jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pliktavlevering

Pliktavlevering er en plikt til å avlevere allment tilgjengelig materiale som man har produsert, til institusjoner som f.eks. Nasjonalbiblioteket i Norge. 
Pliktavlevering ble innført i Frankrike i 1536, mens det i Danmmark-Norge først ble innført i 1697 til Det Kongelige Bibliotek. I 1781 ble loven utvidet til også å gjelde bøker utgitt i samtlige hans majestets riker og land, hvilket så også omfattet Norge.I Norge er det lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument også kalt pliktavleveringsloven av 9. juni 1989 som regulerer dette.Formålsparagrafen sier: «Føremålet med denne lova er å tryggja avleveringa av dokument med allment tilgjengeleg informasjon til nasjonale samlingar, slik at desse vitnemåla om norsk kultur og samfunnsliv kan verta bevarte og gjorde tilgjengelege som kjeldemateriale for forsking og dokumentasjon.»
Denne loven er nøytral med tanke på format og medium. Det vil si at loven gjelder ikke bare for bøker og tidsskrifter, men også for film, lyd, kringkasting, digitale dokumenter osv.
Avleveringsplikten følger av lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (pliktavleveringslova) som trådte i kraft 1. juli 1990. Norge fikk vi den første loven om pliktavlevering i 1697. Innhøsting av nettsider med det norske domenet «.no» begynte i 2005.
I 2006 var antall avleveringer:

vevdokumenter 315 millioner
digital radio (antall filer) 36 096
småtrykk 30 939
kringkastet materiale 21 486
periodika (tidsskrifter, årbøker og annet som kommer ut jevnlig) (løpende titler) 12 917
postkort 2606
bøker 11 463
plakater 550
lydopptak musikk 542
notetrykk 498
lydbøker 435
CD-ROM, DVD-ROM 224
videoer 257
aviser 253
kart 153
kombidokumenter 33


== Referanser ==


== Kilder ==
Pliktavlevering, Nasjonalbibliotekets hjemmeside (lest 24. november 2012)
Lov 9. juni 1989 nr. 32 om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (lest 17. januar 2008)
Fjellværøyforbindelsen

Fjellværøyforbindelsen er en 6,7 km vegstrekning på fylkesvei 714 fra Ansnes på Hitra til Mastad på Fjellværøya i Hitra kommune i Trøndelag.
Prosjektet er en del av Fastlandsforbindelsen Hitra–Frøya og ble åpnet 10. juli 1992. De to andre prosjektene i fastlandsforbindelsen er Hitratunnelen åpnet (8. desember 1994) og Frøyatunnelen (åpnet 23. juni 2000).
Vegstrekningen går over en rekke små øyer og fyllinger over opptil 40 m vanndyp. To parseller består av to bruer, Krabbsundet bru og Mastadsvabrua. Krabbsundet bru er en 310 meter buebru med et midtspenn på 150 meter. Mastadsvabrua er en 153 meter lang 5-spenns bjelkebru.
Anleggsstart for Fjellværøyforbindelsen var 25. august 1990. Prosjektet hadde en samlet kostnad på 106 millioner kroner. Da forbindelsen ble åpnet skjedde det tre måneder før prosjektert og 28 millioner kroner under budsjett.
Det lokale engasjementet for forbindelsen, særlig på Fjellværøya, var svært stor. Ved åpningsseremonien møtte det fram 2000 mennesker. På Fjellværøya startet prosjektet alt 1. januar 1985 ved etableringen av AS Fjellværøybrua som 23. oktober samme år startet bygging av en 1 km lang tilførselsvei finansiert av aksjekapital og offentlige tilskudd. Veistubben gikk lenge under navnet «Håpets vei», ettersom verken Stortinget eller andre myndigheter på dette tidspunkt hadde gjort vedtak for å få gjennomført fastlandsforbindelsen, et vedtak som først kom fem år senere.
En egen upolitisk liste ble etablert for å få fart på den lokale politiske beslutningsprosessen, samt å prioritere Fjellværøyforbindelsen foran Hitratunnelen. Lista fikk inn tre representanter i Hitra kommunestyre ved valget i 1983 og avgjorde med dette ordførervalget, og sikret de lokale politiske beslutningene for prosjektet. Fire år etter fikk lista inn to representanter, men da var de politiske målsetningene nådd og lista la seg selv ned før valget i 1991.
Utbyggingskostnadene for fastlandsforbindelsen ble delt mellom staten (51%), fylket og kommunene (11%) og bompengefinansiering (38%). Bompengeinnkreving var opprinnelig antatt å finne sted inntil 2012. Et vesentlig større trafikkgrunnlag enn beregnet samt at to av de tre prosjektene ble fullført under budsjett gir prosjektet en bedre økonomi enn forutsatt. Det ble da besluttet å nedlegge bomstasjonene på Dolmøya og Ansnes 31. januar 2003, mens bomstasjonen på Sandstad beholdes inntil hele prosjektet er nedbetalt. Bompengeinnkrevingen skjer av selskapet Hitra Frøya Fastlandssamband.
Bedre økonomi i bompengeselskapet grunnet økt trafikk, gjorde at bompengeinnkrevingen ble avviklet 20. februar 2010.
Fjellværøyforbindelsen erstattet fergesambandet Fillan–Brøttingsvåg (1967–1992) som i var betjent av M/F Fjellværøy, M/F Hemne og M/F Frøyaferja.


