jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire

Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire er et spill som blei gitt ut til Game Boy Advance, høsten 2003. Spillet er et flipperspill med pokémontema. Spillet ligner på Pokémon Pinball, for Game Boy Color.


== Spillets mål ==
Spillet har to forskjellige mål. Det ene er at en skal prøve å få flest mulig poeng, som lagres på ei liste over de beste poengsummene en har fått. Det andre målet er å fylle opp en pokédex som en kan se i menyen før en starter å spille sjølve spillet. Dette gjøres ved å skaffe pokémonene mens en spiller. Da vil informasjonen om disse lagres i pokedexen etter at spillet er slutt. En kan bare fange pokémon som dukker opp i Pokémon Ruby og Sapphire.


== Spillets oppbygning ==
Før en starter sjølve spillet skal en velge mellom to forskjellige brett, med en del forskjeller.
Spillet er bygd opp som de fleste flipperspill er. En starter med å skyte ut en ball, i dette spillet en pokéball, som beveger seg gjennom et brett. Ballen beveger seg mot den nederste delen av brettet, og her er det et hol som en skal unngå at ballen går ned i. Rett ovenfor dette holet er det to flippere en kan få til å slå opp ved å nytte knappene på konsollen. Hvis en slår med disse på riktig tid, vil ballen bli slått oppover i brettet, og ikke falle ned i holet. Ved å slå med disse på rett tid kan en styre ballen i forskjellige retninger oppover brettet. Hvis ballen går ned i holet mange nok ganger er spillet slutt, og en har tapt.
Mens en spiller kan en prøve å oppfylle visse krav, for å låse opp spesielle moduser. Disse kan gi ekstrapoeng, og en kan fange nye pokémon til pokédexen. De spesielle modusene er en som gjør at en kan fange pokémon, en som lar en utvikle dem, en som gjør at en kan klekke egg, og en reisemodus, som lar en bytte hvilke pokémon som kan dukke opp og man kan fange. I tillegg til spesialmodusene er det bonusbaner, hvor en spiller på et annet brett enn hovedbrettet for ei stund.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire hos MobyGames 
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire på Metacritic 
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire på Behind The Voice Actors 
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire hos Giant Bomb 
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire hos Internet Game Database 
(en) Pokémon Pinball: Ruby & Sapphire hos GameFAQs
México Top 100 (2009)

Dette er en liste over ukens topp-én av México Top 100 for året 2009.
México Top 100 (2006)

Dette er en liste over ukens topp-én av México Top 100 for året 2006.
Alt-Archsum-skipet

Alt-Archsum-skipet er et vikingskip av typen knarr som ble funnet ved landsbyen Archsum på den nordfrisiske øya Sylt. Under en utgravning av området rundt landsbyen Archsum på øya fra 1969 til 1973 ble rester etter et skip oppdaget og hentet for ytterligere undersøkelser på Deutsches Schiffahrtsmuseum i Bremerhaven.
Totalt ble det funnet fire skip, og det var mulig å bestemme hvilken skipstype disse var fordi det var biter av spanter.
Skipet var formodentlig en knarr med samme størrelse om det norske Klåstadskipet, med en lengde på 16-22 meter og en bredde på 4,2 til 5,0 meter i bredde. Skipet er datert til å være fra 900-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skepp & Fynd, backup
Egernsund-prammen

Egernsund-prammen ble funnet ved Egernsund i forbindelse med byggingen av en bro mellom Alnor og Egernsund på Sundeved til Sønderborg i øst på Sydjylland, Danmark i 1966. Broen skulle erstatte et meget gammelt fergested over den smale sundet som ledet inn til en innsjø mellom det jyske fastlandet og halvøya Sundeved. Under arbeidet ble rester etter to farkoster oppdaget, en stor stokkebåt fra for ca. 2000 år siden og en stor pram dateres til tidlig middelalder.


