jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
John Liu Dinghan

John Liu Dinghan (født i 1917 i Kina, døde 20. desember 2007 i Cangzhou) var en katolsk biskop i bispedømmet Cangzhou (kurienavn: Xianxian) i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han kom ikke fra noen katolsk familie, men lot seg døpe i 1933 mens han gikk på videregående skole. I 1937 begynte han studier ved jesuittenes industri- og handelsuniversitet i Tianjin og trådte inn i jesuittordenen to år etter. 


=== Prest ===
I 1947 studerte han teologi i Shanghai og ble presteviet i 1950. Fire år etter ble han utnevnt til ordenens superior for det nordlige Kina. 
Mellom 1955 og 1979 var han fengslet for sin tros skyld i tre perioder og gjennomgikk i tyve år reform ved arbeid, under kulturrevolusjonen blant annet som svinerøkter.De det fra ca. 1980 ble mulig å gjenopplive religiøs virksomhet i Kina ble han bispedømmeadministrator av Cangzhou. 


=== Biskop ===
Han var blant de biskoper som ble bispeviet uten pavelig mandat i Folkerepublikken Kina etter 1979. Den i Romas øyne illegitime, men gyldige, bispevielsen, ble foretatt 10. oktober 1982 med den selv kinavalgte/ordinerte «patriotiske» biskop Joseph Zong Huaide av Jinan som hovedkonsekrator. 
Han var samtidig rektor for provinsen Hebeis presteseminar i Shijiazhuang fra 1986 og til 2003. 
Han fikk anledning til å besøke Manila i 1992 for legeundersøkelser, og ordinerte deretter i 1993 en koadjutorbiskop, Peter Hou Jingwen, som overtok som ordinarius da han selv lot seg pensjonere i 1998. Biskop Hou omkom i en bilulykke kort etter, den 23. oktober 1999. Dermed måtte biskop Liu midlertidig trå til igjen som ordinarius, da i en alder av 82 år. Da biskop Joseph Li Liangui ble ordinert i 2000, kunne han igjen gå tilbake til pensjonisttilværelsen, selv om han i navnet fortsatte som rektor i Shijiazhuang-seminaret noen år til.
Han døde av kreft 20. desember 2007 i Cangzhou.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) *1958
Biskop John Liu Dinghan (1917-2007) *1982


== Referanser ==
Ingolf Johannesen

Ingolf Johannesen (født 9. september 1915 i Tananger, død 13. juni 1998 i Tananger, Sola kommune) var en norsk motstandsmann og medlem av Shetlandsgjengen. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.Johannesen flyktet til  Storbritannia 11. september 1941 med skøyta «Sjøleik», sammen med 17 andre menn og en kvinne. Etter et kort opphold ved Royal Patriotic School, ble flyktningene fra «Sjøleik» spredt for alle vinder. Johannesen dro med eieren av «Sjøleik» tilbake til Skottland hvor de drev fiske med «Sjøleik».
Etter et år som fisker ble han med i Shetlandsgjengen, som fast mannskap ombord på «Hitra». Johannesen seilte i hemmelige oppdrag mellom Norge og Shetland, og fraktet soldater, etterretningsagenter, flyktninger og militære forsyninger over Nordsjøen. I vintersesongene 1943–44 og 1944–45 gjennomførte Johannesen 40 turer med «Hitra». Han var blant dem som hadde flest turer til det okkuperte Norge.
I statsråd 2. august 1946 ble utskrevet dekksmann Johannesen tildelt Krigskorset med sverd «For fremrakende [sic] innsats under utførelsen av særoppdrag».Johannesen ligger begravd på Tananger kirkegård.


== Referanser ==
Bergurtemåler

Bergurtemåler (Scopula incanata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den finnes nord til Møre og Romsdal i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 25 – 28 mm), slank, lysgrå måler. Vingene er lysgrå med spredte, mørkere skjell, med fire, ofte noe utydelige, litt mørkere grå eller brunlige tverrbånd. Midt i hver vinge er det en liten, svart flekk kantet med hvitt. Larven er lang og tynn, naken, grå med svarte og hvite flekker.


