jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Heat (film)

Heat er en amerikansk action- og dramafilm fra 1995 med Al Pacino og Robert De Niro i hovedrollene. Fimen er regissert, skrevet og produsert av Michael Mann.


== Handling ==
En pengetransport blir ranet og det hele ender på en fatal måte da vaktene blir drept. LAPDs etterforsker Vincent Hanna (Al Pacino) kommer til åstedet og blir raskt satt på saken av da han er kjent som en mann aldri gir opp. Sporene leder rett til krimmogulen Neil McCauley (Robert De Niro) som begynner å se seg lei på tilværelsen som kriminell. Han ønsker å legge den karrieren bak seg for å begynne et nytt liv, men da trenger han å gjøre et stort brekk som sikrer ham ut livet. Hanna kommer nærmere og nærmere McCauley og i et øyeblikk møtes de to for å forklare hvordan ting skal være. Her forteller Hanna at han ikke kommer til å nøle med å skyte McCauley om han blir nødt. Det kulminerer i et bankran som ender med en kamp på liv og død.


== Om filmen ==
Heat blir regnet som en av inspirasjonskildene til det mye omtalte NOKAS-ranet i Norge i 2004. Filmen ble vist på NRK2 den 31. oktober 2007 i forbindelse med dokumentar-serien Spekter med teamet «Når kjeltringer blir kjendiser».
Heat er en nyinnspilling av TV-filmen L.A. Takedown fra 1989, som også var regissert av Michael Mann.
Den norske jazzmusikeren/komponisten Terje Rypdal har skrevet låtene «Last Night» og «Mystery Man» til filmmusikken.


== I rollene ==
Al Pacino som Lt. Vincent Hanna
Robert De Niro som Neil McCauley
Val Kilmer som Chris Shiherlis
Jon Voight som Nate
Tom Sizemore som Michael Cheritto
Diane Venora som Justine Hanna
Amy Brenneman som Eady
Ashley Judd som Charlene Shiherlis
Mykelti Williamson som Sgt. Drucker
Wes Studi som Det. Casals
Ted Levine som Bosko
Dennis Haysbert som Donald Breedan
William Fichtner som Roger Van Zant
Natalie Portman som Lauren Gustafson
Tom Noonan som Kelso
Kevin Gage som Waingro
Hank Azaria som Alan Marciano
Danny Trejo som Trejo
Henry Rollins som Hugh Benny


== Eksterne lenker ==
(en) Heat på Internet Movie Database 
(no) Heat hos Filmfront 
(da) Heat i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Heat på Allociné 
(nl) Heat på MovieMeter 
(en) Heat på AllMovie 
(en) Heat på Turner Classic Movies 
(en) Heat på Rotten Tomatoes 
(en) Heat på Metacritic 
(en) Heat på Box Office Mojo
Bootlegged in Japan

Bootlegged in Japan er et konsertalbum fra det engelske bandet Napalm Death, utgitt i 1998.  
Innspillingen er fra konserten i Liquid Rooms, Tokyo, Japan fra 5. august 1996. Den ble innspilt som en bootleg, men da bandet fikk hørt på innspillingen fant de ut at den var god nok til å gis ut som et faktisk og offisielt livealbum.


== Sporliste ==
«Antibody» – 3:21
«My Own Worst Enemy» – 3:25
«More Than Meets the Eye» – 3:18
«Hung» – 3:57
«Greed Killing» – 3:00
«Suffer the Children» – 4:07
«Mass Appeal Madness» – 3:31
«Cursed to Crawl» – 2:59
«Glimpse into Genocide» – 2:47
«I Abstain» – 3:33
«Lucid Fairytales» – 1:12
«Plague Rages» – 3:43
«Cold Forgiveness» – 3:58
«Control» – 1:33
«Diatribes» – 3:55
«Life?» – 1:16
«Siege of Power» – 4:16
«If the Truth Be Known» – 4:06
«Unchallenged Hate» – 2:14
«Nazi Punks Fuck Off» – 1:26 (cover av Dead Kennedys låt)
«From Enslavement to Obliteration» – 1:37
«The Kill» – 0:32
«Scum» – 2:55
«Ripe for the Breaking» – 4:39