== Se også ==
Hitratunnelen
Frøyatunnelen
Mona Juul

Mona Juul (født 10. april 1959 i Steinkjer) er en norsk diplomat og politiker (Ap). Fra 2019 er hun ambassadør ved Norges faste delegasjon til De forente nasjoner i New York.Juul er oppvokst i Sparbu i Steinkjer kommune. Sammen med sin ektemann Terje Rød-Larsen spilte hun en nøkkelrolle under de hemmelige forhandlingene som førte til Oslo-avtalen. Fredsavtalen ble signert den 13. september 1993 i Washington, DC, mellom Israel og PLO. Juul og resten av teamet i Oslo fokuserte i forhandlingene på å være megler og tilretteleggere, vel vitende om at en fredsavtale om konflikten mellom Israel og PLO måtte være skapt av motstanderne selv. Juul og Rød-Larsen ble tildelt prisen Årets Peer Gynt i 1994.
Under Jens Stoltenbergs første regjering, fra 2000 til 2001 var Juul statssekretær for utenriksminister Torbjørn Jagland i Utenriksdepartementet. Fra 2001 til 2004 var hun norsk ambassadør til Israel og 2005 til 2010 stedfortredende ambassadør for den faste norske delegasjonen til FN i New York. Hun vakte internasjonal oppsikt i august 2009, da et intern notat til Utenriksdepartementet ble lekket til Aftenposten. I notatet kritiserte hun FNs generalsekretærer Ban Ki-moon for manglende lederegenskaper.Fra 2011 til 2014 var Juul ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet, og fra 2014 til 2018 var hun Norges ambassadør i London.Juul er gift og har to barn sammen med politiker og diplomat Terje Rød-Larsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mona Juul – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Mona Juul hos Norsk senter for forskningsdata
Støvelhav

Støvelhav er en betegnelse på et grunt, uoversiktlig havområde der det kan være farlig å ferdes om man ikke er godt kjent. Grunner og skjær gjør også at selv svak vind kan gi betydelige og farlige bølger. Ordet kommer av at det skal være så grunt at man kan gå med høye støvler uten å bli våt.
Protambulyx

Protambulyx er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae). Disse store, slanke, gulbrune svermerne lever i Sør- og Mellom-Amerika. I motsetning til de aller fleste andre Smerinthinae har de voksne svermerne funksjonelle munndeler og de besøker blomster for å drikke nektar.


