jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Einar Ekberg

Einar Ekberg (født 29. juli 1905 i Malmö, død 5. august 1961 i Södertälje), var en svensk-amerikansk, kristen barytonsanger.
Som 19-åring begynte Einar Ekberg med å synge i Filadelfiaförsamlingen i Stockholm, noe han forstatte med frem til 1948. Han studerte sang under sangpedagogene Agnes Ekholm og Frei Lindblad og lærte seg den såkalte italienske teknikken, noe som gjorde hans stemme fyldiger og mer intensiv. Det er hevdet at Ekberg mente at Lindblad dermed «reddet» hans stemme. 
I 1948 flyttet familien til USA der Ekbergs sangerkarriere fortsatte. Han vendte tilbake til Sverige med turnéer hvert år.
Ekberg er begravd på Södertälje kyrkogård. 


== Utgivelser ==
Ekberg gav ut et stort antall sanger, på ulike musikk-innspillinger, sang- og notehefter. Omtrent halvparten med kristne sanger. Einar Ekbergs Amerikarepertoar var det sang- og noteheftet som ble mest populært.


=== Komposisjoner ===
Ekberg, Einar; Derneborg Ingemar (1977). Hjärta som lider. Sanghefte. Filadelfia ; 749. Stockholm: Filadelfia. Libris 10216571
Ekberg, Einar; Svedlund Karl-Erik (1983). Psalm 32. Normans körserie; 307. Stockholm: Filadelfia. Libris 10661137
Ekberg, Einar; Lundberg Leif (2005). Lilla barn som slumrar sött. Västerås: Cantate. Libris 10588005
Ekberg, Einar, red (1966). Underbar frid och andra sånger avsedda för enskilt och offentligt gudstjänstbruk (8. uppl). Stockholm: Filadelfia. Libris 11538831


=== Sang- og notehefter ===

Underbar frid och andra sånger – sanger sunget og samlet av Einar Ekberg.
Ur mitt liv som sångare – selvbiografi.
Solosånger – seks hefter med åndelige sanger, sanger sunget og samlet av Einar Ekberg.
Einar Ekbergs Amerikarepertoar
2005 Innspilling i anledning 100 år minnet siden Ekberg ble født. (Med to tidligere ikke utgitte sanger: Ej för kommande dag og Ensam du vandrat.) Marcus förlag


=== Innspillinger (utvalg) ===
Samlingsalbum1961 - Drömmen Om Himlen
1973 - Land Du Välsignade
1991 - Ögonblicket Och Evigheten
1994 - Var Jag Går I Skogar, Berg Och Dalar 


=== Bibliografi ===
Ur mitt liv som sångare: minnen och intryck (swe). Stockholm: Filadelfia. 1940. 
På estrad och autostrada: genom U.S.A. som sångare (swe). Stockholm: Filadelfia. 1947. 
Han vård om mig tar: en sångares minnen (swe). Stockholm: Filadelfia. 1953. 
Einar Ekbergs Amerikarepertoar (swe). Libris förlag. 2005. ISBN 91-7195-796-0. 


=== Biografi ===
Svedlund, Karl-Erik (redaktør) Einar Ekberg – En furste bland sångare – samling med minner gitt av Einar Ekbergs venner.
Östlin, Per. Storsångaren Einar Ekberg – en livsskildring – biografi om Einar Ekberg.
Agnesund, Mattias, 2005. Blott en afton bor jag här –  biografi om Einar Ekberg. Artos förlag.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Einar Ekberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Einar Ekberg på Discogs 
(en) Einar Ekberg på MusicBrainz 
Ekberg imponerar även på unga. Artikkel i avisen Dagen om Ekberg
Biografisk artikkel om Einar Ekberg
Softball under Sommer-OL 2004

Softball under Sommer-OL 2004. Softball var med som olympisk øvelse for tredje gang under OL-2004 i Athen. Det var en turnering kun for kvinner, åtte lag deltok. USA beseiret Australia med 5-1 i finalen og ble olympiske mesterne i softball for tredje gang.   