== Levevis ==
Denne artens larver kan gå på ulike planter, blant andre tungras og rogn. Man kan finne de voksne målerne i juli.


== Utbredelse ==
Arten finnes i hele Europa, bortsett fra Island, Storbritannia, Irland og Nederland. I Norge er den funnet over hele Sør-Norge nord til Møre og Romsdal.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) bergurtemåler i Encyclopedia of Life 
(en) bergurtemåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bergurtemåler hos Artsdatabanken 
(sv) bergurtemåler hos Dyntaxa 
(en) bergurtemåler hos Fauna Europaea 
(en) bergurtemåler hos NCBI 
(en) Kategori:Scopula incanata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Evros (prefektur)

Evros (gresk Έβρος, Évros) var det nordligste prefekturet i Hellas og lå i periferien Øst-Makedonia og Thrakia. I forbindelse med en administrativ reform i 2010 ble Hellas' prefekturer avviklet og erstattet av periferienheter. Hovedstaden i prefekturet var Alexandroupoli. Det lå øst og nordøst i den greske delen av Thrakia og grenset til Tyrkia ved elven Evros. Evros grenser til Bulgaria i nord og nordvest. Rodopi prefektur ligger i vest. 
Navnet på prefekturet kommer fra elven Evros (Maritsa), som ser ut til å ha vært et thrakisk hydronym. 


== Kommuner ==


== Geografi ==
Evros er et av de største prefekturene i Hellas og det største i Thrakia og dekker 45 % av Vest-Thrakia, en av tre regioner i Nord-Hellas (de to andre er Makedonia og Thessalia). Det er omtrent 150 km langt fra nord til sør, og 70-100 km bredt. Prefekturet inkluderer også øyen Samothraki. En annen elv i Evros er Arda.
Rodopifjellene ligger i vest og sørvest og åsene før fjellene i sentrale og nordlige områder. En slette og jordbruksområder ligger i Evrosdalen i øst, mens Egeerhavet ligger i sør.


== Klima ==
Området har hovedsakelig middelhavsklima i sørlige og sentrale områder. I nordlige og høyereliggende områder er klimaet mer kontinentalt.


== Historie ==
Området ble styrt av thrakere fram til det ble annektert av Kongeriket Makedonia. Det makedonske styret varte fram til revolusjonen i rundt 310 f.Kr., da det ble en del av Selevkidriket, som ble fram til om lag år 90 f.Kr. Det ble så en del av Romerriket og provinsen Thrate fram til år 395, da det ble en del av Østromerriket fram til 1400-tallet. Goterne invaderte området og kort tid etter ble det invadert av slavere. Det ble så en del av Det osmanske riket. Området klarte ikke å løsrive seg fra tyrkerne under den greske selvstendighetskrigen. Det moderne prefekturet ble invadert av Bulgaria under balkankrigene og annektert av landet. Området ble først en del av Hellas etter den første verdenskrigen, i 1920. Under den gresk-tyrkiske krigen 1919-1922 flyktet mange grekere til området fra tyrkiske område i Lilleasia. Etter den andre verdenskrigen og den greske borgerkrigen måtte store deler av prefekturet bygget opp igjen. Økonomien bedret seg, men mange innbyggere flyttet til større byer i Hellas og utenlands i årene som fulgte. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Prefectures of Greece www.geogreece.gr
Brian Toney

Brian Toney
(født 2. mars 1951) er en engelskfødt danser, siden 1970-tallet bosatt i Norge.
Han er utdannet ved Rambert School of Ballet i London, med videre studier i hjemlandet såvel som i Østerrike og Estland. I 1979 ble han tilsatt ved Nasjonalballetten som danser og instruktør, og fra 1998 som pedagog og
repetitør.  I 2008 ble han ansatt ved Norsk ballettinstitutt på Lillestrøm.
Av hans aller tidligste her til lands var en sterkt tegnet Ass. Brack i Kari Blakstads versjon av Hedda Gabler ved Den Norske Opera i 1978. 
Videre kan nevnes Toney som en av hundene i Glen Tetleys Stormen (1980),
piggsvinet Ludvig (figur) i Flåklypaballetten (1983), bestefaren i Peter og ulven (1984), i Hamlet (1984), stemoren i Askepott (1985), moren Simone i La fille mal gardee (1987), Judas i Ivo Cramérs Jesu liv (1988). 
Han har også koreografert litt frilans, som for Eldbjørgs Ballettskole i Moss, blant annet Tornerose (2007), Coppelia (1999 og 2010), Askepott (2003) og Nøtteknekkeren (2005).


