overbygning fra eget hode. Som handlingsgang er det ikke spunnet rundt en enkeltstående sentral handling, men den innviklete labyrint av utspekulerte av utstuderte episoder er tilsynelatende lenket sammen, først med søken etter den vakre Angelica av den kjærlighetshungrende Orlando og andre forelskete riddere, deretter med forsvaret av Albracca av Angelicas far, kongen av Cathay, det vil si Kina, mot de beleirede tatarer, og endelig med maurernes beleiring av Paris og deres kamper mot Karl den stores hær. 
Orlando er den vandrende ridder som lever og dør for sin kjærlighet og kjærlighetssorg. Kvinner med harde hjerter volder dem store anstrengelser. Orlandos store flamme Angelica har drukket av en forhekset kilde og blir forelsket i hans rival, men om Boiardo hadde tenkt at Angelica skulle bøye av og finne tilbake til Orlandos armer er uvisst da diktet ikke kommer til denne eventuelle vendingen.
Til tross for diktverkets uferdige tilstand og noen mangler i verseføttene er Boiardos Orlando Innamorato betraktet som et enestående kunstverk som gir ekko av poetens brennende hengivenhet for Kjærlighet og Lojalitet, og som sprer varme og lys gjennom årene der hvor de samme årene har etterlatt andre legender fargeløse og kalde.Orlando Innamorato ble første gang utgitt i 1495. Etter 16 utgaver ble det ikke gjenutgitt før etter nær tre århundrer. 
Francesco Bernis omkalfatring av L'Orlando skjedde i 1542.


== Se også ==
Renessansens litteratur


== Litteratur ==
C. Bologna: Tradizione e fortuna dei classici italiani, Torino, Einaudi, 1993, vol. I
G. Bertoni: La biblioteca estense e la coltura ferrarese ai tempi del duca Ercole I (1471-1505), Torino, Loescher, 1903
The Devonsville Terror

The Devonsville Terror er en amerikansk Thriller-Grøsser fra 1983 regissert av Ulli Lommel. Filmen handler om en ung kvinne som kommer flyttende til en amerikansk småby. Det lille stedet preges av fordommer, spesielt overfor kvinner. En gang for 300 år siden ble tre hekser brent i byen. Nå tror deler av befolkningen at den unge kvinnen er en reinkarnasjon av den ene av heksene. Hovedrollene spilles av Suzanna Love, Donald Pleasence og Robert Walker Jr.


== Handling ==
Dr. Warley er en landsbylege som på fritiden etterforsker historien om forbannelsen som ble kastet over den lille byen Devonsville i New England for 300 år siden. Forbannelsen har sitt utgangspunkt i brenningen av tre hekser i byen i 1683, hvorpå den ene heksa kaster ut forbannelsen mens hun blir brent på bålet. 300 år senere kommer tre selvstendige kvinner flyttende inn til byen, noe som provoserer store deler av den fordomsfulle mannlige delen av byens innbyggere. Det blir ikke bedre av at den ene av kvinnene, Jenny, begynner å vise interesse for byens hemmelighet. Det viser seg senere at hun er en reinkarnasjon av heksa fra fortiden.


== I rollene ==
Suzanna Love ....  Jenny Scanlon
Robert Walker Jr. ....  Matthew Pendleton (as Robert Walker)
Donald Pleasence ....  Dr. Warley
Paul Willson ....  Walter Gibbs
Mary Walden ....  Chris
Deanna Haas ....  Monica


== Eksterne lenker ==
(en) The Devonsville Terror på Internet Movie Database 
(sv) The Devonsville Terror i Svensk Filmdatabas 
(nl) The Devonsville Terror på MovieMeter 
(en) The Devonsville Terror på AllMovie 
(en) The Devonsville Terror på Turner Classic Movies 
(en) The Devonsville Terror på Rotten Tomatoes
Emil Constantinescu

Emil Constantinescu (født 19. november 1939 i Tighina som nå ligger i Moldova) var Romanias president i perioden 1996–2000.
Ved presidentvalget i 1992 tapte han for Ion Iliescu. Ved presidentvalget i 1996 vant han over Ion Iliescu. I 1997 gjenopprettet han Mikael av Romanias statsborgerskap.Constantinescu ble i 1999 tildelt storkors av St. Olavs orden.Det norske kongeparet var på tre dagers offisielt besøk hos Constantinescu  i Romania i februar 1999.