== Medaljer ==


== Damer ==


=== Semifinaler ===


=== Finaler ===


=== Plassering ===


== Medaljevinnerne ==
Krk-brua

Krk-brua (kroatisk: Krčki most) er ei veibru som forbinder den kroatiske øya Krk med fastlandet. Den 1430 meter lange buebrua i armert betong har to buer, hvorav den lengste er den nest lengste betongbuen i verden og blant de lengste buene av noe slag. Byggingen av brua begynte i juli 1976, og brua ble åpnet 19. juli 1980. Den het opprinnelig Tito-brua (Titov most) etter den nylig avdøde jugoslaviske presidenten Josip Broz Tito. Brua har en trafikk på over en million kjøretøyer i året.
Brua går via den lille øya Sveti Marko mellom Krk og fastlandet, og består av ett buebruspenn i armert betong på hver side av øya. De to buene er 244 og er 390 meter lange. Den lengste buen, mellom fastlandet og Sveti Marko, var den lengste betongbuen i verden da brua ble bygd. Rekorden sto til Wanxian-brua i Kina, med en bue på 420 meter, ble åpnet i 1995. Krk-brua har seilingshøyde 67 meter.
Krk-brua gir øyas 16 000 innbyggere fastlandsforbindelse, og gir turistbyene på øya forbindelse med den adriatiske motorveien, Jadranska magistrala, som er den viktigste veien langs Adriaterhavets østside. Brua forbinder også byen Rijeka med Rijeka lufthavn, som ligger på Krk. De første 20 årene brua var i bruk, hadde den en trafikk på 27,2 millioner kjøretøyer, over det dobbelte av fergetrafikken til og fra øya. Den økende trafikkmengden gjør at det er behov for ei større bru til erstatning for den nåværende, og dette er for tiden under planlegging.
Dagens bru er 11,4 meter bred og har ett kjørefelt i hver retning, pluss fortau på hver side. Det innkreves bompenger på brua, ca. 4 euro, kun én kjøreretning.
Vinterstid er brua tidvis stengt for lastebiler og vogntog, noen ganger også for personbiler, når nordavinden (boravinden) er sterkest.


== Eksterne lenker ==
(en) Krk bridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
YU Build: Krk Bridge
Structurae: Krk Bridges
Bilder fra byggingen av brua Arkivert 19. august 2005 hos Wayback Machine.
Hauketo-Prinsdal kirke

Hauketo-Prinsdal kirke er en arbeidskirke fra 1995 på Hauketo/Prinsdal i Oslo. Før denne kirken stod det en flyttbar kirke som kom fra Lambertseter. Kirken ble satt opp på Lambertseter i 1955 og flyttet til Lærdalsfaret i 1966. Kirken ble vigslet 18. desember 1966. Denne kirken brant ned etter at den ble påtent i 1992. Personen som ble dømt for brannen hadde også tidligere prøvd å tenne på andre kirker i området, som Ormøy kirke. Kirkesølv og Kristus-figur ble reddet da kirken brant. Den gamle kirken ble omtalt som «Lemmekirken» på Lambertseter på grunn av utseendet på kirken. 
Den nye arbeidskirken er i tegl og har 250 plasser. Den gamle Kristus-figuren står nå bak alteret i et nytt krusifiks laget hos gullsmed David-Andersen. Glassmaleri i alterpartiet, Den klare morgenstjerne, av Veslemøy Stoltenberg. Bronserelieff, Kristi himmelfart, laget og donert av Nina Sundbye. Kristus-torso donert til kirken av Steinar Haaland. Tekstiler formgitt og laget av Rigmor Bové; døpefont, lysestaker og altervase i krystall formgitt av Rigmor Bové.
Orgelet har 13 stemmer og ble levert av Ryde & Berg i 2002.


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Kulturminne ==
Hauketo-Prinsdal kirke er et kulturminne og har nummer 84507 i Riksantikvarens kulturminnebase.