== Premier ==
Dansekritikerprisen 1987 for tolkningen av moren Simone i La fille mal gardee


== Referanser ==
Pruting

Pruting (prute, fra lavtysk proten, «sludre»; opphavlig trolig «trette, kjekle») er prosessen for å få enighet om prisavslag på en handelsvare i en forenklet forhandling, gjerne muntlig mellom to individer henholdsvis selger og kjøper. 
Noen steder i verden er pruting utstrakt, og til tider forventet / ritualisert, mens andre steder viker pruting for på forhånd bestemte priser. Pruting anses som regel som mer akseptabelt hvis forhandlingen gjelder større beløp. Pruting er mindre vanlig når det gjelder småbeløp for vanlige forbruksvarer som selges av flere nær hverandre (da kan man «prute med føttene» ved å gå til nestemann med et tilbud som har bedre tilpasset kvalitet og pris for behovet).
Kunnskap om gjeldende prisnivå i markedet og motpartens iver om å få til handelen gir en fordel; turister overbelastes ofte av lokale selgere, og det er nesten alltid mange lyttere under en pruteøvelse for nettopp å få informasjon som skal være nyttig i neste omgang når lytteren skal prute selv. I nordafrikanske kamelbasarer skjuler partene utvekslende prisforslag ved å ha hendene i en pose og kommunisere beløp med fingertelling‎. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Hur man prutar och sparar flera tusen» Arkivert 2. februar 2017 hos Wayback Machine., Easycredit.se
Marko Baacke

Marko Baacke (født 10. februar 1980 i Friedrichroda) er en tidligere tysk kombinertløper.
I løpet av karrieren oppnådde Baacke flere sterke resultater. Høydepunktet var utvilsomt gullmedaljen i sprinten fra VM 2001 i Lahtis, der han tok gull foran finske Samppa Lajunen og landsmannen Ronny Ackermann. Etter et stygt fall under trening 20. november 2001, måtte han fjerne den ene nyren og milten, og greide ikke å komme tilbake på sitt tidligere nivå. Han la opp som aktiv idrettsutøver i september 2004. I dag arbeider han som trener.


== Største meritter ==
2001 Verdensmester i sprint under VM i Lahtis
2001 Nr. 5 sammenlagt i sprintdelen av verdenscupen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Marko Baacke – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Marko Baacke – FIS (kombinert) 
Marko Baackes hjemmeside
Polarurtemåler

Polarurtemåler (Scopula frigidaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er bare funnet i Øst-Finnmark i Norge.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (vingespenn 18 – 26 mm), slank, vanligvis grå-gul måler. Den kan også være blekere, nesten hvit. Vingene har spredte, mørkere skjell og fire, mer eller mindre tydelige, brunlige tverrbånd. Larven er lang og tynn, naken, rødaktig grå ved to brune lengdestriper langs ryggen.


== Levevis ==
Arten kan finnes i skog, kratt og buskmark. Larvens næringsplante ute i naturen er ikke med sikkerhet kjent men blåbær (Vaccinium myrtillus) er en sannsynlig kandidat. De voksne målerne flyr i juni – august.


== Utbredelse ==
Arten er holarktisk og har hovedtyngden av sin utbredelse i Nord-Amerika og det nordlige Asia. I Europa er den bare kjent fra Norge, Finland og Nordvest-Russland. Alle kjente norske funn er fra Sør-Varanger kommune.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) polarurtemåler i Encyclopedia of Life 
(en) polarurtemåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) polarurtemåler hos Artsdatabanken 
(sv) polarurtemåler hos Dyntaxa 
(en) polarurtemåler hos Fauna Europaea 
(en) polarurtemåler hos ITIS 
(en) polarurtemåler hos NCBI 
(en) Kategori:Scopula frigidaria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Scopula frigidaria – detaljert informasjon på Wikispecies 
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Bilde av voksne målere (amerikanske eksemplarer)
Maritsa

Maritsa (av bulgarsk Марица og tyrkisk Meriç) eller Evros (av gresk Εβρος, romanisert som Hebrus), er den lengste elven som bare renner innenfor Balkan, med en lengde på 525 km.