== Besetning ==
Mark «Barney» Greenway – Vokal
Shane Embury – Bass, backingvokal
Mitch Harris – Gitar, backingvokal
Jesse Pintado – Gitar
Danny Herrera – Trommer


== Eksterne lenker ==
(en) Bootlegged in Japan på Discogs 
(en) Bootlegged in Japan på MusicBrainz
Den sumeriske kongeliste

Den sumeriske kongeliste er en liste over kongene av Sumer og andre riker. Sumererne dannet flere stater som eksisterte samtidig. Derfor har det eksistert mange sumeriske konger. Mange gamle tekster navngir flere konger i de forskjellige bystatene.
Det man vanligvis omtaler som Den sumeriske kongeliste er den legendariske fortegnelsen som er kjent fra flere innskrifter og som omhandler tidlige regenter. Denne listen forteller om at byen Eridu fikk sitt herredømme nedsenket fra himmelen, og at herredømmet siden skiftet mellom forskjellige byer. Listen forteller også om en stor flom. Blant de navnene man finner på listen er Dumuzi, som også er et navn på guden Tammuz. Man finner også navnet Gilgamesj, hovedpersonen i Gigamesj-eposet. Listen tar også med kong Sargon av Akkad og de andre kongene i Det akkadiske rike.
Man har funnet en innskrift som omtaler kongene Mesannepada og hans sønn A-annepada som var konger i Ur. De opptrer også i kongelisten. Man har også funnet en vase som omtaler Me-barag-si, konge av Kisj, og han anses for identisk med Enmabaragesi på listen. Derfor mener man at det er grunn til å tro at kongelisten inneholder i hvertfall noen historiske fakta.Et bemerkelsesverdig trekk ved listen er de usedvanlig lange regjeringstidene noen av kongene tillegges. Noen av de tidligste kongene i listen sies å ha regjert i titusener av år. Siden sies noen å ha regjert i flere hundre år, og noen i normale antall år. En mulighet er at man har ganget noen kongers regjeringstid med tallet 60 og noen med 60 X 60 og at det er opphavet til de høye tallene.


== Referanser ==
Kensington Olympia stasjon

Kensington Olympia er en jernbane- og undergrunnsstasjon i London. Jernbanedelen ligger på West London-linjen, og betjenes av selskapene London Overground, Southern og CrossCountry (ruten mellom Brighton og Manchester). På undergrunnsbanen er den endestasjon for en kort rute via Earl's Court til High Street Kensington.
På undergrunnskartet heter stasjonen Kensington (Olympia), men alle jernbaneselskapene, inkl. Network Rail, skriver navnet uten parentes.


== Eksterne lenker ==
Kensington Olympia jernbanestasjon National Rail Enquieries (Engelsk)
Kensington (Olympia) Underground Station Transport for London (Engelsk)
Karl-Liebknecht-Straße

Karl-Liebknecht-Straße er en av de sentrale trafikkårene i Berlin. Den er ca. 1,3 km lang og forbinder Unter den Linden i sørvest med Prenzlauer Allee i nordøst. Den første kilometeren fram til Alexanderplatz er den en del av Bundesstraße B2 og B5.
Gata er oppkalt etter Karl Liebknecht som var  en av grunnleggerne av det tyske kommunistpartiet KPD, Kommunistische Partei Deutschlands. Langs Karl-Liebknecht-Straße ligger noen av de mest markante historiske og moderne bygningene i Berlin.
Svart humor

Svart humor, også kalt morbid humor og annet, er en spesiell grotesk, pessimistisk eller svartsynt form for humor og satire der emnet er alvorlig og gjerne kan gjøre folk opprørte, slik som død, krig, narkotika og lignende. Provokasjoner og lek med tabuer er ofte en viktig del av den svarte humoren, som kan betraktes som en måte å vekke dem som ser og hører, og dermed et virkemiddel for å endre holdningene i samfunnet. Svart humor er ofte preget av ironi, men også det tragikomiske.


