jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gjærdeig

Gjærdeig er en deig der hevemiddelet er gjær. En gjærdeig kan brukes til alt fra skillingsboller til grovbrød. I alle gjærdeiger skal det være mel, gjær, salt eller sukker, og væske. Når gjær tilsettes i deigen vil deigen vokse, fordi gjæret danner CO2 i deigen. Det fører til at deigen hever.Gjæret lager gass helt til den dør ved 55 ℃ i ovnen. Ved så høy temperatur vil dessuten gluten stivne og bli hardt. 


== Referanser ==
Anne Merethe K. Prinos

Anne Merethe Kjelsvik Prinos (født 12. mars 1966 i Asker) er en norsk litteraturkritiker, bosatt i Oslo.  
Hun er utdannet cand. philol. ved Universitetet i Oslo, og har skrevet litteraturkritikk som frilanser i Aftenposten siden høsten 2002. Hun er også ansatt som generalsekretær i Norsk kritikerlag.
I 2008 kåret Norsk kritikerlag Prinos til Årets litteraturkritiker. Ifølge juryen «uttrykker hun sine meninger klart og presist, og fremfører dem med en autoritet og selvsikkerhet som er behagelig for leseren å forholde seg til, enten man er enig med henne eller ikke».


== Eksterne lenker ==
Om kritikerprisen for 2008
Ahmed Jibril

Ahmed Jibril (arabisk: أحمد جبريل; født ca. 1938, død 7. juli 2021) var grunnlegger og leder av Folkefronten for Palestinas frigjøring - Generalkommandoen (PFLP-GC), en del av den palestinske, venstreorienterte og sekulære Avvisningsfronten.


== Referanser ==
Mørdeig

Mørdeig er fellesnavnet som brukes på tørre og møre kaker; navnet kan også brukes på kaker som er overtrukket med glasur. Mange av de tradisjonelle julekakene lages av mørdeig. I en mørdeig brukes minimalt eller ingen væske og kombinert med fett bindes glutenet i hvetemelet ikke til lange tråder og deigen dermed ikke elastisk. 
I de fleste mørdeiger er ingrediensene smør, sukker, egg og mel. Smøret skal alltid ha romtemperatur. Hvis smøret ikke har romtemperatur vil det bli umulig å blande det med melet. Til slutt blir eggene tatt oppi. Når alle ingrediensene er tatt oppi, skal de blandes sammen. Det finnes også veganske versjoner av mørdeig hvor man bruker soyayoghurt og kikertmel istedenfor egg, og vegetabilsk margarin uten mysepulver.
Falangistpartiet

Falangistpartiet kan vise til:

Falangistpartiet (Libanon), et libanesisk parti som ble grunnlagt av Pierre Gemayel i 1936.
Falangistpartiet (Spania), en ultranasjonalistisk, militaristisk og anti-kommunistisk politisk bevegelse og parti som styrte Spania fra slutten av den spanske borgerkrig til Francos død i 1975.
Kompott

Kompott er en dessert som lages av frukter eller bær, kokt sammen med sukker. I den gamle tradisjonen var det mest vanlig å servere desserten med melk eller fløte, eventuelt med ekstra sukker. I dag er også vaniljesaus blitt et vanlig tilbehør, i tillegg til at det gjerne brukes kompott som element i en litt større dessertkreasjon.
Kompott blir laget ved at frukt og vann kokes til frukten blir nesten oppløst. Det blir tilsatt stivelse dersom frukten selv ikke inneholder nok, tradisjonelt sett potetmel, men nå like vanlig med maisstivelse, og søtning etter smak.  Konsistensen skal være noe midt mellom syltetøy eller grøt.
Enkelte konservesfabrikanter leverer serveringsklar kompott i plastpakning.
Patruljefører

Patruljefører også kalt Peff, er i en speidergruppe leder for en patrulje, som de fleste speidergrupper er delt inn i. Patruljen, har ofte dyrenavn, og inneholder alt fra 2-10 speidere. Til hjelp har patruljeføreren en patruljeassistent (ass). Patruljeføreren er ofte den mest erfarne og har gjerne gode lederegenskaper, og er kanskje derfor utplukket til å ha denne rollen. Patruljeføreren er også med på og planlegge turer, sammen med lederne i speidergruppen.
Husøy (Tønsberg)

Husøy er en øy på 0,9 km² tilhørende Tønsberg kommune, beliggende mellom øya Føynland i Færder kommune og Husvik i Tønsberg kommune. Husøy er et delområde og grunnkrets i Tønsberg kommune og har en befolkning på om lag 930 (2001). På øya finnes barneskolen Husøy skole (nedlagt 2013) og Husøy kirke fra 1933. Husøy og Føynland Idrettsforening har klubbhus og kunstgressbanen Husøy Arena på øya.
Over Husøy går fylkesvei 430 med broforbindelse over Myrasundet til Føynland og videre til fylkesvei 309 på Nøtterøy. Det var inntil 31.12.2012 fergeforbindelse over Husøysundet til Tangen ved Husvik, betjent av personfergen «Ole III». Fergen ble satt i drift igjen 3. juli 2017.