Elva, som har sitt utspring i Rilafjellene vest i Bulgaria, renner sørøstover over Den trakiske sletten mellom Balkanfjellene og Rodopifjellene, forbi Plovdiv til Edirne i Tyrkia. Maritsa/Evros renner blant annet gjennom Pazardzjik, Plovdiv, Dimitrovgrad og Svilengrad i Bulgaria, Edirne i Tyrkia og Kastanies, Pythio, Didymoteicho og Lavara i Hellas. Blant sideelvene finner man Tundzja og Arda. Den nedre delen av elven danner grensen mellom Bulgaria og Hellas, og det meste av grensen mellom Hellas og Tyrkia. Elva er ikke farbar for båttrafikk, men blir brukt til strømproduksjon og vanning. En liten del av den nordlige bredden av elven ligger helt inne i Tyrkia, og området ble gitt til Tyrkia for at den store byen Edirne skulle slippe å ha Hellas på den andre siden av elven. Resten av elven danner riksgrense mellom Tyrkia og Hellas. 
Nær Enez danner elva et delta og munner ut i Egeerhavet, der ramsarområdet Evros-delta nasjonalpark, som omfatter 9 267 ha, regnes til de viktigste våtmarksområdene for overvintring av trekkfugler i hele Europa. 
Kraftig regn og snøsmelting førte både i 2005 og 2006 til alvorlige flommer. Årsakene til dette var blant annet at flere av dikene rundt elven brøt sammen, og vannet strømmet 5-10 km bort fra det vanlige elveløpet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maritsa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Liste over ordførere i Kviteseid

Liste over ordførere i Kviteseid viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Kviteseid kommune i Telemark fra innføringen av formannskapslovene i 1837.
Kosåni

Kosåni (også skrevet Kosåna) er et vassdrag som strekker seg mellom Egså i Åseral kommune og Bjelland i Lindesnes kommune, hvor den renner ut i Mandalselva. Fra starten ved utløpet av Egsåvatnet i Åseral er flere vann inkludert i vassdraget: Gunnarsvatnet og Bjørndalsvatnet i Evje og Hornnes kommune, deretter følger Kosvatn, og nedenfor dette ligger Hattefossen, hvor det tidligere var sagbruk. Bord og plank fra sagbruket ble kjørt med hest til jernbanestasjonen på Moisund på Setesdalsbanen. Etter Kosvatn følger Øyvatnet før vassdraget kaster seg ut i Myglefossen og ned i Myglevatn. Nede i Bjelland ligger Tveitevatnet og fra dette går Kosåni i svære fossestryk ned mot Foss i Bjelland.
Kosåni er ikke regulert. Vassdraget ble i 2005 vernet mot kraftutbygging gjennom Supplering av Verneplan for vassdrag.


== Referanser ==


== Kilder ==
Sigurd Haugsgjerd: Bjørndalsvatnet islagt- Setesdølen tirsdag 16. desember 2008 side 8
Afrotropis

Afrotropis (også kalt den afrotropiske faunaregion, den afrotropiske økosone eller den etiopiske region) er en økosone som omfatter Afrika sør for Sahara samt de sørlige delene av Arabia. Sonen omfatter store arealer av varme, tørre savanner og halvørkener, men også tropisk regnskog og fjellområder. Regionen grenser mot den palearktiske sone i nord. Unike underområder er Cape floraregion i det sørligste Afrika, og Madagaskar. Regionen er særlig kjent for sitt store mangfold av store pattedyr på savannene.