== Eksterne lenker ==
(en) Hauketo-Prinsdal kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) «Hauketo-Prinsdal kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Oslo byleksikon
Fransk vorstehhund ullpelset

Frank vorstehhund ullpelset  er en av to franske vorstehhunder. Disse skiller seg imidlertid såvidt mye fra hverandre at de ikke regnes som varieteter, men egne hunderaser.


== Bruksområde ==
Vorsteher er en fuglehund som primært avles som jakthund på fugl, men den har også kvaliteter for annen type jakt og som brukshund og familiehund.
Den er en god familiehund og regnes som flink med barn og enkel å jobbe med. Den er også en sterk og arbeidsom brukshund, som blant annet er velegnet som trekkhund og kløvhund. Det er også eksempler på at vorstehere har blitt godkjente redningshunder, blant annet for Norske Redningshunder.


== Utseende, anatomi og fysikk ==
En vorsteh er en edel og harmonisk hund med verdig holdning. Den er stødig, rolig og avbalansert. Svakt markert nakkeknøl og moderat stopp. Øynene er middels store og mørk brun farge er ønskelig. Ørene er høyt og bredt ansatte, og de er flate og hengende tett inntil hodet. Forlemmene er rette, parallelle og muskuløse. Baklemmene er også rette og parallelle. Skal være kraftige og muskuløse. og knærne er godt vinklet. Potene skal være runde til ovale, men godt sluttet og med kraftige klør. Hunden skal ha en sterk og muskuløs rygg med et kort, bredt og muskuløst lendeparti. Underlinjen er lett opptrukket med en elegant tørr bue. Halen skal være kraftig ved roten og høyt ansatt. Den smalner av mot spissen og er av middels lengde. Bevegelsene til en vorsteh er rette og parallelle. De er jordvinnende og med godt fraspark. 

Skulderhøyden skal iflg. FCI ligge på ca. 62-66 cm hos hannhunder og ca. 58-63 cm hos tisper.
Øst-Timors sentralbank

Øst-Timors sentralbank er sentralbanken for Øst-Timor. Sentralbanken er grunnlovfestet, men ikke innført. Den er under innføring, og dens oppgaver utføres i mellomtiden av et bank- og betalingsråd; The Banking and Payments Authority of Timor-Leste (BPA). 


== Historie ==
Øst-Timor ble gitt autonomi i 1999, og ble ledet av en FN-ledet interimregjering (UNTAET – United Nations Transitional Administration of East Timor) fra oktober 1999 til mai 2002, fram til uavhengigheten formelt trådte i kraft 20. mai 2002. UNTAET etablerte først Central Payments Office (CPO), deretter BPA. BPA ble etablert 30. november 2001. 


== Visjon og målsettinger ==
BPAs visjon er å være en troverdig leder i å bevare prisstabilitet og fostre økonomisk vekst i Øst-Timor. 
BPA utfører mange av de oppgavene den kommende sentralbanken skal utføre, herunder utstedelse av penger, overvåking av banknæringen, samt overvåking av landets økonomi for å kunne etablere en økonomisk politikk som gir moderat inflasjon. I tillegg samler og utgir de informasjon, fungerer som clearinghus for bankene, fyller rollen som regjeringens bank og forvalter landets valutareserver. Dette gjør at BPA i praksis utfører de aller fleste oppgavene en sentralbank normalt gjør. 
I 2005 etablerte Øst-Timor et petroleumsfond for å sikre velferd også for kommende generasjoner, dette fondet administreres også av BPA. 


== Sentralbanksjef ==
Sentralbanksjef («General Manager») pr mars 2008 er Abraão F. de Vasconselos. 


== Eksterne lenker ==
Offisiell hjemmeside – BPA
Cobra Records

Cobra Records var et amerikansk plateselskap. Det ble stiftet i 1956 av Eli Toscano og Howard Bedno. 
Dette selskapets hovedfigur var Willie Dixon, som hadde det musikalske ansvaret i selskapet. 
Han var også med som bassist på de fleste sangene, om ikke alle.
Artister som spilte inn for Cobra Records, var blant annet Otis Rush, Magic Sam, Buddy Guy (egentlig for datterselskapet Artistic), Sunnyland Slim og Big Walter Horton.
Plateselskap ble lagt ned i 1958.