== Galgenhumor ==
Se egen artikkel om galgenhumorGalgenhumor er en type svart humor som direkte angår den som vitser. Det ble opprinnelig brukt om «den dømtes følelser i eller under galgen» og betegner i videre forstand humor i en vanskelig situasjon. Galgenhumor er oftest besk, grov og grotesk.


== Eksempler på svart humor ==
Å spøke med det alvorlige har lange historiske røtter, og i moderne populærkultur har svart humor nærmest blitt en egen undersjanger innenfor humoristiske kulturuttrykkm ikke minst i form av «svarte komedier». Det er derfor en mengde eksempler på bøker, tegneserier og filmer som er preget av slik humor. Også enkelte humorister og komikere er særlig kjent for satirisk og ironisk, grov og provoserende vitsing med alvor og tabuer i større eller mindre grad. 


=== Bøker og tegneserier ===
Charles Addams' tegneserie om Familien Addams
John Callahans tegneserier
Den tapre soldat Svejk og hans eventyr i verdenskrigen om første verdenskrig
Catch 22 av Joseph Heller, en roman om Koreakrigen.


=== Filmer og dramatikk ===
The League of GentlemenMoment 22
Dr. Strangelove
Harold and Maude
Joe Ortons stykker
Romanen, filmen og særlig de første sesongene av TV-serien M*A*S*H
Sorte Orm The Black Adder


=== Humorister ===
Monty Python
Otto Jespersen
Rowan Atkinson


== Se også ==
Galgenhumor
Satire
Lytehumor
Tragikomedie
Sjamsi-Adad V

Sjamsi-Adad V (akkadisk: Šamši-Adad) var konge av Assyria fra 824 til 811 f.Kr. Han var navngitt etter guden Adad, også kjent som Hadad.


== Familie ==
Sjamsi-Adad V var sønn og etterfølger av kong Salmanassar III, ektefelle av dronning Sammuramat (tidvis identifisert som den mytiske Semiramis), og selv far til Adad-Nirari III som etterfulgte ham som konge. Han var også bestefar til Salmanassar IV.Etter Sjamsi-Adads død fungerte hans hustru og dronning Sammuramat som regent en tid da sønnen Adad-Nirari III ennå var meget ung.


== Styre ==
De første årene av Sjamsi-Adads styre besto av en alvorlig strid om arverekkefølgen etter den aldrende Salmanassar. Opprøret var ledet av Sjamsi-Adads bror, Assur-danin-pal, og hadde brutt ut allerede i 826 f.Kr. Den opprørske broren, i henhold til Sjamsi-Adads egne inskripsjoner, greide å få 27 betydningsfulle byer på sin side, blant dem Nineve. Opprøret varte fram til 820 f.Kr., og svekket det assyriske rike og dets hersker. Denne svekkelsen ga fortsatte å gjenklang i kongedømmet fram til reformasjonene til Tiglat-Pileser III ble innført.
Senere i sitt styre drev Sjamsi-Adad V mot sørlige Mesopotamia og gikk inn i en fredsavtale med den babylonske kong Marduk-zakir-shumi I.
I 814 f.Kr. vant han et slag ved Dur-Papsukkal mot den babylonske kong Marduk-balassu-iqbi og noen få arameiske stammer som hadde bosatt seg i Babylonia.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Edzard, Dietz-Otto (2004): Geschichte Mesopotamiens. Von den Sumerern bis zu Alexander dem Großen, Beck, München, ISBN 3-406-51664-5
Mount Terror

Mount Terror er en stor inaktiv skjoldvulkan som utgjør den østlige delen av Rossøya. Vulkanen består av flere sinderkjegler på sidene av skjoldet og er i det vesentlige dekket av snø og is. Den er den nest største av de tre vulkanene som utgjør Ross Island og er noe overskygget av Mount Erebus som ligger 30 kilometer mot vest. Mount Terror ble navngitt i 1841 av James Clark Ross etter det andre av hans skip, HMS «Terror».Vulkanen ble besteget for første gang i 1959 av en gruppe fra New Zealand.