== Prammen ==
Prammen som egentlige kan betegnes som en ferjepram, er 7 meter lang, 2 meter bred og 0,5 meter høy med størst dybde i midten. Konstruksjonen av prammen er på fire langsgående planker festet innbyrdes med trenagler gjennom ti bunnstokker i bunnen som er svakt buet med størst dybde midtskips. Den første bordgangen er loddrett som i L-form med de ytterste bunnbordene, men den andre bordgangen er utfallende. Naglene i prammen uten unntak er av tre, og som feste for bordgangene er bunnstokkene forlenget i L-form i den ene enden oppover i tillegg til ni spanter på hver side.
Ferjeprammen har blitt datert til ca. 1180 e.Kr med margin på 100 år på begge sider. En rekonstruksjon av prammen er bygget på Middelaldercentret ved Nykøbing Falster.


== Se også ==
Hedeby 4


== Eksterne lenker ==
Skibene, bildet av en rekonstruksjon
Hedeby 4

Hedeby 4 er en pram som ble funnet og avdekket etter geofysiske undersøkelser ved havneområdet i Hedeby, i Haddebyer Noor i 1997. Vraket er det fjerde som hadde vært funnet ved Hedeby, og deretter blir omtalt som «Wrack IV» eller «Hedeby 4». Det ligger på 2-3 meters dybde under et tykt lag av mudder, og først i 2001 var det mulig for dykkerne å undersøke farkosten etter mudderet var suget vekk. Det viste seg å være en ferjepram av stor størrelse som opprinnelige har vært på ca. 15 meter i lengde og 2,7 meter i bredde som en lang pram av samme type som Egernsund-prammen, men to ganger lengre.


== Prammen ==
Ifølge en dendrokronologisk datering er eiketreet som prammen er bygget av, felt omkring 1184, og hadde den samme konstruksjon som Egernsund-prammen med en svak buet bunn som går langsom oppover mot begge ender med stakk over vannlinjen. Bunnen består av syv planker med bunnstokker som vekselvis går opp på styrbord og babord side til støtte for hudbordene. Bunnstokkene som er forlenget opp i enden, er L-formet. Prammen fra Hedeby har også to bordganger som den mindre slektningen fra Egernsund i nord.
Den hadde vært brukt som en ferjepram i Slesvigs storhetstid som formidler av vareutvekslingen mellom øst og vest etter havnebyen Hedeby hadde blitt avløst av Slesvig på den andre siden av Slien.


== Se også ==
Egernsund-prammen


== Eksterne lenker ==
Nyhedsbrev med tegninger av prammene
Stølsvatnet-prammen

Stølsvatnet-prammen ble funnet i den lokale innsjøen Stølsvatnet i Bjerkreim kommune, Rogaland. Prammen hadde blitt datert med to prøver til ca. 1680 e.Kr, og er 2,99 meter lang, 1,45 meter bred i akterenden og 1,02 meter bred framme.
Prammen fra Stølsvatnet ble funnet ved utløpet av bekken mot sør, sannsynligvis hadde den vært brukt mellom stølen ved vatnet og gårdene lenger nede langs seterveien som ledet oppover til bekken. Ved Stølsvatnet hadde to gårdsanlegg fra jernalderen blitt oppdaget og registrert, i nyere tid har det vært seterdrift i området.
Bunnen som er kravellbygd, er sammensatt av seks langsgående bord med de ytterste på hver side uthogd i en L-form. Skroget deretter er stivet av med fem spant.
Josef Andreas Jungmann

Josef Andreas Jungmann (født 16. november 1889 i Sand in Taufers i Syd-Tirol i daværende Østerrike; død 26. januar 1975 i Innsbruck) var en østerriksk jesuitt, liturgiker og konsilsrådgiver.


== Liv og virke ==
Etter studier i Brixen, Innsbruck, München og Wien ble han presteviet i 1913, og trådte i 1917 inn i jesuittordenen. Fra 1925 foreleste han i pedagogikk, kateketikk og liturgikk ved Leopold-Franzens-Universität Innsbruck. Der ble han i 1930 außerordentlicher professor, i 1934 ordentlicher professor og fra 1956 honorarprofessor i pastoralteologi.
Han støttet den liturgiske bevegelse, tok til orde for lekfolkets mer aktive deltakelse i katolsk liturgi og opplyste liturgihistorien ved sin omfattende historiske forskning. Sælig hans hovedverk Missarum Sollemnia gav viktig innsikt som bidro til å legitimere noen av de nye grep som ble fattet på liturgiens oppråde fra 1950-årene av innen den katolske kirke. 
Fra 1960 var han medlem av den forberedende kommisjon til Annet Vatikankonsil, og fra 1962 medlem for kommisjonen for liturgireformen.