== Referanser ==
Ex libris

Ex libris N. N. er latin og betyr: «en av N. N.s bøker», (i betydningen at NN er eier av boken) og er et stykke papir med trykt bilde og tekst som ble limt inn i forsiden eller omslaget til en bok. E Bokeiermerke er en norsk betegnelse på ex libris.
Eiermerker på bøker finnes også preget inn som eiermerke utenpå permen og/eller på ryggen til skinninnbundne bøker, og kalles superexlibris. Dette var kostbart og en del slike kjennes fra boksamlingene til fyrster, biskoper og andre i europeiske land. Bare få eksempler kjennes fra Norge.
Innholdet i et ex libris skulle vise hvem som var bokeieren. Det billedmessige innholdet kunne være et våpenskjold, et bumerke, et portrett eller en allegorisk framstilling av navnet, yrket eller særlige interesser. På norsk kunne en bruke tekst som: «Min bok», «Boka mi» – eller standardteksten «Denne bok tilhører NN Folkeboksamling». 


== Historie ==
Ex libris-merkingen er nesten like gammel som boktrykkerkunsten, og de første relativt enkle tresnittene som er kjent, stammer fra Tyskland i 1480-årene. Skikken fikk raskt utbredelse i resten av Europa, og mange av de mest kjente kunstnerne ble engasjert til å lage matriser, (xylografier eller kobberstikk). Stilen på disse har forandret seg i takt med tiden og kunstepokene.
Bruken var i perioder minimal, men tok seg opp, spesielt etter opprettelsen av Ex Libris Society i London i 1890. Nesten alle velstående adelige fikk laget seg bokeiermerker med slektens våpenskjold. British Museum utga i 1903–04 en trebinds fortegnelse over ca. 44 000 merker (en: armorials) – de fleste i kobberstikk.
Også i Norge var merkene i bruk av flere kjente boksamlere fra rokokkotiden og framover. Omkring århundreskiftet 1900 og framover, laget flere kjente norske kunstnere ex libris. Fra tidligste kjente merke og til 1940 var der laget ca. 700. 
Krigen førte til færre bøker og mere utlån blant venner – og storproduksjon av merker som ble brukt til gaver ved brylluper, konfirmasjoner og andre anledninger. Kvaliteten var gjennomgående ikke på topp. Kjente norske tegnere som Albert Jærn, Henry Schærven og Knut Yran har laget flere. En egen forening, Norsk ex libris selskap, arbeidet med å holde interessen vedlike fra 1945 til 1961.
Interessen for merkene dabbet av, og er i dag et særområde for spesielt interesserte – mest som samlerobjekter.


== Se også ==
Frederikshavn Kunstmuseum & Exlibrissamling
Superexlibris


== Litteratur ==
Hugo Høgdahl: Norske ex libris og andre bokeiermerker, Oslo 1946
Peter Kurrild-Klitgaard: Nordiske heraldiske ex libris, København 2019 med flere norske ex libris.


== Eksterne lenker ==
Ex libris; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Boksing under Sommer-OL 2000

Boksing under Sommer-OL 2000. Boksing var med på det olympiske programmet for 21. gang under OL 2000 i Sydney. Det ble bokset i tolv ulike vektklasser alle for menn. Cuba ble beste nasjon med fire gullmedaljer. 