== Referanser ==
Ramiz Alia

Ramiz Alia (født 18. oktober 1925, død 7. oktober 2011)) var leder av det kommunistiske Albania fra 1985 til 1991 og president i republikken Albania fra 1991 til 1992. Enver Hoxha utpakte ham som sin etterfølger, og han overtok makten etter Hoxas død i 1985. I 1992 ble han arrestert, mistenkt for å ha drevet med korrupsjon. To år senere ble han dømt til åtte års fengsel for maktmisbruk, underslag av offentlige midler og for å ha krenket grunnleggende menneskerettigheter.


== Referanser ==
Claudia L. Johnson (litteraturviter)

Claudia L. Johnson er en amerikansk litteraturviter. Hun er Murray professor i engelsk litteratur ved Princeton University. Johnson har spesialisert seg på den engelske restaurasjonen og engelsk 1700-talls litteratur, med et fokus på romanen. Hun er også interessert i feministisk teori og studier av kjønn (gender studies). Johnson er kjent for sine bøker om Jane Austen og Mary Wollstonecraft.


== Referanser ==
Qujing

Qujing (kinesisk: 曲靖, pinyin: Qǔjìng; Wade-Giles: Ch'ǔ-chìng) er en by på prefekturnivå med 5 352 000 innbyggere i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina.
Prefekturet har mye industri, og er etter Kunming provinsen Yunnan mest folkerike.


== Administrativ inndeling ==
Byprefekturet Qujing har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), ett byfylke (市 shì) og 7 fylker (县 xiàn).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Kinas riksvei 326 løper gjennom området. Den begynner i  Xiushan i Chongqing og går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Qujing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Qujing – Asia Harvest Arkivert 28. oktober 2010 hos Wayback Machine.
Fotos fra Qujing i Panoramio
Fylkesvei 4610

Fylkesvei 4610 går mellom øyene Sokn og Bru i Stavanger kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 586.


== Kommuner og knutepunkter ==

 StavangerBruveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv4610
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 586 (andre betydninger)

I Norge finnes fylkesvei 586 i de følgende fylkene:

Fylkesvei 586 (Rogaland)
Sam Totman

Sam Totman (født 26. april 1979 i Hertfordshire, England) er gitarist og låtskiver for power metal-gruppa Dragonforce. Han har spilt for bandene «Demoniac» og «Shadow Warriors» med forskjellige typer musikk, før han begynte i Dragonforce.


== Tidlig liv ==
Totman ble født i England, men flyttet til New Zealand ganske tidlig. Han begynte å spille klassisk gitar i 9-årsalderen og trente på den i mange år før han begynte med elektrisk gitar.


== Utstyr ==
Ibanez STM – Sam Totman Signature Model
Ibanez VBT700 Custom V

Ibanez IC400 Iceman
Ibanez Iceman ICT700
Peavey XXX Cab
Før Totman fikk sponsoravtale med Ibanez, brukte han en Jackson RR3, der Neck Pickup var fjernet og Bridge Pickup var byttet til en DiMarzio Evolution.
I starten av DragonForces karriere spilte han med en Kramer Vanguard.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Sam Totman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sam Totman på Discogs 
(en) Sam Totman på MusicBrainz 
(en) Sam Totman på Encyclopaedia Metallum 
Sam Totman på Twitter 
Sam Totman på Facebook
Lincang

Lincang (Forenklet kinesisk: 临沧; tradisjonell kinesisk: 臨滄; pinyin: Líncāng; Wade-Giles: Lín-ts'āng) er et byprefektur sørvest i Folkerepublikken Kinas sørvestligste provins, Yunnan. I fjellene her bor Wafolket. Det ble ansett som for «vilt» til å interessere tilgrensende makter, som både det britiskstyrte Burma og Kina. Muligens hadde wa-folkets ry som hodejegere noe med dette inntrykket å gjøre.  


== Administrative enheter ==
Byprefekturet Lincang har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), 4 fylker (县 xiàn) og 3 autonome fylker (自治县 zìzhìxiàn).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 
Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Lincang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kart over Lincang
Fotos fra Lincang i Panoramio
Oolong

Oolong (kinesisk: 烏龍茶, pinyin: wulongcha) er en kategori te som ligger mellom de svarte og de brune teene. Den blir først og fremst produsert i provinsen Fujian i Kina. Den kalles også qingcha 青茶, «mørkegrønn-brun te». Under fremstillingen lar man tebladene oksidere, men avbryter prosessen før teen rekker å bli helt svart. Forskjellige sorter er oksidert i forskjellig grad og har derfor varierende avstand til grønn og svart te. 
Oolong betyr «svart drage» på kinesisk. Den fremstilles foruten i Fastlands-Kina i Taiwan («Formosa-oolong») også i mindre kvantiteter i Sri Lanka. En av de mest kjente sortene er Tie Guanyin, «Jern-Guanyin».
Det er noe strid om når oolong-teen først ble produsert, men det meste tyder på at det var under Ming-dynastiet. Oolong er den teen som vanligvis benyttes i den kinesiske teseremonien.