== Verker ==
Die Frohbotschaft und unsere Glaubensverkündigung. Pustet, Regensburg 1936
Die liturgische Feier. Pustet, Regensburg 1939
Christus als Mittelpunkt religiöser Erziehung. Herder, Freiburg i. B. 1939
Gewordene Liturgie. Rauch, Innsbruck 1941
Die Eucharistie. Herder, Wien 1946
Missarum Sollemnia. Eine genetische Erklärung der römischen Messe. 2 Bände. 1. Aufl. Wien 1948; 5. Aufl. Nova & Vetera, Bonn 1962, ISBN 3-936741-13-1
Liturgie der christlichen Frühzeit bis auf Gregor den Grossen. Univ., Freiburg/Schweiz 1967


== Referanser ==


== Litteratur ==
Balthasar Fischer og Hans Bernhard Meyer (utg.): J. A. Jungmann. Ein Leben für Liturgie und Kerygma. Tyrolia, Innsbruck u. a. 1975, ISBN 3-7022-1234-5


== Eksterne lenker ==
(de) «Josef Andreas Jungmann» i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL).
Kurzbiografie der Universität Innsbruck
(de) Verk av og om Josef Andreas Jungmann i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Johann Valentin Görner

Johann Valentin Görner (1702–1762) var en tysk barokk-komponist.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Johann Valentin Görner i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Teksten på sangen Erwache, Friederike
Louis Bouyer

Louis Bouyer (født 17. februar 1913 i Paris, død 22. oktober 2004 samme sted) var en fransk luthersk prest som konverterte til katolisismen i 1939. Han ble en viktig katolsk teolog, og hans verker fikk innflytelse under Annet Vatikankonsil. 
Han er særig kjent for sine bøker om kristen spiritualitet og dens historie.  Han var også en av grunnleggerne av det internasjonale tidsskrift Communio. Han ble valgt av pave Paul VI som del av den gruppe som skulle få i gang Den internasjonale teologiske kommisjon i 1969.     


== Verker ==
Liturgical Piety (1955)
The Spirit and Forms of Protestantism (1956)
Newman: His Life and Spirituality (1960 eller før)
Introduction to Spirituality (1961)
The Word, Church  and Sacraments In Protestantism and Catholicism (1961)
Liturgy and Architecture (1967)
The Spirituality of the New Testament and the Fathers (History of Christian Spirituality; v. 1) (1982)
The Spirituality of the Middle Ages (History of Christian Spirituality; v. 2)  (1982)
Eucharist: Theology and Spirituality of the Eucharistic Prayer (1989)


== Referanser ==


== Kilder ==
Bouyer's biography at ignatiusinsight.com
Analysis of Bouyer's writing "La Décomposition du Catholicisme" on traditioninaction.org
Jean-Pierre Guignon

Jean-Pierre Guignon (1702–1774) var en fransk fiolinist og komponist av italiensk opprinnelse.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Jean-Pierre Guignon i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Jean-Pierre Guignon i International Music Score Library Project
Klemetsallmenningen

Klemetsallmenningen eller Clemensalmenningen (dansk) er en av Middelalderbyen Oslos allmenninger. Allmenningene gikk på tvers av byen, mens stretene gikk på langs. Klemetsallmenningen løp mellom Bjørvikshavna i vest og Alnaelva i øst. Østre delen er bevart i Kanslergata.  Vestre del av Klemetsallmenningen er ikke markert i terrenget i dag, men det foreligger planer for å reetablere den vestre delen av Klemetsallmenningen som turvei der det lar seg gjøre.

Clemensallmenningen forløp er identifisert ved flere arkeologiske utgravninger. Innenfor planområdet er dette påtruffet av Gerhard Fischer i 1926 nærmest sjøen, Johan Meyer i 1892 og Peter Blix i 1877-78 i Smålensbanens trasé. Disse tegningene er satt sammen av Gerhard Fischer (Fischer 1950). Gateforløpet er ikke helt rett. Det går ikke parallelt med Bispeallmenningen, men kommer nærmere denne ned mot sjøen. 

