jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Haapsalu

Haapsalu (tysk og svensk: Hapsal, «Ospelunden») er by i det vestlige Estland. Byen ligger ved den sørlige stranden av en vik av Østersjøen, innenfor Hiiumaa. Byen betraktes som sentrum for estlandssvenskenes Aiboland. Haapsalu er administrasjonssenter i Haapsalu bykommune og Lääne fylke.
Haapsalu fikk byrettigheter i 1279, men byens historie strekker seg tilbake til 1263, da den ble valgt til den katolske biskopens høysete for Lääne og Saare. Biskopkatedralen ble fullført i andre halvdel av 1200-tallet. Midt i byen finner vi også en middelalderborg – biskopens fort. Det 38 meter høye tårnet er intakt, og kan besøkes. Borgen var i en periode svensk, og er delvis bygd av svensker. 
På 1800-tallet var Estland en del av Russland. Med sin beliggenhet ved Østersjøen var Haapsalu spa og endestasjon på jernbanen fra Tallinn, en avgrening av den baltiske jernbane ut fra Keila. Derfor har den lille byen en overdimensjonert jernbanestasjon. 
Det ble anlagt et spa her i 1825, det ble besøkt av de siste fire russiske tsarene, og Pjotr Tsjajkovskij tilbragte en hel sommer her. Han markerte denne sommeren med fire små pianostykker kalt Souvenir de Hapsal.
Under den kalde krigen hadde Sovjetunionen en stor militær flyplass ved Haapsalu. Byen var sterkt preget av forfall da russerne overlot byen til estlenderne i 1991, men er nå nesten helt restaurert, og har igjen blitt det pittoreske kurstedet den en gang var.
Den kjente illustratøren Ilon Wikland, som har illustrert mange av Astrid Lindgrens bøker, bodde som barn hos sin farmor i Haapsalu fra 1939 til 1944. Da andre verdenskrig var slutt, sørget farmoren for at hun ble sendt som krigsflyktning til Stockholm, der hun fikk bo hos en tante. Ilon Wikland har sammen med Rose Lagercrantz utgitt et par bildebøker som handler om barndommen i Estland og Haapsalu. Andre kjente personer fra byen er komponisten Adolf Vedro og kunstneren Ants Laikmaa. Den lokale maleren Eduard Ole (1898-1995) malte havnen i sin hjemby Haapsalu i 1943, som noe av det siste han gjorde før han flyktet over Finskebukta til Finland.


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Haapsalu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Artikkel om Haapsalu (Hapsal) i Nordisk familjebok / 1800-tallsutgaven
Øivind Berg (fotballspiller)

Øivind Berg (født 23. mars 1976 i Kongsvinger) er en tidligere norsk fotballspiller som i sin aktive karriere spilte for Kongsvinger, Fredrikstad og Hamarkameratene. Berg fikk blant annet 15 kamper for Kongsvinger i Tippeligaen 1998, i tillegg til en rekke kamper for både KIL og HamKam i første divisjon.


== Eksterne lenker ==
Fozzum.com – Bergs spillerstatistikk hos Kongsvinger
HamKam.no – Bergs spillerstatistikk hos Hamarkameratene
Expressens Heffaklump

Expressens Heffaklump er en svensk litteraturpris som årlig deles ut av avisen Expressen til årets beste svenske barne- og ungdomsbok. Prisen kan også deles ut for flere titler av samme forfatter, eller eventuelt for samlet innsats på barnebokområdet. Prisen ble opprettet i 1966 og består av en statuett laget av Karl Göte Bejemark.
Juryen for prisen består av fem kulturjournalister/litteraturkritikere tilknyttet avisen. Navnet heffaklump er hentet fra den svenske oversettelsen av A.A. Milnes bok om Ole Brumm.