== Medaljestatistikk ==


== Plasseringer ==


=== Lett fluevekt (tot 48 kg) ===


=== Fluevekt (tot 51 kg) ===


=== Bantamvekt (tot 54 kg) ===


=== Fjærvekt (tot 57 kg) ===


=== Lettvekt (tot 60 kg) ===


=== Lett weltervekt (tot 63.5 kg) ===


=== Weltervekt (tot 67 kg) ===


=== Lett mellomvekt (tot 71 kg) ===


=== Mellomvekt (tot 75 kg) ===


=== Lett tungvekt (tot 81 kg) ===


=== Tungvekt (tot 91 kg) ===


=== Super tungvekt (over 91 kg) ===


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 17. mai 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Vindhelleveien (Lærdal)

Vindhelleveien er et gammelt veiparti i Borgund i Lærdal i Vestland. Den 2,7 km lange veien går over skaret Vindhella mellom Kyrkjevoll og Husum, og ble bygd i 1842–43. Veien var i bruk til 1872, da ny vei utenom skaret ble åpnet. Lokalt heter veien Vindhellavegen. Historisk argumenteres det for at veien opprinnelig het Vinhella.
Den første veien i området ble brukt av kong Sverre da han red gjennom Lærdal med følget sitt i 1177. Den rideveien gikk rundt fjellet Klanten litt lenger sør i dalen, og ble kalt Sverrestigen etter kongen.
I 1793 ble den første veien gjennom Vindhella åpnet. Denne veien var ekstremt bratt, med stigning på opptil 1:4, altså 25 %. Dette partiet var en del av den første kjøreveien for hest og vogn gjennom Lærdal, Den bergenske kongevei. Veien i Vindhella var imidlertid for bratt for hest og vogn, derfor ble det bygd ny vei i området, som sto ferdig i 1843.
Arbeidet med den nye veien ble ledet av kaptein og veiingeniør Henrik Christian Finne fra Voss. Den nye veien ble delvis bygd i samme trasé som den gamle. Den hadde god standard og var et imponerende anlegg, med opptil 12 meter høye murer på yttersiden av veien. Men den nye veien var nesten like bratt som den gamle, og veien fikk kort brukstid. I 1872 var eksplosiver blitt mer vanlig i veibygging, og det ble sprengt og bygget en helt ny vei langs Lærdalselvi på sørsiden av Klanten.
Veien fra 1872 fikk lengre brukstid, og var en del av hovedveien gjennom dalen (i dag europavei 16) helt fram til 2004, da den 3 km lange Borgundtunnelen forkortet hovedveien med flere kilometer. Veien fra 1872 hadde en langt mer moderne profil enn veien over Vindhella, med maksimal stigning 1:20 (5 %), men i biltrafikkens tidsalder ble også denne veien for smal og dårlig. Denne veien er i dag en del av riksvei 630.
Etter at veien ble lagt utenom Vindhella igjen, forfalt Vindhellavegen. Veien ble ødelagt av biltrafikk og anleggsmaskiner, og det ble til og med satt opp telefonstolper midt i veien. Etter noen større utrasinger organiserte Stein Erik Skoug fra Gjøvik, forfatter av boken "Kongeveien over Fillefjell", og Ingmar Nordstrand fra Hyllestad, i 1971 en ungdomsleir for å utbetre de verste skadene. Skoug tok òg initativet til foreningen "Vindhellas Venner" som hadde til formål å ta vare på de gamle veiene i Lærdal og spre opplysninger om disse.De tre veigenerasjonene Sverrestigen, Vindhelleveien og gamle europavei 16 er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Vindhella - eit stykke vegkunst i Lærdal
NRK Sogn og Fjordanes fylkesleksikon: Vindhellavegen
Stein Erik Skoug:"Kongeveien over Fillefjell"- Vindhella og Galdane". gitt ut i 1975, revidert utgave 1993.
Artikkel på Sogn og Fjordane Fylkesarkiv om Vindhellas Venner


== Eksterne lenker ==
(en) Vindhellavegen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Consiglio Nazionale delle Ricerche

Consiglio Nazionale delle Ricerche (CNR – Det italienske forskningsrådet) er en italiensk forskningsorganisasjon med hovedkontor i Roma. CNR ble etablert 18. november 1923 og hadde i 2002 inntekter på 787 millioner euro, hvorav 542 millioner euro var tilskudd fra den italienske stat. CNR har 8 015 ansatte, hvorav 4 284 er forskere.
CNR åpnet forskningsstasjonen Dirigibile Italia i Ny-Ålesund på Svalbard 15. mai 1997. CNR har også en forskningsstasjon i Antarktis og i Himalaya på 5050 moh.
CNR er medlem av International Council of Scientific Unions ICSU, Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR) og European Science Foundation (ESF).