== Oolongsorter ==
Oolongte er utbredt i et langt større område enn det opprinnelige. Nå inndeles oolong, likesom mange andre tesorter, etter hvilken region den kommer fra. De største teproduserende regionene er Wuyi og Anxi i Fujian, Guangdong samt på Taiwan (der ofte kalt ved sitt gamle navn Formosa i tesammenheng).


=== Anxi ===
 
Anxi i Fujian produserer noen av de mest kjente oolonger i verden, deriblant den kanskje aller mest kjente, Tie Guanyin. De er kjent for allment å være veldig grønne, lavoksiderte og oftest urøstede. Selv velrøstede former av disse teene forekommer, men er ikke særlig vanlige.

Huang Jin Gui (黃金桂)
Mao Xie (毛蟹)
Rou Gui (肉桂)
Ruan Zhi (软枝 eller 軟枝)
Tie Guanyin (铁观音 eller 鐵觀音)


=== Wuyi ===

Teer fra Wuyi, ofte kalt Yancha (岩茶, Rock tea) eller Wuyi Yancha, er kjent for å være mørke: sterkt oksiderte og røstede. Blant de mer kjente teene finner man Si Da Ming Cong, Wuyis fire kjente teer: Da Hong Pao, Shui Jin Gui, Tie Luo Han og Bai Ji Guan.

Bai Ji Guan (白鸡冠)
Ban Tian Yao (半天腰, 半天妖 eller 半天夭)
Da Hong Pao (大红袍)
Huang Guan Yin (黃觀音)
Jin Yao Shi (金钥匙 eller 金鑰匙)
Shui Jin Gui (水金亀)
Shui Xian eller Shui Hsien (水仙)
Qi Lan (奇兰 eller 奇蘭)
Rou Gui (肉桂)
Tie Luo Han (鉄羅漢)


=== Formosa ===

Formosa (Taiwan) er en stor produsent av oolongteer og opprinnelsen til mange teelskeres favorittoolong Dong Ding.
Ali Shan (阿里山茶)
Dong Ding (凍頂)
Dongfang Meiren (東方美人茶)
Lishan (梨山)


=== Guangdong ===
Guangdong er fremst kjent for Dan Cong (单枞), en sort te kjent for å kunne imitere smaker av mange forskjellige blomster og frukter.


=== Andre kjente oolonger ===
Innen Kina

Pouchong (包種茶)Utenfor Kina

Afrikansk oolong
Darjeeling oolong
Nepalsk oolong
Thailandsk oolong
Vietnamesisk oolong


== Litteratur ==
Heiss, Mary Lou; Heiss, Robert J. (2012). The Tea Enthusiast's Handbook: A Guide to the World's Best Teas. Potter/TenSpeed/Harmony. ISBN 1607743787.
Michael O’Hare

Michael O'Hare (født 6. mai 1952 i Chicago i Illinois - død 28. september 2012) var en amerikansk skuespiller. Han var mest kjent for sine hovedrolle i Babylon 5, der han spilte rollefiguren «Jeffrey Sinclair», commander på romstasjonen  Babylon 5.
O'Hare ble født i Chicago i Illinois. Han var med i flere teater-oppsettinger i New York-området, inklusive rollen som oberst Jessup i den originale scene-versjonen av A Few Good Men (rollen ble spilt av Jack Nicholson i filmversjonen).
I 1992 fikk han hovedrollen som Commander «Jeffrey Sinclair» i science-fiction fjernsynsserien Babylon 5. O'Hare var i serien den første sesongen, men både han og seriens produsent J. Michael Straczynski sa at avgjørelsen om at rollefiguren skulle forsvinne var gjensidig og etter avtale. O'Hare kom tilbake og spilte «Jeffrey Sinclair» i to senere episoder i serien, slik at produsentene kunne ordne opp i løse tråder. Han har også vært med i to av filmene basert på Babylon 5.


== Utvalgt filmografi ==
Listen under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Michael O'Hare

1997–2000 – Law & Order, tv-serie 2 episoder
1998 – Babylon 5: In the Beginning, film
1994–1996 – Babylon 5, tv-serie 25 episoder
1993 – Babylon 5: The Gathering, film
1991 – L.A. Law, tv-serie 1 episode
1982 – T.J. Hooker, tv-serie 1 episode
1976 – The Adams Chronicles, mini-serie på fjernsyn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Michael O'Hare på Internet Movie Database 
(sv) Michael O'Hare i Svensk Filmdatabas 
(fr) Michael O'Hare på Allociné 
(en) Michael O'Hare på AllMovie 
(en) Michael O'Hare hos The Movie Database 
(en) Michael O'Hare hos Internet Broadway Database
Bark (album)

Bark er det sjuende studioalbumet til det amerikanske rockebandet Jefferson Airplane. Det var det første albumet bandet ga ut etter at bandets grunnlegger Marty Balin hadde sluttet. Det ble utgitt i 1971. 