== Prisvinnere ==
1966 Maria Gripe, Hugo
1967 Max Lundgren, Pojken med guldbyxorna
1968 Harry Kullman, De rödas uppror
1969 Inger og Lasse Sandberg, Pappa kom ut!
1970 Tove Jansson, Sent i november og Astrid Lindgren, Än lever Emil i Lönneberga (delt pris)
1971 Barbro Lindgren, Jättehemligt
1972 Maud Reuterswärd, Han-där!
1973 Ingen pris utdelt
1974 Jan Lööf, Sagan om det röda äpplet
1975 Olle Mattson, Talejten väntar i väst
1976 Stig Holmqvist og Aud Talle, Barn i Belfast
1977 Ann-Madeleine Gelotte, Ida Maria från Arfliden
1978 Sven Wernström, Trälarnas fruktan
1979 Elsa Olenius, for forteller- og formidlervirksomhet
1980 Lennart Hellsing, for samlet produksjon
1981 Eva Eriksson, Mamman och den vilda bebin
1982 Bo Carpelan, Julius blom, ett huvud för sig
1983 Harriet Alfons, Min nya skattkammare (red)
1984 Bengt af Klintberg, Skogsmusen och husmusen
1985 Ulf Nilsson, Om ni inte hade mej
1986 Ilon Wikland, Skinn Skerping hemskast av alla spöken i Småland
1987 Anna-Clara og Thomas Tidholm, Resan till Ugri-La-Brek
1988 Rose Lagercrantz, Självporträtt utan näsa
1989 Peter Pohl, Medan regnbågen bleknar
1990 Pija Lindenbaum, Else-Marie och småpapporna
1991 Margareta Strömstedt, Majken och skyddsängeln
1992 Viveca Lärn Sundvall, En barkbåt till Eddie
1993 Jujja og Tomas Wieslander, Mamma Mu gungar
1994 Lena Klefelt, Otto och Stures hemliga liv
1995 Ulf Stark, Storebrorsan
1996 Henning Mankell, Pojken som sov med snö i sin säng
1997 Anna Höglund, for samlet produksjon
1998 Jockum Nordström, for bøkene om Sailor og Pekka
1999 Jakob Wegelius, Esperanza
2000 Lena Anderson, for bøkene om Kotten
2001 Pernilla Stalfelt, Kärlekboken
2002 Eva Lindström, Någon flyttar in
2003 Per Nilsson, Ask och Embla
2004 Ylva Karlsson, Resan till kejsaren
2005 Lucas Svensson, Petter och Lotta och stora landsvägen (teateroppsetning)
2006 Olof Landström og Lena Landström for samlet produksjon
2007 Carin og Stina Wirsén for Supershow med Rut och Knut
2008 Manne af Klintberg for sin virksomhet som klovn
2009 Petter Lennstrand for tv-serien Salong för alla åldrar
2010 Gunna Grähs for sin samlede illustrasjonsvirksomhet
2011  teaterkollektivet Barnens underjordiska scen (BUS)
2012 Joanna Hellgren
2013 Sara Lundberg
2014 Sven Nordqvist
2015 – Frida Nilsson för boken Ishavspirater
2016 – Jojje Wadenius
2017 – Per Gustavsson
2018 – Gunilla Lundgren
2019 – Jenny Jägerfeld
2020 – Erik Ekstrand


== Referanser ==
Kli

Kli er det harde ytre skallet på et korn. Kli finnes i mange kornsorter, hvete, havre, bygg, ris, mais og hirse. 


== Innhold ==
Kli inneholder en stor del cellulosefiber, protein, sunne plantefettstoffer, karbohydrater, vitaminer og mineraler. 