 
Klemetsallmenningen hadde navn fra Klemetskirka som lå like sørvest for krysset Klemetsallmenningen – Østre strete. Det var rundt dette veikrysset Oslo ifølge arkeologer oppnådde bystruktur rundt år 1000. Østre strete regnes i mange sammenhenger som Oslo bys første innfartsvei, mens Klemetsallmenningen var byens første bygate. Lenger vest krysset Klemetsallmenningen over Vestre strete som har blitt etablert noe senere.
I øst, over Alnaelva, ble Geitabru reist på et relativt tidlig tidspunkt. Brua er kjent blant annet fra sagalitteraturen. Geitabru knyttet Klemetsallmenningen sammen med veifaret over lykkjun og oppover Ekebergskrenten, nedre del av dagens Ekebergveien (se Middelalderens kongevei over Ekeberg.
Den andre av Middelalderbyens allmenninger som navnet er kjent på i dag, er Biskopsallmenningen. Biskopsallmenningen lå like nord for Klemetsallmenningen.


== Skrivemåte i Diplomatarium Norvegicum (DN) ==
Klemedz almæinningenom (DN Oslo, 1364)
Klemetzst almænninginum (DN Oslo, 1367)
Clemezss almenninginom (DN Oslo, 1389)
Klemetz almenningenom (DN Oslo, 1409)
Clemetz almenningen (DN Oslo, 1455)


== Skrivemåte i Biskop Eysteins jordebog fra ca. 1390 ==
Klemets-almenningrinn


== Referanser ==
Christoph Graupner

Christoph Graupner (1683–1760) var en barokk-komponist.

Graupner skrev rundt 2000 verk: 1418 kirkekantater, 24 verdslige kantater, 113 symfonier, 44 konserter for en til fire instrumenter, 80 suiter, 36 kammersonater og klavermusikk, og åtte operaer. Det meste av dette er bevart.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Christoph Graupner i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Christoph-Graupner-Gesellschaft e.V.
(en) Fritt tilgjengelige noter av Christoph Graupner i International Music Score Library Project


== Referanser ==
Anarthriaceae

Anarthriaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 8 arter fordelt på bare én slekt – Anarthria. Enkelte taksonomer vil mene at slektene Hopkinsia og Lyginia er selvstendige, men dette anerkjennes ikke allment. Det er etterhvert vanligere å regne dem som egne slekter i familien Restionaceae blant Poales. 
Artene vokser kun i sørvestlige Australia.


== Arter ==
Anarthria
Anarthria humilis
Anarthria polyphylla
Anarthria prolifera
Anarthria scabra
Slekt Hopkinsia – regnes oftest som en slekt i familien Restionaceae
Hopkinsia adscendens
Hopkinsia anoectocolea
Slekt Lyginia – regnes oftest som en slekt i familien Restionaceae
Lyginia barbata
Lyginia imberbis


== Eksterne lenker ==
(en) Anarthriaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Anarthriaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anarthriaceae hos Artsdatabanken 
(en) Anarthriaceae hos Fossilworks 
(en) Anarthriaceae hos ITIS 
(en) Anarthriaceae hos NCBI 
(en) Anarthriaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Anarthriaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Anarthriaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anarthriaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Anarthriaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Centrolepidaceae

Centrolepidaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 46 arter fordelt på bare 3 slekter, de langt fleste artene i slekten Centrolepis. De vokser i Sørøst-Asia og Australia med New Zealand, samt med én art i Sør-Amerika. APWEbsite anerkjenner ikke familien, men regner dem til underfamilien Centrolepidoideae i Restionaceae.


== Slekter og arter ==
Aphelia – 6 arter
Aphelia brizula – sørvestlige Australia
Aphelia cyperoides – sørvestlige Australia
Aphelia drummondii = syn. Brizula drummondii - Australia
Aphelia gracilis = syn. Aphelia gunnii = syn. Brizula gracilis - sørvestlige Australia
Aphelia nutans – Australia
Aphelia pumilio = syn. Brizula pumilio - sørvestlige Australia
Brizula = syn. Aphelia
Centrolepis – 30 arter
Centrolepis alepyroides
Centrolepis aristata
Centrolepis asiatica
Centrolepis banksii
Centrolepis caespitosa
Centrolepis cambodiana
Centrolepis cephaloformis
Centrolepis ciliata
Centrolepis curta
Centrolepis drummondiana
Centrolepis eremica
Centrolepis exserta
Centrolepis fascicularis
Centrolepis glabra
Centrolepis hainanensis
Centrolepis humillima
Centrolepis inconspicua
Centrolepis miboroides
Centrolepis minima
Centrolepis monogyna
Centrolepis muscoides
Centrolepis mutica
Centrolepis pallida
Centrolepis pedderensis
Centrolepis phillippinensis
Centrolepis pilosa
Centrolepis polygyna
Centrolepis strigosa
Gaimardia – 10 arter
Gaimardia amblyphylla – Tasmania
Gaimardia australis
Gaimardia boliviana – Sør-Amerika
Gaimardia ciliata
Gaimardia fitzgeraldi
Gaimardia fitzgeraldii – Tasmania
Gaimardia minima
Gaimardia pallida
Gaimardia pusilla
Gaimardia setacea – Tasmania, New Zealand, Ny-Guinea
Pseudalepyrum = syn. Centrolepis