== Sporliste ==
«When the Earth Moves Again» (Paul Kantner) – 3:54
«Feel So Good» (Jorma Kaukonen) – 4:36
«Crazy Miranda» (Grace Slick) – 3:23
«Pretty as You Feel» (Joey Covington / Jack Casady / Jorma Kaukonen) – 4:29
«Wild Turkey» (Jorma Kaukonen) – 4:45
«Law Man» (Grace Slick) – 2:42
«Rock And Roll Island» (Paul Kantner) – 3:44
«Third Week in the Chelsea» (Jorma Kaukonen) – 4:34
«Never Argue with a German if You're Tired or European Song» (Grace Slick) – 4:31
«Thunk» (Joey Covington) – 2:58
«War Movie» (Paul Kantner) – 4:41


== Eksterne lenker ==
(en) Bark på Discogs 
(en) Bark på MusicBrainz 
(en) Bark på Spotify 
(en) Bark på AllMusic
Videodrome

Videodrome er en kanadisk science fiction-grøsser fra 1983 regissert av David Cronenberg. Filmen handler om en TV-sjef som trekkes inn i en verden av galskap og bisarre fantasier i jakten etter stadig sterkere kost å sende på kanalen. Hovedrollen spilles av James Woods, mens sentrale biroller spilles av Deborah Harry og Sonja Smits.


== Handling ==
Max Rem leder kabelfjernsynskanalen Kanal 83. For å kunne hevde seg i konkurransen med alle de andre tilbudene markedet, har han funnet ut at det er nødvendig å satse mer utradisjonelt. Stasjonen hans sender derfor programmer med både mykporno og vold. Men han er stadig på jakt etter ny og kraftigere kost. En dag blir han gjort oppmerksom på noen signaler som er fanget opp fra en satellitt og som viser noe som fremstår som autentisk vold og tortur. Programmet kommer fra Pittsburgh og heter Videodrome. Max blir interessert i å komme i kontakt med produsenten, men blir advart, blant annet av agenten Marsha. Maxs venninne Nikki blir også interessert og reiser til Pittsburgh for å være med i programmet. Max får vite at volden og torturen er ekte og at det dreier seg om såkalt «Snuff-film». Samtidig med dette blir han dratt lenger og lenger inn i en bevissthet som gjør det stadig vanskeligere for ham å skille mellom fantasi og virkelighet. Etterhvert befinner han seg i en fantasiverden der de mest bisarre hendelser trer frem. Han klarer imidlertid å skjønner at manipulerte tv-bilder har plantet disse hallusinasjonene i ham.


== Om filmen ==


=== Anmelderne og popularitet ===
Videodrome ble ingen kommersiell suksess, men ble forholdsvis godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 80 % på Rotten Tomatoes.Aftenposten gav den terningkast fem, mens VG, Dagbladet og Dagsavisen gav den tre.


=== Priser ===
Den ble kåret til årets Science fiction-film ved Brussels International Festival of Fantasy Film. Regissør Cronenberg vant prisen for beste regi ved kanadiske Genie Award.
Den ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble utgitt på leievideo av Esselte video i 1984.


== I rollene ==
James Woods : Max Renn
Deborah Harry : Nicki Brand
Sonja Smits : Bianca O'Blivion
Peter Dvorsky : Harlan
Les Carlson : Barry Convex
Jack Creley : Brian O'Blivion
Lynne Gorman : Masha
Julie Khaner : Bridey James
Reiner Schwarz : Moses
David Bolt : Raphael
Lally Cadeau : Rena King


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Videodrome på Internet Movie Database 
(no) Videodrome hos Filmfront 
(sv) Videodrome i Svensk Filmdatabas 
(da) Videodrome i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Videodrome på Allociné 
(nl) Videodrome på MovieMeter 
(en) Videodrome på AllMovie 
(en) Videodrome på Turner Classic Movies 
(en) Videodrome på Rotten Tomatoes 
(en) Videodrome på Metacritic
Christian Gottfried Körner

Christian Gottfried Körner (født 2. juli 1756 i Leipzig, død 13. mai 1831 i Berlin) var en tysk forfatter, jurist, dommer og frimurer. Han var utgiver av den første fullstendige utgaven av vennen Friedrich Schillers verk, og av sin sønn Theodor Körner etterlatte dikt. Schiller diktet «Ode til gleden» for Körner.