== Karakteristiske pattedyr ==

Regionen har et stort mangfold av store pattedyr, særlig i gruppen slirehornede dyr (antiloper). Karakteristiske grupper for regionen i dag er flodhester (Hippopotamidae), jordsvin (Tubulidentata, med bare en art), klippegrevlinger (Hyracoidea), springspissmus (Macroscelidea), gullmoldvarper (Chrysochloridae), børstepinnsvin (Tenrecidae) og sjiraffer (Giraffidae). Hyener (Hyaenidae) er også karakteristiske for Afrotropis, men en art finnes også i Asia. Flere av disse gruppene har tidligere hatt en videre utbredelse, men lever i dag bare igjen i Afrotropis.
Velkjente, karakteristiske arter som er vidt utbredte i regionen er blant andre afrikansk elefant (Loxodonta africana), afrikabøffel (Syncerus caffer), gnu (Connochaetes taurinus) og serval (Felis serval). Løve (Panthera leo) og gepard (Acinonyx jubatus) finnes i dag nesten utelukkende i den afrotropiske regionen, men har tidligere hatt mye videre utbredelser.


== Karakteristiske fugler ==
Selv om den afrotropiske regionen har et stort mangfold av fuglearter, er det få grupper som er unike for denne regionen. En av årsakene til at fuglefaunaen ligner mye på den i den palearktiske sone og Orientalis er det store innslaget av trekkfugler som vandrer mellom de ulike regionene. En unik art for Afrotropis er strutsen (Struthio camelus), som ikke har noen nålevende, nære slektninger. Andre unike fuglegrupper er musfugler (Coliiformes), turakoer (Musophagidae), spettehærfugler (Leptosomatidae) og hjelmvarslere (Prionopidae).  Asitier (Philepittidae) og vangaer (Vangidae) finnes bare på Madagaskar.


== Virvelløse dyr ==
Den Afrotropiske region har relativt få unike grupper, men den nyoppdagede insektordenen Mantophasmatodea ser ut til å være rent afrotropisk i dag, selv om man kjenner fossiler fra andre områder. Store deler av den afrotropiske region er tørre områder der grupper som termitter, valseedderkopper og skorpioner er ganske fremtredende. På grunn av de store mengdene med ville hovdyr har regionen også et stort mangfold av gjødselbiller skarabider (Scarabaeidae). Av sommerfugler er de store, kraftige artene i gruppen Charaxini et karakteristisk innslag, men de finnes også i Sør-Europa og Asia.


== Referanser ==
Raufoss Ammunisjonsfabrikker

Raufoss Ammunisjonsfabrikker (RA) var en statseid industribedrift opprettet 11. januar 1896 på Raufoss for å produsere ammunisjon. Det første navnet på bedriften var Rødfos Patronfabrik og Krudtverk, endret i 1909 til Raufoss Patronfabrik.Etter første verdenskrig ble produktspekteret utvidet med bl.a. kulelagere (1921–1929). Raufoss Ammunisjonsfabrikker eksporterte sine produkter blant annet til Bolivia. Da Bolivia var part i Chacokrigen 1932–35 ble RAs eksport tatt opp av Storbritannia i Folkeforbundet i 1934. Stortinget vedtok begrensninger i eksporten i 1935: Det ble forbudt å eksportere krigsmateriell til land i krig eller borgerkrig med mindre det var en forsvarskrig godkjent av Folkeforbundet.I 1947 ble det vedtatt en lov for de militære bedriftene Raufoss Ammunisjonsfabrikker, Kongsberg Våpenfabrikk og Horten Hovedverft. Bedriftene ble fristilt fra statsforvaltningen som selvstendige industriselskaper. Etter andre verdenskrig var Raufoss Ammunisjonsfabrikkers produksjonsutstyr nedkjørt, og det ble brukt store midler både fra norsk og amerikansk side for å sette den i stand. Gjennom det amerikanske programmet Additional Military Production (AMP) fikk Raufoss Ammunisjonsfabrikker 28,5 millioner kroner i støtte.I 1958 eksporterte RA til Cuba. Ammunisjonssalget skjedde i strid med stortingsvedtaket fra 1935 og førte til et politisk etterspill, kjent som Cuba-saken. 
På 1960-tallet ble det satt igang produksjon av bildeler til Volvo, først aluminiumsstøtfangere og etterhvert andre komponenter. Raufossmopeden, og byggfasader av aluminium var andre satsinger. I 1968 ble Raufoss Ammunisjonsfabrikker omdannet til aksjeselskap, fortsatt heleid av Staten.  I 1990 ble selskapet Raufoss AS (som det da het) børsnotert. 
I 1995 ble bedriften delt. Raufoss Automotive produserte for bilindustrien. Norsk Hydro fikk kjøpt 40 % av aksjene ved oppstart og de resterende 60 % 1. april 1997. Forsvarsproduksjonen fortsatte under navnet Nammo AS med 45 % statlig eierskap, i samarbeid med den finske bedriften Patria Land & Armament Oy og det svenske konsernet Celsius AB.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peder Wahl, Politisk ammunisjon : En analyse av Cuba-saken 1958-1960 Politisk ammunisjon : En analyse av Cuba-saken 1958-1960, Masteroppgave i historie ved Universitetet i Bergen, 2011
Olav Wicken (1987). Norske våpen til Natos forsvar. Oslo. 