== Bruk ==
Kli brukes hovedsakelig i grovbrød og müsli.
Müsli

Mysli (bokmål) eller müsli (riksmål) er en frokostblanding av ulike kornsorter, kli, nøtter, havregryn og tørket frukt.
Serveres med melk eller yoghurt, og frisk frukt eller bær hvis ønskelig. Müsli er sunt på grunn av det grove kornet, men enkelte müsliblandinger har mye tilsatt sukker. 
Müsli ble oppfunnet rundt 1900 av den sveitsiske legen Maximilian Bircher-Benner. Det var diettmat for pasientene hans, og var en del av terapien.
Frokostblanding

Frokostblanding er en betegnelse for fabrikkfremstilte frokostretter som er blandet, pakket og klar for servering, vanligvis ved å tilsette melk eller yoghurt. 
Blandingene kan bestå av forskjellige kornsorter, tørket frukt, nøtter, puffet ris og søtning i form av sukker eller honning. Enkelte produkter er beriket med vitaminer. I markedsføringen spilles det ofte på helsefordeler, vektkontroll og for eksempel fiberinnhold. Mange frokostblandinger har svært høyt sukkerinnhold og gir sterk blodsukkerstigning etter inntak.
Vanlige frokostblandinger er müsli og forskjellige typer cornflakes. 


== Se også ==
Nestlé
Kellogg Company
Soll, tradisjonell rett av knust flatbrød med melk og sukker


== Eksterne lenker ==
(en) Breakfast cereals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Test av elleve frokostblandinger på det norske markedet
Olenegorsk

Olenegorsk (russisk: Оленего́рск – «Hjortefjellet») er en by i Murmansk oblast i Russland. Byen ligger 112 km sør for Murmansk. Innbyggertallet ved folketellingen i 2002 var 25 166.


== Historie ==
Jernbanestasjonen Olenja ble åpnet i 1916, da Murmanbanen ble bygget. Stasjonsbygningene og en liten bosetning lå øst for jernbanen. Stedet ble viktigere på 1930-tallet, da det ble et knutepunkt for den nye jernbanestrekningen til industribyen Montsjegorsk.
I 1949 startet arbeidet på ei jernmalmgruve og et tilhørende prosesseringaanlegg et par kilometer vest for Olenja stasjon. Samtidig ble det grunnlagt en bosetning for gruvearbeiderne, som fikk bystatus i 1957 under navnet Olenegorsk. Jernbanestasjonen het imidlertid Olenja helt fram til 1980-tallet, da den ble kalt Olenegorsk. 
Hovednæringsveien i byen er fremdeles gruvedrifta, og det meste av produksjonen blir i dag fraktet til Severstal i Tsjerepovets.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Olenegorsks historie (russisk)
Langues d’oïl

Langues d'oïl er en lingvistisk og historisk betegnelse på de gallisk-romanske språk (franske språk, eller heller de franske dialekter) som hadde sin opprinnelse i de nordlige områdene av romersk Gallia. Dette området utgjør i dag nordlige Frankrike, deler av Belgia (Vallonia), og Kanaløyene. Disse språkene har alle blitt erstattet av standard fransk (en variant av oïl i seg selv) som det offisielle og dominerende språket i disse områdene, unntatt på Kanaløyene hvor engelsk er det dominerende språket.
Langues d'oïl er grunnlaget for moderne fransk. Langues d'oïl kan bokstavelig oversatt leses som «ja-språkene» (men betyr egentlig «språkene med 'oïl'») og betegnet opprinnelig måten å si 'ja' på, oïl, noe som utgjorde et skille mellom det nordlige og sørlige Frankrike. I det sørlige Frankrike var det tilsvarende ordet oc, noe som fortsatt blir benyttet, derav betegnelsen langue d'oc, eller oksitansk. Det var særlig Dante som bidro til å gjøre begrepet kjent ved å benytte det i sitt verk De vulgari eloquentia hvor han beskrev tre språk: oïl, oc og si.


== Historisk ==
Langues d'oïl refererer til de gjensidig forståelige lingvistiske varianter av romana lingua som ble snakket i de ovenfor nevnte områdene fra 800-tallet av, (på Kanaløyene siden 900-tallet), og mellom 1000-tallet og 1300-tallet i England (anglo-normannisk språk). Betegnelsen har blitt benyttet helt siden 1100-tallet for disse historiske språkgruppene som en helhet. Av den grunn blir disse språkene også stundom referert til som «gammelfransk», noe som ikke er helt presist.