== Utseende ==
Store, slanke (vingespenn gjerne rundt 100 mm), mer eller mindre gulbrune svermere. Kroppen ner slank og spoleformet, hodet uvanlig stort for Smerinthinae, med funksjonelle munndeler. Brystet er mørkere på sidene. Vingene er lange og smale, forvingene kan ha en liten innskjæring i spissen og er innbuktet innenfor bakhjørnet slik at dette står markert frem. Forvingene er mer eller mindre gulbrune, ofte med mørkere flekker eller bånd. Bakvingene er rød- eller gulaktige.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien svermere, Sphingidae
Underfamilien Smerinthinae
Slekten Protambulyx Rothschild & Jordan, 1903
Protambulyx astygonus (Boisduval, 1875)
Protambulyx carteri Rothschild & Jordan, 1903
Protambulyx euryalus Rothschild & Jordan, 1903
Protambulyx eurycles (Herrich-Schäffer, 1854)
Protambulyx goeldii Rothschild & Jordan, 1903
Protambulyx ockendeni Rothschild & Jordan, 1903
Protambulyx strigilis (Linnaeus, 1771)
Protambulyx sulphurea Rothschild & Jordan, 1903
		
		
		
		
		
		


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Protambulyx i Encyclopedia of Life 
(en) Protambulyx i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Protambulyx hos ITIS 
(en) Protambulyx hos NCBI 
(en) Kategori:Protambulyx – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Håkons Hall

For middelalderhallen i Bergen, se HåkonshallenHåkons Hall er en flerbrukshall på Lillehammer. Den ble opprinnelig bygd som den største av to ishockeyarenaer til OL 1994. Arenaen kan på det meste romme om lag 11 500 tilskuere, og er med det den nest største flerbrukshallen i Norge, etter Telenor Arena i Bærum. Hallen ble åpnet 28. desember 1993, som den 27. ishallen i Norge.
Hallen er tegnet av Østgaard arkitekter A/S ved arkitekt Terje Grønmo. 
De to viktigste ishockeyturneringene som er spilt i hallen, var ishockeyturneringen under OL og VM 1999. Under Håndball-VM 1999 for damer ble det spilt flere kamper i Håkons Hall, blant annet finalekampene. I Håndball-EM 2008 for herrer ble også semfinalene og finalekampene spilt der. Hallen var også arena for finalen i Junior Eurovision Song Contest i 2004. Arrangementet Spellemannprisen 1994 ble holdt i Håkons hall 
I dag drives hallen som et sportssenter med to håndballbaner, seks volleyball- eller badmintonbaner, to squashbaner, to golfsimulatorer, og et treningsenter med styrkerom,  m.m. 
Norges Olympiske Museum lå her frem til 2016, da det ble flyttet til Maihaugen.
Sammen med de andre olympiske arenaene i Lillehammer, utgjør Håkons Hall en del av Lillehammer Olympiapark.


== Bilder ==

		


== Eksterne lenker ==
Ishaller og baner i Norge hockey.no
Jens Steinigen

Jens Steinigen (født 2. september 1966) er en tysk tidligere skiskytter.
I 1985 ble han juniorverdensmester. Under OL 1992 i Albertville vant han gull på 4 x 7,5 km stafett sammen med Ricco Groß, Mark Kirchner og Fritz Fischer. Året etter tok han stafettbronse under VM. 
Han vant ingen individuelle medaljer i internasjonale seniormesterskap. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Jens Steinigen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Jens Steinigen – Olympedia 
(en) Jens Steinigen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jens Steinigen – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Jens Steinigen – IBU 
(en) Jens Steinigen – TheSports.org
Erik Almhjell

Erik Almhjell (1881–1963) var en notekyndig spillemann fra Sunndalen på Nordmøre. 
Almhjells opptak både alene og i flerstemt samspill med sambygdingen Tore Hoås, såvel som notenedskriftene Erik, utgjør svært sentrale kilder for sunndalstradisjonen av folkemusikken på Nordmøre. Særlig interessante er opptakene av Sunndalsspringaren.


== Biografi ==
Erik giftet seg i 1948 med Magnhild Havdal fra Tingvoll.


== Kilder ==


=== Lydopptak ===
ca. 1953 – Privat lydopptak ved Torleiv Skjøtskift
NRK-opptak i samspill med Tore Hoås


== Referanser ==
Michel Gondry

Michel Gondry (født 8. mai 1963 i Versailles) er en Oscar-belønnet fransk manusforfatter, film- og musikkvideoregissør.