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Consiglio Nazionale delle Ricerche – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johannes Gjerdåker

Johannes Gjerdåker (født 15. februar 1936, død 27. april 2020) var en norsk historiker, filolog, lyriker og oversetter fra Voss. Han har også arbeidet som lærer.Han fikk i 1996 Bastianprisen for gjendiktingen av Robert Burns' Dikt og songar, han fikk Melsomprisen i 1999 for det andre bindet med Burns, og Kritikerprisen for beste oversettelse i 2005. Han fikk Voss kommunes kulturpris i 1992, og i 2001 fikk han Honnørprisen fra Halldor O. Opedals Fond. 
Gjerdåker studerte ved Universitetet i Oslo. Han drev Vestanbok forlag, han skrev lokalhistoriske bøker, bygdebøker og bedriftshistorie og utga en lang rekke gjendiktninger. Han lærte seg persisk for å gjendikte Omar Khayyam til norsk. Gjerdåker regnet Joni Mitchell og Robert Burns blant de fremste lyrikerne. Olav Aukrust, Olav Nygard og Per Sivle var i tillegg til Ivar Aasen hans nynorske forbilder.Han gjendiktet Beatles' «When I'm Sixty-Four» og «Norwegian Wood» for Ivar Medaas og Joni Mitchells «Both sides now» for Herborg Kråkevik.
Til 70-årsdagen hans i 2006 ble det utgitt festskriftet Bokmann og brubyggjar. Vennen Nils Ryum hadde også oversatt William Goldings Arvtagerne som en gave til jubilanten.


== Verk ==
Skot på gamal stuv (diktsamling, 1978)
Balladen om Reading fengsel og andre dikt frå engelsk (gjendikting, 1980)
Arbeidet i bygdene (historie, 1980)
Dikt og songar (gjendikting av Robert Burns, 1996)
Ruba'iyat (gjendikting av Omar Khayyam, 1997)
Dikt og songar, andre samling (gjendikting av Robert Burns, 1998)
Mjølk av Paradis. Engelsk og skotsk lyrikk frå Thomas Gray til John Clare (gjendikting, 2000)
Odar av Horats (gjendikting, 2001)
Odar av Horats, andre samling (gjendikting, 2005)
Dei greske gudane og lagnaden (gjendiktning av Friedrich Schillers dikt, 2008) Det Norske Samlaget, Oslo ISBN 978-82-521-7162-4
Svar på brev frå Helga av Bergsveinn Birgisson (2012)
Glimesteinar frå islandsk visetradisjon (gjendiktning, 2017)


=== Oversettelser og gjendiktning ===
Den blinde ugla av Sadeq Hedayat (2002)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Johannes Gjerdåker
Halokarboner

Halokarboner er kjemiske forbindelser der ett eller flere karbonatomer er bundet ved kovalent binding til ett eller flere halogenatomer – fluor, klor, brom eller jod.
Mange polymerer og andre syntetiske organiske forbindelser, samt noen få naturlige, inneholder halogenatomer; disse kalles halogenerte forbindelser.
Blant halokarbonene er klorfluorkarboner (KFK-er) og hydroklorfluorkarboner (HKFK-er) kjent både som betydelige drivhusgasser og fordi de bryter ned ozonlaget. Halokarbonene er – etter karbondioksid og metan – den tredje viktigste drivhusgassen, og beregnes i IPCCs fjerde hovedrapport å ha bidratt med et strålingspådriv på 0,32 W/m² pr. 2005. Som gruppe bidrar halokarbonene med ca. 12% av det totale strålingspådrivet fra drivhusgasser.
Utslipp av disse gassene har minket på grunn av utfasingen under Montrealprotokollen, og konsentrasjonene til KFK-11 og KFK113 minker nå på grunn av naturlige fjerningsmekanismer.
Wilkins isbrem

Wilkins isbrem er en isbrem som stort sett fyller Wilkinssundet, en sjøstrekning i Antarktis. Sundet er plassert mellom den konkave vestlige kystlinjen av øya Alexander Island og kystene til Charcotøya og Latady Island lenger til vest.