== Litteratur ==
Paroles d'Oïl, Défense et promotion des Langues d'Oïl, Mougon 1994, ISBN 2905061952
Sibille, Jean: Les langues régionales, 2000, ISBN 208035731X


== Eksterne lenker ==
Songs in oïl languages
Diccionari general occitan
Nen (elv)

Nen, også kalt Nonni (kinesisk: 嫩江 pinyin: Nèn Jiāng, mandsjuisk:  – Non ula) er ei elv i provinsen Heilongjiang i nordøst-Kina. Den er 1 370 kilometer lang, og er den lengste sideelva til Songhua. Den har et nedbørfelt på 283 000 km² og en middelvannføring på 700 m³/s.
Elva har utspring i fjellkjeden Yilehuli Shan, og renner i sørlig retning til den løper sammen med Songhua nær Da'an.
Elva er mye utsatt for flom og oversvømmelser, noe som sist skjedde i 1998 og 2005.
De største byene langs elva er Qiqihar og Nehe.
Bonnet Carré Spillway

Bonnet Carré Spillway er et flomvern i Mississippielven i den nedre delen av Mississippidalen ved St. Charles Parish, Louisiana, USA, omtrent 19 km vest for New Orleans. Overløpet fører flomvann fra Mississippielven over til Lake Pontchartrain som er forbundet med Mexicogolfen. Det har en kapasitet på 7 millioner liter pr. sekund.
Anlegget krysses av hovedveiene Route 61 og Interstate 10.


== Eksterne lenker ==
(en) Bonnet Carré Spillway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Harvey Milk

Harvey Bernard Milk (født 22. mai 1930 i Woodmere i Nassau County i New York, død 27. november 1978 i San Francisco i California) var en amerikansk politiker. Han var den første folkevalgte i California som var åpent homofil. Han satt elleve måneder i San Francisco Board of Supervisors før han ble myrdet av en annen politiker.


== Liv og politisk karriere ==
Harvey Milk var ikke åpen om sin homofile legning eller politisk aktiv før han var omkring 40 år. Han forlot da New York City for å bosette seg i San Francisco i forbindelse med en migrasjon av homofile menn som flyttet til Castro-området på 1970-tallet. Områdets voksende politiske og økonomiske makt fremmet Milks interesser. Han stilte opp som kandidat til politiske embeter tre ganger uten suksess. Teatralske valgkampanjer økte imidlertid Milks popularitet, og i 1977 ble han valgt til bystyremedlem i San Francisco, et resultat av breiere sosiale endringer i byen. Harvey Milk beholdt embetet i elleve måneder og var ansvarlig for en kommual bestemmelse som fastslo de homofiles rettigheter. 27. november 1978 ble Milk og borgermesteren George Moscone drept av Dan White, et annet bystyremedlem som nettopp hadde sluttet, men ville ha tilbake jobben. Liberale strømninger i San Franciscos politikk førte til valget av Harvey Milk. Motstanden fra konservativt hold var tydelig i det som skjedde etter drapene. Til tross for sin korte karriere innen politikken, blir Harvey Milk ofte kalt en martyr for de homofiles rettigheter og regnes av mange som et ikon i byens politiske historie.
I 2008 ble Harvey Milk portrettert i spillefilmen Milk. Hovedrollen ble spilt av Sean Penn.