== Publikasjoner ==
Ueber die Freiheit des Dichters bei der Wahl seines Stoffs, 1789
Raphael an Julius, 1789
Über Charakterdarstellung in der Musik. 1795
Schillers brevveksling med Körner, Berlin 1847
Ästhetische Ansichten, Leipzig 1808
Versuche über Gegenstände der innern Staatsverwaltung, Dresden 1812
Deutschlands Hoffnungen, Leipzig 1813
Rede: Ideen über Freimaurerei.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Christian Gottfried Körner i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Fijiansk hindi

Fijiansk hindi eller fijiansk hindustani (latinsk Fiji Hindī, devanagari फ़ीजी हिन्दी) er et indoarisk språk som snakkes på Fiji og av utvandrede fijianske indere. Språket er basert primært på awadhi og bhojpuri, men inneholder også ord fra andre indiske språk. Språket har også lånt inn ord fra det germanske språket engelsk og det austronesiske språket fijiansk. Begge disse språkene er sammen med fijiansk hindi offisielle språk på Fiji. Lydverket i fijiansk hindi har blitt påvirka av de omkringliggende stillehavsspråkene, og dette fører til at språket er uforståelig for folk som snakker indisk hindi.


== Referanser ==
Mâliâraq Vebæk

Mâliâraq Vebæk (født Kleist 20. april 1917 i Narsamijit, død 25. februar 2012 i Søborg) er en grønlandsk forfatter og lærer. Hennes fulle navn er Marie (Mâliâraq) Athalie Qituraq Vebæk.
Hennes foreldre var Hans Hoseas Josva Kleist og Bolette Marie Ingeborg Chemnitz, og både faren og morfaren var prester. Faren var dessuten politisk aktiv, og satt i kommunerådet i Nanortalik kommune og i Grønlands Landsråd. Hun giftet seg i 1945 med Christen Vebæk, og sammen fikk de to barn. 
I 1932 ble det etablert en efterskole (videreutdanning etter folkeskolen) for jenter i Aasiaat. Her fikk hun plass, og selv om dette var en «eliteskole» gikk hun ut som beste elev fra sitt adgangskull, inklusive den parallelle efterskolen for gutter. Takket være dette fikk hun av Komitéen for Grønlænderinders Uddannelse tilbud om videre utdanning i Danmark. 
Hun og ektemannen flyttet etter 2. verdenskrig til Danmark, men hun var mye i Grønland også etter dette. Både hun og ektemannen forsket i den muntlige fortellertradisjonen på Grønland, og hun samlet mye av dette stoffet for å skrive bøker, og artikler i aviser og magasiner. Hun jobbet også som tolk, og litt for Grønlands Radio. 
Hun bodde sine siste mange år i Søborg, litt utenfor København. Begravet på Gladsaxe Kirkegård.


== Bøker ==
1981 – Búsime nâpinek, den første grønlandske romanen utgitt, som er skrevet av en kvinne
1982 – Historien om Katrine – samme bok utgitt på dansk
1983 – Niperujûtit, sangbok
1990 – Navaranaaq og de andre
1996 – Navaranaaq allallu – samme bok utgitt på grønlandsk
1992 – Ukiut trettenit qaangiummata, en oppfølgelse av Búsime nâpinek
1997 – Tretten år efter – samme bok utgitt på dansk
1995 – Sassuma Arnaanut pulaarneq, barnebok
1995 – Besøg hos havets moder – samme bok utgitt på dansk


== Kilder ==
Mâliâraq Vebæk biografi på inuit.uqam.ca
Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Mâliâraq Vebæk
Intervju med Vebæk på hennes 90-årsdag Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Vist

For kortspillet, se «Whist»Vist er et område i Steinkjer kommune i Trøndelag. Her ligger krysset mellom E6 og fylkesvei 761, som er det ene endepunktet på den gylne omvei.Vist stasjon var en stasjon på Hell–Sunnanbanen, seinere Nordlandsbanen, da den ble åpnet i november 1905. Etter at stasjonen var nedlagt, var det stoppested på Vist inntil 27. mai 1990.


== Referanser ==
Permeabilitet

Permeabilitet kan vise til:

Permeabilitet (fysikk) – graden av magnetisering av et materiale i respons til et ytre magnetisk felt.
Permeabilitet (geologi) – et mål for gjennomstrømligheten av et materiale.
Permeabilitet (biologi) – mål for gjennomtrengeligheten av f.eks. en cellemembran.