== Referanser ==
Bakkeløp

Bakkeløp er en motorsportgren hvor førere kjører en fastlagt, stigende løype på kortest mulig tid.
Bakkeløp er en av de eldste formene for motorsport, og det første løpet ble avholdt nær Nice, Frankrike den 31. januar 1897. Bakkeløpet som avholdes på Shelsley Walsh i England er verdens eldste løp som fortsatt arrangeres, og har blitt kjørt langs den samme løypen siden siden 1905.
En annen type bakkeløp kjøres med motorsykler som kjører rett opp ekstremt bratte bakker. Vinneren er den som kommer høyest, eller i tilfelle flere kommer til toppen, den raskeste. Denne typen motorsport har lange tradisjoner i USA, og har også vært populær i Frankrike og Østerrike siden 1980-tallet.
Bakkeløp arrangeres i dag over hele verden, også i Norge.


== Se også ==
Liste over racerbaner i Norge
Haikeren

For nyinnspillingen fra 2007, se The Hitcher (2007)Haikeren (originaltittel: The Hitcher) er en amerikansk action-grøsser fra 1986 regissert av Robert Harmon. Filmen handler om en ung mann som er på langtur med bil. På en øde veistrekning tar han opp en haiker som viser seg å være en kaldblodig lystmorder. Hovedrollene spilles av Rutger Hauer og C. Thomas Howell, mens en sentral birolle spilles av Jennifer Jason Leigh.
I 2003 kom en oppfølger, The Hitcher II: I've Been Waiting, og i 2007 kom en nyinnspilling med samme tittel.


== Handling ==
Jim Halsey er ute og kjører i regnvær nattestid på en øde strekning mellom Chicago og San Diego. I håp om litt selskap plukker han opp en haiker. Idet han plukker opp haikeren er livet hans snudd på hodet, og et langt mareritt begynner. Haikeren, John Ryder, viser seg å vært mentalt forstyrret. Han gjør det tidlig klart at den forrige sjåføren som plukket ham opp, forlengst er død, og at Jim snart vil lide samme skjebne. Når det ser som svartest ut, klarer Jim å rive opp passasjerdøra og dytte John ut. Men marerittet har bare begynt. John ønsker nå hevn over Jim og følger etter ham. Overalt hvor han ferdes etterlater han seg drepte, men klarer samtidig å holde seg skjult. Politiets mistanker faller derfor på Jim, som begynner å få alvorlige problemer med å takle situasjonen.  


== Om filmen ==


=== Popularitet og økonomi ===
Haikeren ble ingen suksess i USA hvor den bare innbragte $5,8 millioner. Den havnet så langt nede som 100-plass over de mest innbringende kinofilmene i USA i 1986, men skaffet seg senere en fanbase på video og har i ettertid blitt regnet som en kultfilm.Produksjonskostnadene er estimert til ca $6 millioner.


=== Anmelderne ===
Den fikk blandet mottakelse av anmelderne, noe som gjenspeiles at den har fått 61 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den bare 0 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 stjerner.Arbeiderbladets anmelder beskrev den både som frastøtende og fascinerende. VG gav den terningkast fire, mens Dagbladet gav den én.


=== Priser ===
Den vant tre priser ved Cognac Festival du Film Policier.