== Kilder ==
«Restionaceae». APWEbsite. Besøkt 7. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Centrolepidaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Centrolepidaceae hos Artsdatabanken 
(en) Centrolepidaceae hos Fossilworks 
(en) Centrolepidaceae hos ITIS 
(en) Centrolepidaceae hos NCBI 
(en) Centrolepidaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Centrolepidaceae hos Tropicos 
Centrolepidaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Australian Flora ' – D. A. Cooke: «A FLORA TREATMENT OF AUSTRALIAN CENTROLEPIDACEAE».
Ecdeiocoleaceae

Ecdeiocoleaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter tre arter fordelt på to slekter. De vokser i sørvestlige Australia.


== Kilder ==
«Ecdeiocoleaceae». APWEbsite. Besøkt 7. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Ecdeiocoleaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Ecdeiocoleaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Ecdeiocoleaceae hos Artsdatabanken 
(en) Ecdeiocoleaceae hos Fossilworks 
(en) Ecdeiocoleaceae hos ITIS 
(en) Ecdeiocoleaceae hos NCBI 
(en) Ecdeiocoleaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Ecdeiocoleaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Ecdeiocoleaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ecdeiocoleaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Ecdeiocoleaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
NCBI Taxonomy Browser - Ecdeiocoleaceae.
Eriocaulaceae

Eriocaulaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 1150–1200 arter fordelt på 10 slekter. De fleste artene vokser i tropene, spesielt i Guyanahøylandet og sørøstre Brasil i Sør-Amerika. Noen vokser i kaldere strøk, som Canada og Russlands fjerne østen. En nordamerikansk art, Eriocaulon aquaticum, har klart å krysse Atlanterhavet på naturlig vis og har etablert seg vest i Irland og Skottland.


== Slekter og utvalgte arter ==
Blastocaulon
Eriocaulon
Eriocaulon angustulum – Kina, Asia
Eriocaulon aquaticum – USA, Irland, Skottland
Eriocaulon decangulare – USA, Mexico, Nicaragua
Eriocaulon ermeiense – Kina
Eriocaulon leianthum – Kina, Asia
Eriocaulon microcephalum – California, Latin-Amerika
Eriocaulon nepalense – Kina, Asia
Eriocaulon parkeri – nordøstlige USA
Eriocaulon ravenelii – Florida, South Carolina
Eriocaulon robustius – Kina, Asia
Eriocaulon taishanense – Kina
Eriocaulon truncatum – Kina, Asia
Lachnocaulon
Leiothrix
Mesanthemum
Paepalanthus
Paepalanthus bromelioides – Brasil
Philodice
Rondonanthus
Syngonanthus
Syngonanthus yacuambensis – Ecuador
Syngonanthus chrysanthus – Brasil
Tonina


== Kilder ==
«Eriocaulaceae». APWEbsite. Besøkt 6. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Eriocaulaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Eriocaulaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Eriocaulaceae hos Artsdatabanken 
(en) Eriocaulaceae hos Fossilworks 
(en) Eriocaulaceae hos ITIS 
(en) Eriocaulaceae hos NCBI 
(en) Eriocaulaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Eriocaulaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Eriocaulaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Eriocaulaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Eriocaulaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Aarne Vinkel

Aarne Vinkel (født 25. februar 1918, død 11. juni 2006) var en estisk litteraturhistoriker. 
Han tok universitetseksamen i 1946, doktorgrad i 1954 på en avhandling om Juhan Liiv, og var fra 1954 til 1982 tilknyttet Estlands litteraturmuseum. Foruten Liiv har han også skrevet bøker om August Mälk og Martin Körber. 
Han var medlem av den estiske forfatterforeningen fra 1958, og mottok Estlands kulturfonds litteraturpris i 1996. Vinkel var innehaver av Den hvite stjernes orden.