== Avskjed i unåde ==
Fra 1993 til 2011 hadde de amerikanske styrkene en personalpolitikk som ble kjent som «Don't ask, don't tell». Den innebar at homofile ble tolerert, så lenge de ikke var åpne om legningen sin.Milk tjenestegjorde som løytnant i den amerikanske marinen under Koreakrigen om bord på ubåtredningsskipet USS «Kittiwake» (ASR-13). Milk er en av tjenestemennene i den amerikanske marinen som ble råket av forbudet mot homofile og bifile i det amerikanske militæret før «don't ask, don't tell» trådte i kraft. Han trakk seg fra marinen i 1955 med det som kalles en «avskjed i unåde». Milk trakk seg for ikke å bli stilt for krigsrett som homofil. I 2021 oppkalte den amerikanske marinen skipet USNS «Harvey Milk» (T-A0-206) etter Milk, for å hedre han.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harvey Milk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Harvey Milk på Internet Movie Database 
(en) Harvey Milk hos The Movie Database 
(en) Harvey Milk hos Internet Broadway Database 
(en) Harvey Milk på Discogs 
(en) Harvey Milk på MusicBrainz 
(en) Harvey Milk hos American National Biography
Rio–Niterói-broen

Rio–Niterói-broen er en kassebro i armert betong som forbinder byene Rio de Janeiro og Niterói i Brasil. 
Broen ble åpnet i 1974, og har det offisielle navnet Ponte Presidente Costa e Silva, til ære for den brasilianske presidenten som tok beslutningen om at broen skulle bygges. Kallenavnet «Rio–Niterói» ble fort mer kjent enn det offisielle navnet.
Broen er 13290 m lang, hvorav 8836 m over vann. Hovedspennet er 72 m høyt, og hundretalls skip passerer under hver måned for å komme til og fra Guanabarabukten. Trafikkmengden er på 140 000 kjøretøyer per dag, og det betales bompenger kun i én retning. Broen driftes av firmaet Ponte S.A.


== Eksterne lenker ==
Webkamera: Ponte S.A.
Satellittbilde fra Google Maps
Fotogalleri
OL 1928

OL 1928 kan vise til:

Sommer-OL 1928 i Amsterdam i Nederland.
Vinter-OL 1928 i St. Moritz i Sveits.
OL 1932

OL 1932 kan vise til:

Sommer-OL 1932 i Los Angeles i California i USA.
Vinter-OL 1932 i Lake Placid i New York i USA.
OL 1940

OL 1940 kan vise til:

Sommer-OL 1940 i Tokyo
Vinter-OL 1940 i SapporoIngen av disse olympiadene ble imidlertid arrangert, på grunn av andre verdenskrig.
OL 1944

OL 1944 kan vise til:

Sommer-OL 1944 i London
Vinter-OL 1944 i Cortina d'AmpezzoIngen av disse olympiadene ble arrangert, på grunn av andre verdenskrig.
Vinter-OL 1988

Vinter-OL 1988 var de 15. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 13. til 28. februar 1988 i Calgary i Canada med 1 423 utøvere fra 57 nasjoner - noe som var ny rekord.
På den uoffisielle medaljestatistikken ble Sovjetunionen beste nasjon med elleve gullmedaljer. De 15. olympiske vinterlekene var de første og hittil eneste der Norge ikke vant en eneste øvelse (per 2018). Norske utøvere tok kun tre sølv- og to bronsemedaljer, og resultatmessig var dette det dårligste vinter-OL for Norge noensinne. Det ble også en dårlig medaljehøst for vertsnasjonen Canada.


== Valg av vertsby ==
Calgary ble valgt ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 84. sesjon i Baden-Baden i Vest-Tyskland 30. september 1981.


== Resultater ==


== Medaljestatistikk ==
      Vertsnasjon:  Canada


== Deltakelse ==


=== Deltakerland ===


== Program ==


== Se også ==
Liste over mestvinnende vinterolympiere
Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
Liste over personer som har tent den olympiske ild


== Referanser ==


== Kilder ==
(en) IOKs side om Vinter-OL 1988
Per Jorsett: 100 år med olympiske leker, 1996, ISBN 82-590-1681-8 (norsk flaggbærer)
(en) 1988 Calgary Winter Games Arkivert 17. april 2020 hos Wayback Machine. på Sports-reference.com