== Biografi ==
Gondry ville bli en kunstner eller oppfinner som ung, og gikk på kunstskole der han møtte en gjeng gutter som han startet musikkgruppen Oui-Oui med. Han regisserte deres musikkvideoer, og en av disse ble vist på MTV der sangeren Björk fikk se den. Hun ba Gondry regissere en av hennes første musikkvideoer og etter dette har han regissert et flertall andre liknende videoer for blant annet musikkgruppen Massive Attack samt flere reklamefilmer. Han har vært pioner på flere måter ved kamerabruk, og var med på å lage «bullet time»-teknikken som vi ser i filmer som The Matrix.
Spillefilmsdebuten kom i 2001 med filmen Human Nature og i 2004 regisserte han filmen Evig solskinn i et plettfritt sinn der blant annet Jim Carrey, Kate Winslet og Kirsten Dunst medvirket. Gondry vant Oscar for beste originalmanus til filmen.


== Filmografi ==
2008 – Be Kind Rewind
2006 – The Science of Sleep
2004 – Evig solskinn i et plettfritt sinn
2001 – Human Nature


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michel Gondry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Michel Gondry på Internet Movie Database 
(sv) Michel Gondry i Svensk Filmdatabas 
(da) Michel Gondry på Filmdatabasen 
(da) Michel Gondry på Scope 
(fr) Michel Gondry på Allociné 
(en) Michel Gondry på AllMovie 
(en) Michel Gondry hos Turner Classic Movies 
(en) Michel Gondry hos Rotten Tomatoes 
(en) Michel Gondry hos The Movie Database
Cormac McCarthy

Cormac McCarthy (født 20. juli 1933 i Providence, Rhode Island), fødenavn Charles McCarthy, er en amerikansk forfatter. Han har skrevet tilsammen ti romaner, blant annet Veien fra 2007, som han vant Pulitzerprisen for og som senere er blitt filmatisert (2008), og Alle de vakre hestene (1992) og Ikke et land for gamle menn (2005), som ble filmatisert i henholdsvis 2000 og 2007. 
Litteraturkritikeren Harold Bloom nevner McCarthy, ved siden av Thomas Pynchon, Don DeLillo og Philip Roth, som en av vår tids fire store amerikanske forfattere. McCarthy sammenlignes ofte med William Faulkner og Herman Melville.


== Bibliografi ==


=== Romaner ===
1965 – Frukthagen (The Orchard Keeper). Norsk oversettelse 2012, ISBN 9788205413399
1968 – Outer Dark (ikke oversatt til norsk)
1974 – Et Guds barn (Child of God). Norsk oversettelse av Knut Johansen 1980, ISBN 82-05-18050-4
1979 – Suttree (ikke oversatt til norsk)
1985 – Blodmeridianen (Blood Meridian, Or the Evening Redness in the West). Norsk oversettelse 2010, ISBN 9788205331730
1992 – Alle de vakre hestene (All the Pretty Horses). Norsk oversettelse 1993, ISBN 82-05-21835-8
1994 – Over grensen ( The Crossing). Norsk oversettelse 1995, ISBN 82-05-22974-0
1998 – Byene på høysletten  (Cities of the Plain). Norsk oversettelse 1999, ISBN 82-05-25702-7
2005 – Ikke et land for gamle menn (No Country for Old Men). Norsk oversettelse 2006, ISBN 82-05-35226-7
2006 – Veien (The Road). Norsk oversettelse 2008, ISBN 978-82-05-37386-0Når ikke annet er oppgitt er de norske oversettelsene ved Knut Ofstad. Han ble tildelt Norsk Oversetterforenings Bastianpris 2010 for arbeidet med Blodmeridianen.


=== Filmmanus ===
1976 – The Gardener's Son
2011 - The Sunset Limited
2013 - The Counselor


=== Skuespill ===
1995 – The Stonemason
2006 – The Sunset Limited


== Filmatiseringer ==
Alle de vakre hestene (All the Pretty Horses) (2000), regi Billy Bob Thornton
No Country for Old Men (2007), regi Ethan og Joel Coen
The Road (2008), regi John Hillcoat
Outer Dark (2008), regi Stephen Imwalle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cormac McCarthy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cormac McCarthy på Internet Movie Database 
(sv) Cormac McCarthy i Svensk Filmdatabas 
(da) Cormac McCarthy på Filmdatabasen 
(da) Cormac McCarthy på Scope 
(fr) Cormac McCarthy på Allociné 
(en) Cormac McCarthy på AllMovie 
(en) Cormac McCarthy hos The Movie Database 
Cormac McCarthy – biografi av forlaget Random House
Ust-Kulom