== Rollebesetning ==
Rutger Hauer som John Ryder
C. Thomas Howell som Jim Halsey
Jennifer Jason Leigh som Nash
Jeffrey DeMunn som Captain Esteridge
John M. Jackson som Sergeant Starr
Billy Green Bush som Trooper Donner
Jack Thibeau som Trooper Prestone
Armin Shimerman som avhørsleder
Gene Davis som Trooper Dodge
Jon Van Ness som Trooper Hapscomb
Henry Darrow som Trooper Hancock
Tony Epper som Trooper Conners


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Haikeren på Internet Movie Database 
(no) Haikeren hos Filmfront 
(sv) Haikeren i Svensk Filmdatabas 
(da) Haikeren i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Haikeren på Allociné 
(nl) Haikeren på MovieMeter 
(en) Haikeren på AllMovie 
(en) Haikeren på Rotten Tomatoes 
(en) Haikeren på Metacritic 
(en) Haikeren på Box Office Mojo
Gordon McQueen

Gordon McQueen (født 26. juni 1952 i Kilbirnie, Ayrshire) er en tidligere skotsk fotballspiller. Han spilte midtstopper for Leeds United, Manchester United og Skottlands landslag.


== Tidlig karriere ==
McQueen var keeper på skolelaget, men byttet til midtstopper. Han signerte kontrakt med St. Mirren i en alder av 18 år. I 1973 gikk han til Leeds for en overgangssum på £30 000. Han signerte en langtidskontrakt med klubben.


== Leeds United ==
McQueen spilte seks kamper i sin første sesong for Leeds, men gikk glipp av finalen i FA-cupen. McQueen spilte seg inn på laget og var med det meste av sesongen 1973-74, da Leeds vant ligaen og spilte 29 kamper uten tap i starten av sesongen. McQueen spilte en viktig rolle som Norman Hunters partner i midtforsvaret og arvtaker for Jackie Charlton (som la skoene på hylla i 1973). På slutten av sesongen ble McQueen tatt ut på Skottlands landslag, og debuterte mot Belgia.
McQueen og Hunter dannet en sterk forsvarerduo de kommende sesongene, ikke minst i serievinnercupen, der McQueen også scoret tre mål. McQueen var utestengt i finalen etter å ha blitt utvist i semifinalen mot Barcelona. I finalen tapte Leeds 0–2 mot Bayern München.
McQueen fikk fast plass på Skottlands landslag, og var med i VM-troppen i Argentina. Der fikk han imidlertid ikke spille på grunn av skader. Han spilte sin siste landskamp for Skottland i 1981. I alt spilte han 30 landskamper og scoret tre landslagsmål.


== Manchester United ==
I februar 1978 gikk McQueen fra Leeds til rivalene Manchester United for £495 000. McQueen hjalp Manchester United til FA Cup-finalen i 1979, der han scoret et mål. United tapte finalen 2-3. I 1983 var han med på vinne FA-cupen, de slo Brighton 4-0 etter omkamp (det første oppgjøret endte 2-2). Den samme sesongen var han med på å tape ligacupfinalen mot Liverpool.
McQueen var i Manchester United fram til 1985, da han forlot klubben etter at rivalen Paul McGrath tok plassen hans som mitstopper. Karrieren på Elland Road og Old Trafford var nesten identinsk – 171 kamper og 19 mål for Leeds; 184 kamper og 20 mål for Manchester United. Han tok farvel med Old Trafford i 1985 og spilte resten av karrieren i Hongkong for klubben Seiko.


== Trenerkarriere ==
En kort periode var han manager for den skotske klubben Airdrieonians. Da McQueens venn og tidligere lagkamerat Bryan Robson ble manager for Middlesbrough, slo McQueen følge som trener for reservelaget. Han forlot klubben samtidig som Robson, og har siden det vært ekspertkommentator for TV-kanalen Sky Sports.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gordon McQueen – FIFA 
(en) Gordon McQueen – UEFA 
(en) Gordon McQueen – Transfermarkt 
(en) Gordon McQueen – national-football-teams.com 
(en) Gordon McQueen – EU-Football.info 
(en) Gordon McQueen – FBref 
Kort biografi på RedCafe.net
http://www.neilbrown.newcastlefans.com/player/gordonmcqueen.htm
Opplandsarkivet