== Eksterne lenker ==
YouTube-videoer
Opening Ceremony Winter Olympic Games - Calgary, Canada 13.02.1988 : part 1/4 (lengde 24 minutter 35 sekunder), part 2/4 (31 minutter 4 sekunder), part 3/4 (lengde 20 minutter 37 sekunder) og part 4/4 (23 minutter og 36 sekunder)
Closing Ceremony Winter Olympic Games - Calgary, Canada 1988 : part 1/3 (lengde 32 minutter 23 sekunder), part 2/3 (lengde 36 minutter 50 sekunder) og part 3/3 (lengde 33 minutter 40 sekunder)
Guanabarabukten

Guanabarabukten (portugisisk: Baía da Guanabara) er en havbukt i det sørøstre Brasil i delstaten Rio de Janeiro. På vestsiden ligger byen Rio de Janeiro og på østsiden byene Niterói og São Gonçalo. 
I areal er bukten den nest største i Brasil, med sine 412 km². Omkretsen er 143 km. Guanabarabukten er 31 km lang og 28 km bred på det meste. Munningen ut mot Atlanterhavet er 1,5 km bred. På nordsiden av munningen er fjellet Pico do Papagaio (Papegøyetinden) og på sørsiden ligger Pão de Açúcar (Sukkertoppen). Det er over 130 øyer i bukten.
Guanabarabukten krysses av den over 13 km lange Rio–Niterói-broen, og det er stor ferge- og skipstrafikk. Rio de Janeiros havn og byens to flyplasser ligger ved bukten. Universitetsområdet ligger på den kunstige øya Fundão. Mange mindre broer forbinder de to største øyene, Fundão og Governador, med fastlandet.


== Eksterne lenker ==
 (en) Guanabara Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(pt) Informasjonssenter for Guanabarabukten
Mediacircus

Mediacircus (nå ITV Studios Nordic) var en gruppe norske medieproduksjonsselskaper som besto av Mediacircus TV, Mediacircus E og Mediacircus Drama. Selskapene ble etablert i 2006 og 2007. De produserte blant annet TV-serier,  spill og webløsninger og drev med dramautvikling. Selskapet hadde kontorer i Oslo, mens hovedkontoret lå i Fortunen 7 i Bergen. Daglig leder for selskapet var Eldar Nakken. 
Foruten utvikling og produksjon av innhold for det norske markedet har gruppen også eksportert formater og ferdige produksjoner til det internasjonale markedet. 
Mediacircus TV ble eid av Eldar Nakken og Jon Sverre Høiden, Mediacircus Drama og Mediacircus E av Eldar Nakken. 
I 2012 ble selskapet kjøpt av britiske ITV og skiftet navn til ITV Studios Nordic.


== Produksjoner ==
Byspillet Varg Veum
Sarahs fornemmelse av kultur
Skaperen
Landstinget
Krafttaket
Budbringerne
Krimkommisjonen
330 Skvadronen
Hjelper hjerne
Kystpatruljen
Lærerne
Sommerspillet / Sommerkveld i Arendal (2010)
Gullruten (2010–2012)
Jagerpilotene
Koht på jobben
Jeg vil takke livet
Amatørenes Aften
Heder & Hammer
Alarm 113
Redningsskøyta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mediacircus' hjemmeside
Disse kan vinne Gullruten
Virtuell Varg Veum
MI19

MI19 var en avdeling av det britiske Directorate of Military Intelligence, som igjen var en del av War Office. MI19 var ansvarlig for å få informasjon fra krigsfanger under den annen verdenskrig.
Det ble opprinnelig grunnlagt i desember 1940 som MI19a, en underavdeling av MI19. Ett år senere, i desember 1941, ble det en uavhengig organisasjon selv om det fortsatt var nært assosiert med sin moderorganisasjon.MI19 styrte Combined Services Detailed Interrogation Centres (CSDIC) ved Beaconsfield, Wilton Park og Latimer som vell som andre sentre utenlands.MI19 administrerte et forhørssenter i Kensington Palace Gardens, London, under ledelse av Oberstløytnant Alexander Scotland. Dette stedet var kjent som London Cage. Stedet var gjenstand for en rekke rykter om tortur brukt mot fanger som var der. Flere fanger var SS- og Gestapomedlemmer som var mistenkt for krigsforbrytelser. Disse ble holdt som fanger etter den annen verdenskrig.