== Eksterne lenker ==
Raufoss Industripark, historie Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.
Torin Koos

Torin Koos (født 19. juli 1980 i Minneapolis) er en amerikansk langrennsløper.
I 2000 ble han nummer fem på sprinten under junior-VM i Štrbské Pleso. I denne øvelsen startet han ogsåunder VM 2001 i Lahtis.
I desember debuterte han i verdenscupen i italienske Cogne og ble nummer 70 på sprinten. Sesongens høydepunkt ble deltakelsen under OL 2002 i Salt Lake City. På sprintdistansen i Soldier Hollow ble han nr. 35.
Det tok tre år før han plasserte seg blant de 10 beste i et verdenscuprenn. Det skjedde i desember 2005, da han deltok i lagsprint sammen med Andrew Newell i Canmore. Han oppnådde sin første pallplass i 2007, da han ble nummer tre på sprinten i Otepää. Dette er også hans hittil beste plassering (per desember 2008).
Hans hittil beste VM-resultat er en 14.-plass i lagsprinten under VM 2005 i Oberstdorf og en 15.-plass på samme distanse to år senere i Sapporo. Begge gangene gikk han sammen med Andrew Newell. Under OL 2006 i Torino deltok han igjen på sprinten, der han ble nr. 36.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Torin Koos – Olympedia 
(en) Torin Koos – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Torin Koos – FIS (langrenn)
Vinternettene

Vinternettene (også kalt høstblot, vinterdag og vinternatt) refererer til det blotet (en hedensk offerfest) som folk i norrøn tid holdt 28 dager (fire syvdagersuker) etter høstjevndøgn. Blotet markerte samtidig at vinterhalvåret var i gang på den nordlige halvkula og refererer i dag til datoen 14. oktober.
Det er knyttet flere skikker til vinterdagen som merkedag. Da var det blant annet vanlig å flytte for tjenestefolk på landet. Det samme gjaldt sommermål (14. april), en ordning som ble praktisert fram til første verdenskrig. Utenom disse dagene var det ikke lov å flytte eller skaffe seg nytt arbeid. Ifølge folkemetrologien ville dessuten vinterværet i hovedtrekk bli slik det var vinternatta. Hvis det for eksempel kom snø, ville det bli en snørik vinter.
Tradisjonelle primstaver har en sommer- og vinterside, og vinteren begynner med denne datoen. Der er dagen ellers merket med en vott. Dette primstavmerket er blitt tolket som en fortegnet biskophanske eller en bispelue, et mulig symbol for pave og seinere helgen Calixtus 1  (Callistus I) som i den katolske kirkekalenderen ble minnet med en festdag nettopp 14. oktober, dagen da han skal ha blitt gravlagt i år 222. Dagen har derfor også blitt kalt Calixtusdagen.


== Se også ==
Blot
Midtvinterblot
Sommermål (vårblot)
Midtsommerblot


== Eksterne lenker ==
Domkirkeodden om vinterdagen