Opplandsarkivet (etablert i 1981) er et nettverk av arkivinstitusjoner for privatarkiver i Oppland fylke. Opplandsarkivet har som oppgave å samle inn, bevare og formidle privatarkiver, dvs arkiver etter bedrifter, institusjoner, organisasjoner, privatpersoner og innsamling og dokumentasjon av tradisjonsmusikk. Nettverket består av 13 ulike arkivavdelinger lokalisert ved Maihaugen og de fire regionmuseene Mjøsmuseet, Randsfjordsmusene, Valdresmusea og Gudbrandsdalsmusea. Av disse er fire folkemusikkarkiver. Hver arkivavdeling er faglig og administrativt underlagt de museene det er samlokalisert med. Opplandsarkivet følger arkivloven og Riksarkivarens retningslinjer for privatarkiver.
Opplandsarkivets sekretariat er ansvarlig for samordning av nettverket og kan gi faglig veiledning til arbeidet ved avdelingene. Sekretariatsleder er ansatt ved Mjøsmuseet, men
retter seg etter Opplandsarkivets Fagråd i arkivfaglige spørsmål. Sekretariatet
mottar tilskudd fra Oppland fylkeskommune. Enkelte avdelinger mottar tilskudd
til drift fra kommunene i sin region.


== Eksterne lenker ==
Opplandsarkivet
Arkivstrategiplan for Oppland
Den underjordiske jernbanen

Denne artikkel handler om den underjordiske jernbanen, generelt, for virksomheten i Indiania spesielt, se:Undergrunnsjernbanen i Indiana

Den underjordiske jernbanen (engelsk The Underground Railroad) var et uformelt og hemmelig nettverk av hemmelige ruter og trygge hus som slaver i USA på 1800-tallet benyttet seg av for å rømme fra slaveriet i Sørstatene til friheten i statene i nord og i Canada. De fikk hjelp til flukten fra abolisjonister (motstandere av slaveri) og andre allierte (som eksempelvis kvekere) som var sympatisk innstilt for deres sak. Begrepet ble også benyttet på abolisjonister, både svarte og hvite, frie og slaver, som hjalp flyktningene. Andre flyktningeruter førte til Mexico eller oversjøisk.Begrepet oppsto tidlig på 1800-tallet og dets høydepunkt var mellom 1850 og 1860. En beregning har antydet at ved 1850 hadde 100 000 slaver unnsluppet via «jernbanen». Britisk Nord-Amerika, hvor slaveri var forbudt og amerikansk lovverk ikke var gjeldende, var et populært mål da den lange grensen hadde flere steder som kunne krysses. Mer enn 30 000 mennesker skal etter sigende ha unnsluppet hit via nettverket på dets høydepunkt, skjønt amerikanske tall fra folketelling kan bare redegjøre for 6000.Flyktningene via den underjordiske jernbanen er dokumentert i Underground Railroad Records, en krønike av historier og metoder til rundt 649 slaver som flyktet til friheten via nettverket. William Still, en afroamerikansk abolisjonist og kjent som «far til undergrunnsjernbanen», benyttet sine detaljerte dokumenter om de som ble hjulpet for dokumentasjon. Mens han jobbet med foreningen Pennsylvanias samfunn for anti-slaveri, arbeidet Still med en rømt slave som han etter hvert ble klar over var hans lenge tapte bror. Han utga senere en bok, The Underground Railroad, basert på intervjuer med de flyktninger som han skjulte og hjalp videre til trygghet.


== Se også ==
Undergrunnsjernbanen i Indiana


== Referanser ==


== Litteratur ==
Blight, David W. (2001): Passages to Freedom: The Underground Railroad in History and Memory. Smithsonian Books. ISBN 1-58834-157-7.
Chadwick, Bruce (2000): Traveling the Underground Railroad: A Visitor's Guide to More Than 300 Sites. Citadel Press. ISBN 0-8065-2093-0.
Frost, Karolyn Smardz; Osei, Kwasi (2007): I've Got a Home in Glory Land: A Lost Tale of the Underground Railroad. Farrar, Straus & Giroux. ISBN 978-0-374-16481-2.