== Referanser ==


== Relaterte artikler ==
Alexander Scotland


== Eksterne lenker ==
The Guardian (Ian Cobain) : The secrets of the London Cage 12.11.05.
The Guardian: Britain's secret torture centre 17.12.05
The Guardian: The postwar photographs that British authorities tried to keep hidden; Revealed: victims of UK's cold war torture camp 3.4.2006
What happened to MI1 – MI4? MI5 FAQ
Alexander Scotland

Alexander Paterson Scotland (født 1882, død 1965) var en britisk arméoffiser og etterretningsoffiser.
Scotland er kjent for sitt arbeid under og etter den annen verdenskrig som øverstkommanderende for London Cage, et krigsfangefengsel som flere ganger har vært gjenstand for påstander om tortur av krigsfanger.
Scotland var offiser av Order of the British Empire.


== Referanser ==
MI4

MI4 var en avdeling av British Directorate of Millitary Intelligence, Seksjon 4, som igjen var en del av War Office. MI4 var ansvarlig for luftrekognosering. MI4 er starten på organisasjonen som i dag er kjent som JARIC.
EM i turn for menn 2004

Det 26. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Ljubljana i Slovenia  15. – 18. april 2004.


== Resultater ==


=== Lagkonkurranse ===


=== Individuell mangekamp ===


=== Apparatfinaler ===


==== Frittstående ====


==== Bøylehest ====


==== Ringer ====


==== Hopp ====


==== Skranke ====


==== Svingstang ====


== Medaljeoversikt ==


== Se også ==
Europamesterskapet i turn 2004 for kvinner


== Eksterne lenker ==
Offisielle resultater (pdf)
EM i turn 2005

Det 1. europamesterskapet i turn individuelt for herrer og kvinner ble arrangert 2. til 5. juni 2005 i Debrecen i Ungarn.


== Herrer ==


=== Individuell mangekamp ===


=== Apparatfinaler ===


==== Frittstående ====
 Marian Dragulescu 
 Razvan Dorin Selariu 
 Robert Gal 


==== Bøylehest ====
 Krisztián Berki 
 Maruis Daniel Urzica 
 Nikolai Ktyukov 


==== Ringer ====
 Andrea Coppolino 
 Yuri van Gelder 
 Alexander Safoshkin 


==== Hopp ====
 Evgeni Sapronenko 
 Filip Yanev 
 Razvan Dorin Selariu 


==== Skranke ====
 Manuel Carballo 
 Yann Cucherat 
 Mitja Petkovsek 


==== Svingstang ====
 Fabian Hambuechen 
 Igor Cassina 
 Valeri Goncharov 


== Kvinner ==


=== Individuell mangekamp ===


=== Apparatfinaler ===


==== Hopp ====
 Francesca Belloni 
 Anna Pavlova 
 Aagje Vanwalleghem 


==== Skranke ====
 Émilie Le Pennec 
 Tania Gener 
 Dariya Zgoba 


==== Bom ====
 Cătălina Ponor 
 Marine Debauve 
 Anna Pavlova 


==== Frittstående ====
 Isabelle Severino 
 Suzanne Harmes 
 Émilie Le Pennec 


== Medaljeoversikt ==
EM i turn for menn 2006

Det 27. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Volos i Hellas 4. til 7. mai 2006. 


== Resultater ==


=== Lagkonkurranse ===


=== Apparatfinaler ===


==== Frittstående ====


==== Bøylehest ====


==== Ringer ====


==== Hopp ====


==== Skranke ====


==== Svingstang ====


== Medaljeoversikt ==


== Se også ==
Europamesterskapet i turn 2006 for kvinner


== Eksterne lenker ==
Offisielle resultater (pdf)