== Wilkinssundet ==
Den nordlige delen av sundet ble først sett og grovt kartlagt i 1910 av en fransk ekspedisjon ledet av Jean-Baptiste Charcot, og senere observert fra luften i 1929 av Hubert Wilkins. Konfigurasjonen av sundet ble bestemt i 1940 på ekspedisjons-flygninger ved US Antarctic Service.
Sundet er oppkalt etter Wilkins, som i 1929 påviste at «Charcot Land» var en øy, og dermed indirekte oppdaget sundet. Eksistensen av Latady Island på den sørvestlige siden av sundet ble bestemt i 1960 av D.J.H. Searle fra Falkland Islands Dependencies Survey ved å undersøke flere luftfoto tatt av Ronne Antarctic Research Expedition, 1947–48.


== Wilkins isbrem ==
Wilkins-bremmen var, da den først ble observert, en rektangulær isbrem omtrent 130 km lang og 110 km bred. Den regnes å være mer enn  tusen år gammel. Isbremmen dominerer den sentrale delen av Wilkinssundet, som den også henter sitt navn fra. Navnet ble foreslått av UK Antarctic Place-Names Committee (UK-APC) i 1971.
I 1993 varslet Professor David Vaughan fra British Antarctic Survey at den nordlige delen av Wilkins-bremmen ville forsvinne innen 30 år hvis oppvarmingen, som en følge av klimaendringene, av halvøya fortsatte med samme hastighet.I 1995 og 2002 ble det observert at store isflak fra denne bremmen var løsnet.25. mars 2008 gikk en 410 – 415 km² stor del av Wilkins-bremmen i oppløsning, noe som satte en enda større del av isbremmen i fare. Vitenskapsfolk Restene av den 14 000 km³ store isbremmen også hadde begynt å løsrive seg fra kontinentet, med en forholdsvis liten fast isbro igjen over Wilkins-sundet.Ved slutten av mai 2008 (antarktisk vinter) var bredden på det smaleste redusert fra 6 km til 2,7 km. 160 km² is forsvant da som det første dokumenterte tilfellet noensinne av istap i vintersesongen.Bremmen kollapset i tidsrommet mellom 31. mars 2009 og 1. april 2009.Wilkins isbrem var ikke forbundet med innlandsisen, i motsetning til Larsen B isbrem, og vil dermed ha ubetydelig innvirkning på havnivået.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Dagbladet: Denne iskollapsen skaper smeltefrykt
Idre

Idre (sørsamisk: Eajra) er et tettsted i Älvdalen kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. Det ligger ved Idresjön, 30 kilometer nordvest for Särna. I Idre flyter Storån og Sörälven sammen og danner Österdalälven der Idresjön utgjør den første strekningen. I 2010 hadde tettstedet 794 innbyggere.Idre er et kjent vintersportssted med betydelige anlegg i fjellene rundt tettstedet. Stedet er Sveriges fjerde største vintersportssted etter Vemdalen, Sälen og Åre. Idre har også en vel utviklet sommersesong med golf, fjellvandring og sportsfiske som de viktigste aktivitetene.
Den største veien til og fra Idre er riksväg 70.
I fjellområdene rundt Idre drives reindrift av Idre sameby, som er Sveriges sydligste sameby.


== Historie ==
Fjellbygdene Idre og Særna lå fra rikssamlingen under Hamar bispedømme og Norge, inntil de offisielt ble avstått til Sverige i 1751. I praksis var disse bygdene underlagt Sverige siden okkupasjonen ledet av den svenske presten Daniel Buskovius i 1644.


== Se også ==
Idre og Særna
Älvdalens kommun
Idre sameby


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Idre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Mer informasjon om Idre
Idre turistbyrå