== Eksterne lenker ==
William Still – Underground Railroad Foundation
(en) The Underground Railroad, gratis tilgjengelig i Prosjekt Gutenberg
Hospice Stabekk

Hospice Stabekk er et hospice på Stabekk i Bærum. Hospicet eies og drives av Bærum kommune og har ansatt lege, spesialsykepleiere, sykepleiere og hjelpepleiere. Det har et døgntilbud til alvorlig syke pasienter, i hovedsak kreftpasienter, for å gi livskvalitet i terminalfasen. Ved behov gis det også lindrende symptombehandling.
Per april 2020 har Hospice Stabekk 22 heldøgnsplasser, som alle er korttidsplasser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hospice Lovisenberg

Hospice Lovisenberg er et hospice på Lovisenberg i Oslo og eies av Lovisenberg Diakonale Sykehus. Hospicet består av en dagpost og en døgnpost, og har Sørøst-Norge som opptaksområde gjennom en avtale med staten ved Helse Sør-Øst.
Dagposten ved Hospice Lovisenberg tilbyr poliklinisk palliativ behandling og gjør at mange pasienter kan være trygge i egne hjem over lengre perioder enn de ellers ville ha vært, gjennom nærkontakt med hospicet og muligheter til avlastningsopphold i perioder. Dagposten har åpent fem dager i uken året rundt, med unntak av helligdager.
Døgnposten ved Hospice Lovisenberg har 12 senger og tilbyr medikamentell smerte- og symptomlindring, samt ernæringsveiledning, hvile og aktiviteter, drenasje, fysioterapi, massasje, lymfødembehandling, og rådgivning og samtale.


== Eksterne lenker ==
Hospice Lovisenberg
Mjøsmuseet

Mjøsmuseet AS er regionmuseum for vestsida av Mjøsa, Gjøvik og Toten. Museet ble oppretta i 2006, da Toten økomuseum, Gjøvik historiske samlinger og Mjøssamlingene ble slått sammen. Museet har hovedkontor på Kapp Melkefabrikk. Direktør siden 2012 er Arne Julsrud Berg.
Museet har flere større anlegg, blant annet friluftsmuseene Eiktunet og Steinberg gård, Gjøvik gård, Mjøssamlingene på Minnesund, og deler av Kapp Melkefabrikk. De har også utstillingene Mjøsas Ark på Kapp Melkefabrikk og Gjøvik Glasværk 1807-1843 på Vitensenteret Innlandet.  Museet har arkiv og dokumentasjonssenter på Kapp Melkefabrikk (for Toten) og på Eiktunet (For Gjøvik, Biri, Vardal og Snertingdal).
Opplandsarkivets sekretariat er lagt til museet, i tillegg til bygningsvernrådgiver. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mjøsmuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Åsvang

Se Åsvang (Stange) for tettstedet i Stange kommune
Åsvang er et område på Moholt i Trondheim, i tidligere Strinda kommune. Fra gården Moholt Østre ble det i 1880 fradelt og solgt en parsell til Strinda skolekommune. Den fikk navnet Åsvang. Opphavet til navnet var Ole Aasved (født 1834, død 1881), som har fått sin egen vei. Han var lærer og aktiv skolemann. 
Ås var det norrøne navnet for «gud». Flertallsformen er «æser». Æsene var udødelige, men skulle en gang gå under i Ragnarok. «Vang» betyr gressgrodd voll, gjerne om møtestedet utenfor hovet, senere kirken. 
Åsvang skole ligger her. Strinda historielag har skrevet flere artikler om Åsvang skole i årboken Strinda den gang da 2004.


== Kilder ==
Wilhelm K Støren: Sted og navn i Trondheim
Aschehougs konversasjonsleksikon
Ingrid J Brissach, Adresseavisen


== Eksterne lenker ==
Strinda historielag