		
		


== Referanser ==
Design Container

Design Container AS er et reklamebyrå etablert i 2006 i Oslo som jobber med grafisk design, idé og konseptutvikling, nettdesign og profilering. Det eies av Linn-Cecilie Linnemann og Michael Linnemann.
Design Container var den første norske bedriften med virtuelle kontorer i Second Life. Design Container har utviklet områder i Second Life for både DnB NOR, Nobels Fredssenter, Høgskolen i Molde, Universitetet i Missouri og Vestfold fylkesbibliotek. Design Container er også Norges eneste byrå som er listet i Second Lifes «Global Directory».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Referanse til Second Life
Firmaets hjemmeside
Sigvald Mathias Hasund

Sigvald Mathias Hasund (født 24. mars 1868 på Hasund i Ulstein, død 3. september 1959) var en norsk agronom og historiker, kjent for flere bokverk, samt for sitt virke som politiker for Venstre.
Han var utdannet landbrukskandidat ved Den høyere landbruksskole på Ås (1890) og tok jobb som lærer på  de landbruksskolen i Vestnes (1891), ved Nordmøre amtskole (1892–93) og Romsdals Amts gjenteskole i Volda (1893–97).
Han flyttet til Bratsberg og jobb som amtsagronom (1898–1906) og redaktør av fagtidsskriftet Frøi (1906). Derpå ble han engasjert ved Norges landbrukshøgskole som overlærer (1907), senere som professor (1914–38). Han var i Ås kommunestyre (1917–19) og ble som kirkeminister i Johan Ludwig Mowinckels andre regjering (1928–31) viden kjent idet han ikke ville utnevne presten Kristian Schjelderup til embetet i Værøy og Røst.


== Utgivelser ==
Smørstel, hjemme og paa sæteren (H. Joh Dyrings forlag, 1902)
Det norske landbruks historie (1919)
Bønder og stat under naturalsystemet (1924)
Landbruksundervisningen i Norge gjennom 100 år (1926).  Med Ivar Nesheim.
Or Noregs bondesoge (1942–44)


== Referanser ==


== Kilder ==
Biografisk informasjon om    Sigvald Mathias Hasund   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Sigvald Mathias Hasund hos Norsk senter for forskningsdata
Tidsstorm

Tidsstorm (originaltittel: 戦国自衛隊, Sengoku jieitai) er en japansk science fiction-eventyr og krigsfilm fra 1979 regissert av Mitsumasa Saito. Filmen handler om en japansk infantritropp som havner i en tidsstorm og blir sendt 400 år tilbake i tid. De havner de i strid med flere tusen samuraikrigere. Hovedrollen spilles av Sonny Chiba.
Filmen er også kjent under de engelskspråklige titlene Time Slip, og G.I. Samurai. I Norge er den i tillegg kjent under tittelen Operasjon utslettelse.


== Handling ==
En moderne japansk infanteritropp kommer inn i en tidsstorm, og føres 400 år tilbake i tiden. Med stridsvogner, helikopter og maskingevær kommer de i konflikt og stridigheter med 15 000 samuraier, og blir etterhvert utslettet.


== Om filmen ==
Tidsstorm har flere likhetstrekk med den amerikanske filmen USS Nimitz forsvunnet i Stillehavet, fra 1980.
En japansk nyinnspilling av filmen - Samurai Commando Mission 1549 - kom i 2005. I 2006 kom en japanskprodusert TV-serie, Sengoku Jieitai: Sekigahara no Tatakai, basert på filmene.


== I rollene ==
Sonny Chiba…. Lieutenant Iba Yoshiaki
Isao Natsuyagi…. Nagao Kagetora
Jun Eto…. Nobuhiko Ken
Toshitaka Ito…. Harumi Takashima
Haruki Kadokawa…. Sanada Masayuki
Raita Ryu …. Mimura
Hiroshi Kamayatsu…. Mokichi Nemoto
Kenzo Kawarazaki….Koji Kano
Asao Koike…. Koizumi
Kentaro Kudo….Ishiba
Ko Kuraishi…. Masao Maruoka
Masao Kusakari…. Masakichi
Yoichi Miura…. Manabu Nonaka
Noboru Nakaya…. Yoshitaka Kujo
Mikio Narita…. Honganji
Akira Nishikino…. Koji Kikuchi
Nana Okada…. Kazuko Arai
Hitoshi Omae…. Kuribayashi
Miyuki Ono…. Miwa
Hiromitsu Suzuki…. Nishizawa
Mancho Tsuji…. Ono, Shoichiro
Tsunehiko Watase…. Hayato Yano
Hiroyuki Sanada …. Takeda Shingen's Son
Hiroko Yakushimaru…. Young Samurai