Ust-Kulom (russisk: Усть-Кулом) er en mindre by i republikken Komi i Russland. Innbyggertall: 5 500 (folketelling 2002). Ust-Kulom ligger ved elva Vytsjegda, rundt 160 km øst for Syktyvkar. Byen er ei viktig elvehavn for tømmertransporten på elva.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ust-Kulom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gråtoneskala

Gråtoneskalaen er en trinninndeling av overgangen mellom hvitt og svart. Den lages ved å starte med hvitt, og sverte til en har en synlig forskjell. Neste trinn blir da den neste svertningsgraden som en klarer å skjelne som forskjellig – og så videre til helt svart. Man ender da med syv trinn for mennesker med normalt syn. Skalaen er viktig for kunstnere og de som fremstiller trykksaker med bilder.
Grått kan fremstilles enten ved å blande svart med hvitt, legge tynne lag av svart over hvitt, eller, som optisk bedrag, ved å punktfremstille tonene i (rasterteknikk eller «monokromatisk pointillisme» ) eller ved skravering.
Også moderne kameraer, printere og scannere kan bruke gråtoner, der lysintensiteten kan fingraderes, men opererer med en mere nyansert skala.


== Se også ==
Tonerekke
Grå
Valør (farge)
Halvtone
Rastergrafikk, skravering
Monokromatisk
Khotkovo

Khotkovo (russisk: Хотьково) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger rundt 60 km nordøst for Moskva og 11 km sørvest for Sergijev Posad, ved Moskva – Jaroslavl-jernbanen. Innbyggertall: 20 600 (2005 est.), 20 957 (folketelling 2002), 23 343 (folketelling 1989).
Khotkovo ble første gang nevnt i dokumenter i 1308. Den fikk bystatus i 1949. Bosetningen er best kjent som hjemstedet for et kloster grunnlagt av foreldrene til den store helgen Sergij av Radonezj. 1800-tallets kunstnersamfunn Abramtsevo ligger rundt 4 km fra Khotkovo.
Byens største industrivirksomhet er Electroizolit, som lager elektriske isolasjonsmaterialer og veveriet Gorbunoskaja.
Byen er hjemsted for Abramtsevo kunst- og industrihøyskole, og en musikkskole.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Khotkovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder fra Pokrovskij-klosteret Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.
Janez Janša

Janez Janša (egentlig Ivan Janša, født 17. september 1958 i Ljubljana) er en slovensk politiker som var statsminister i Slovenia fra 13. mars 2020 til 1. juni 2022. Janša var også statsminister fra november 2004 til november 2008 og fra 28. januar 2012 til 20. mars 2013.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Janša kom fra katolsk arbeiderklasse i Grosuplje. Tilnavnet Janez fikk han i barndomsårene. Faren var med i det slovenske heimevernet og stammet fra Dobrova nær Ljubljana og som hadde unngått kommunistiske straffetiltak på grunn av sin unge alderJanez Janša gok eksamen fra universitetet i Ljubljana emed en grad i forsvarsstudier i 1982, og ble praktikant ved forsvarssekretariatet i delrepublikken Slovenia. I yngre alder var han et karrierehungrig medlem av kommunistpartiet.