== Referanser ==
Flagellariaceae

Flagellariaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 4  arter fordelt på én slekt – Flagellaria. De vokser i tropene i Sørøst-Asia og Australia.


== Arter ==
Flagellaria indica – Kina, Asia, nordvestlige Australia
Flagellaria neocaledonica
Flagellaria malayana


== Eksterne lenker ==
(en) Flagellariaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Flagellariaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Flagellariaceae hos Artsdatabanken 
(en) Flagellariaceae hos Fossilworks 
(en) Flagellariaceae hos ITIS 
(en) Flagellariaceae hos NCBI 
(en) Flagellariaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Flagellariaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Flagellariaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Flagellariaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Flagellariaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Joinvilleaceae

Joinvilleaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter 3-4 arter fordelt på bare én slekt – Joinvillea. De vokser kun i det sørøstlige Asia og på øyene i Stillehavet østover til Hawaii.


== Arter ==
Joinvillea
Joinvillea ascendens
Joinvillea ascendens subsp. ascendens
Joinvillea gaudichaudiana
Joinvillea plicata


== Kilder ==
«Joinvilleaceae». APWEbsite. Besøkt 5. desember 2014. 


== Eksterne lenker ==
(en) Joinvilleaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Joinvilleaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Joinvilleaceae hos Artsdatabanken 
(en) Joinvilleaceae hos Fossilworks 
(en) Joinvilleaceae hos ITIS 
(en) Joinvilleaceae hos NCBI 
(en) Joinvilleaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Joinvilleaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Joinvilleaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Joinvilleaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Joinvilleaceae – beskrivelse i: L. Watson & M.J. Dallwitz (1992–). «The families of flowering plants – descriptions, illustrations, identification, information retrieval».
Johann Friedrich Fasch

Johann Friedrich Fasch (1688–1758) var en betydelig tysk barokkomponist.


== Liv og virke ==
Fasch var det første barnet til skoledirektør Friedrich Georg Fasch og Sophie Wegerig. Etter farens død i år 1700 bodde Fasch hos morens bror, presten Gottfried Wegerig i Teuchern. Antakelig ble han her kjent med operakomponisten Reinhard Keiser. Som gutt var Fasch sanger i Weißenfels og ved Leipzigs Thomasskole under thomaskantor Johann Kuhnau.
I 1711 og 1712 skrev Fasch operaer for Opernhaus vorm Salztor i Naumburg, og begav seg i 1714 til Darmstadt for å studere komposisjon med Christoph Graupner og Gottfried Grünewald. Fra 1715 til 1719 var han kammerskriver i Gera, fra 1718 til 1721 organist i Greiz. Deretter ble han utnevnt til kapellmester hos grev Morzin i Praha, og til slutt ble han i 1722 hoffkapellmester i Zerbst. Hans sønn Carl Friedrich Christian Fasch ble født her den 18. november 1736.
Johann Friedrich Fasch regnes som en betydelig tysk komponist av instrumentalmusikk fra Bachs tid, og Johann Sebastian Bach satte ham svært høyt.


== Verk i utvalg ==


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Moritz Fürstenau: «Fasch, Johann Friedrich». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, s. 576.
(de) Alfons Ott: «Fasch, Johann Friedrich.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 5, Duncker & Humblot, Berlin 1961, ISBN 3-428-00186-9, s. 26 f. (digitalisering).


== Litteratur ==
Guido Bimberg: Fasch und die Musik im Europa des 18. Jahrhunderts. Böhlau, Weimar 1995, ISBN 3-412-10393-4
Gottfried Küntzel: Die Instrumentalkonzerte von Johann Friedrich Fasch. Diss. Univ. Frankfurt a.M. 1965
Rüdiger Pfeiffer: Johann Friedrich Fasch: 1688–1758, Leben und Werk. Noetzel, Wilhelmshaven 1994, ISBN 3-7959-0613-X


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Johann Friedrich Fasch i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Startside for Internationale Fasch-Gesellschaft