=== Politisk karriere ===
Janša var på 1980-tallet medlem av den kommunistiske ungdomsorganisasjonen ZSMS, men offentliggjorde flere regimekritiske artikler i organisasjonens tidsskrift Mladina. Dette førte til den såkalte «Ljubljana-prosessen» mot Janša, offiseren Borštner og journalistene Tasic og Zavrl.
I 1989 deltok Janša i grunnleggelsen av det første virkelige opposisjonspartiet i Slovenia, Den slovenske demokratiske union, og ble valgt til dette partiets nestleder. Etter valgforbundet DEMOS' valgseier ved det første frie valget i 1990, ble Janša utnevnt til forsvarsminister. Etter at koalisjonsregjeringen sprakk i 1992 fortsatte Janša i denne ministerposten, og sluttet seg samme år til Jože Pučniks sosialdemokrater. I 1994 måtte han gå av som forsvarsminister på grunn av «Depala vas-affæren».
Han ble i 1993 valgt til partiformann for sosialdemokratene, som i 2003 skiftet navn til Det slovenske demokratiske parti. Partiet har etterhvert fått en mer liberal-konservativ profil, og regnes som markedsvennlig og provestlig.Janšas parti oppnådde 3. oktober 2004 ca. 30 prosent av stemmene ved valget, og ble med det største parti i Slovenias parlament.
Ved et mistillitsvotum 27. februar 2013 i Slovenias parlament tapte Janša med 33 mot 55 stemmer. Oppdraget med å danne regjering ble gitt til Alenka Bratušek. Valget av Bratušek ble stadfestet 20. mars 2013.Jansa ble 5. juni 2013 dømt til fengel i to år etter at en domstol i Ljubljana hadde funnet ham skyldig i korrupsjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Janez Janša – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Olivier Karekezi

Olivier Karekezi (født 25. mai 1983) er en rwandisk fotballspiller som spiller for den svenske klubben Östers IF. Han har en fortid hos Helsingborgs IF og Hamarkameratene


== Spillerkarriere ==
Han kom fra Hamarkameratene hvor han skrev under på en treårskontrakt den 17. januar 2008, etter tidligere å ha spilt for den svenske klubben Helsingborgs IF i Allsvenskan. Da Hamar-klubben rykket ned til andredivisjon høsten 2009 ble Karekezi fristilt sammen med en rekke andre spillere og kunne gå vederlagsfritt til en ny klubb, som til slutt ble Östers IF.
Karekezi blir regnet som en offensiv midtbanespiller, men han kan også spille midtspiss. Han kom til Helsingborg foran 2005-sesongen fra den rwandesiske klubben APR FC og skåret fem mål på 18 kamper den første sesongen. I 2006 skåret han elleve mål for Helsingborg og ble dermed klubbens toppskårer. Han ble også cupfinalemester med Helsingborg i 2006.
Olivier Karekezi er også fast inventar og kaptein på Rwandas herrelandslag i fotball, og har skåret seks mål på 44 kamper. Blant annet representerte Karekezi landet sitt under Afrikamesterskapet i fotball i 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Olivier Karekezi – Transfermarkt 
(en) Olivier Karekezi – national-football-teams.com 
(en) Olivier Karekezi – WorldFootball.net 
(en) Olivier Karekezi – FootballDatabase.eu 
(en) Olivier Karekezi – Soccerway 
(en) Olivier Karekezi – FBref 
Karekezis spillerprofil på Östers IFs nettsider.
Karekezis spillerprofil på Hamarkameratenes nettsider.
National-Football-Teams.com – Spillerens historikk.
Markus Prock

Markus Prock (født 22. juni 1964 i Innsbruck, Tirol) er en østerriksk tidligere aker.
Mellom 1981 og 2002 vant han verdenscupen i aking sammenlagt ti ganger, og ble fem ganger verdensmester, to ganger i ener (1987, 1996) og tre ganger i mixed (1996, 1997, 1999). Prock tok tre OL-medaljer. I Albertville 1992 og Lillehammer 1994 tok han sølv, og avsluttet karrieren med å ta bronse i Salt Lake City 2002.
Procks største konkurrent gjennom karrieren var Georg Hackl, som Prock aldri greide å slå i olympisk sammenheng.
Skihopperen Gregor Schlierenzauer er nevø av Markus Prock.


== OL-medaljer ==
1992  Albertville -  Sølv i aking, ener menn  Østerrike
1994  Lillehammer -  Sølv i aking, ener menn  Østerrike
2002  Salt Lake City -  Bronse i aking, ener menn  Østerrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Markus Prock – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Markus Prock – Olympics.com 
(en) Markus Prock – Olympic.org 
(en) Markus Prock – Olympedia 
(en) Markus Prock – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Markus Prock – FIL 
(de) Profilside på egen firma-side Prock And Partner
(de) Utøverportrett