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tidsstorm på Internet Movie Database 
(fr) Tidsstorm på Allociné 
(nl) Tidsstorm på MovieMeter 
(en) Tidsstorm på AllMovie 
(en) Tidsstorm på Turner Classic Movies 
(en) Tidsstorm på Rotten Tomatoes 
MjSimpson (engelsk)
Brooks halvfingergekko

Brooks halvfingergekko er en gekko som kan påtreffes i mange land med tropisk klima. Den trives i bebyggelse, og den store utbredelsen skyldes at den har reist som blindpassasjer med skip.
Carranza & Arnold publiserte i 2006 en studie av mitokondrielt DNA i slekten Hemidactylus. Det viste seg at de afrikanske og asiatiske populasjonene av Brooks halvfingergekko tilhører to ulike klader innenfor halvfingergekkoene. Den afrikanske formen blir derfor nå kalt afrikansk husgekko (H. angulatus), mens H. brookii bare skal brukes om de asiatiske formene.
Utbredelsen til H. brookii i snever betydning omfatter dermed Sør- og Sørøst-Asia fra Pakistan til Filippinene. Nyere forskning viser at H. parvimaculatus fra Kerala i sørvestre India, Sri Lanka, Maskarenene og Komorene, og H. tenkatei fra Timor må skilles som egne arter. H. brooki i Sørøst-Asia viser liten genetisk variasjon, noe som tyder på at arten opprinnelig hører hjemme i India.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brooks halvfingergekko i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Brooks halvfingergekko hos Reptile Database 
(en) Brooks halvfingergekko hos ITIS 
(en) Brooks halvfingergekko hos NCBI 
(en) Kategori:Hemidactylus brookii – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hemidactylus brookii – detaljert informasjon på Wikispecies
Heinrich Zille

Rudolf Heinrich Zille (født 10. januar 1858 i Radeburg nær Dresden, død 9. august 1929 i Berlin), var en tysk maler, tegner og fotograf, mest kjent som illustratør med emner fra folkelivet i Berlin og utallige vitsetegninger og karikaturer i bl.a. det satiriske og samfunnskritiske ukebladet Simplicissimus. Han var den første til å skildre det harde livet i arbeiderklassens Mietskasernen (tilsvarende på norsk: Gråbeingårder) med opptil 10-12 persomer på hvert rom, og do i gården – resultatet av dårlige tider på landsbygda, og nesten verre tider i byene.
Zille er gravlagt på Südwestkirchhof Stahnsdorf.


== Tegninger ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heinrich Zille – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heinrich Zille – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Heinrich Zille på Internet Movie Database 
(sv) Heinrich Zille i Svensk Filmdatabas 
(fr) Heinrich Zille på Allociné 
(en) Heinrich Zille på AllMovie 
(en) Heinrich Zille hos The Movie Database 
(en) Heinrich Zille på Discogs 
(de) Zille-Museum i Berlin
(de) Galerie Ludorff, Duesseldorf
Schloss Esterházy (Eisenstadt)

Schloss Esterházy er et slott i Eisenstadt i Østerrike. Det ble opprinnelig oppført på slutten av 1200-tallet, og kom i familien Esterhazys eie i 1622. Slottet eies idag indirekte, gjennom stiftelser, av prinsesse Melinda Esterházy. Esterházy-familien hadde Joseph Haydn som kapellmester, og det arrangeres jevnlig konserter i den kjente Haydn-salen i slottet.


== Eksterne lenker ==
http://www.schloss-esterhazy.at/ Arkivert 4. september 2009 hos Wayback Machine.
Akertrinnet

Akertrinnet er en tidsperiode ved slutten av siste istid da det ble dannet en markert israndavsetning i Oslofeltet. 
For rundt 11 700–11 200 kalenderår siden stanset tilbaketrekkingen av innlandsisen midlertidig opp, og i denne perioden ble det lagt igjen morener som bl.a. finnes igjen rett nord for byområdene i Oslo. 
Den store Grefsenmorenen, som danner en åsrygg i nordvest-sørøstlig retning fra Alfaset/Linderud og over Grefsen, er avsatt under Akertrinnet. Det samme ble både den morenen som demmer opp Maridalsvannet, Sognsvann og Bogstadvannet, og den som demmer opp Holsfjorden i Sylling.
Under innlandsisens tilbaketrekking ble det lagt igjen mange israndlinjer mellom ytre Oslofjord og Mjøsa. Av disse er Akertrinnet eldre enn Romerikstrinnet og yngre enn Ås–Skitrinnet.For rundt 11 000 år siden lå de aktuelle områdene rundt 200 under havoverflata, slik at morenene ble avsatt på havbunnen. I leirelaget som er avsatt over morenemassene er det funnet skall fra havdyr som i dag lever i arktiske fjordstrøk, som på Svalbard.Geologen Baltazar Mathias Keilhau beskrev i 1838 en lokalitet ved Nydalsdammen, der Akerselva skjærer gjennom Grefsenmorenen:

«Ogsaa rækkeviis sammenhobede Masser av Blokke, Gruus og Sand forekomme ganske i Nærheden av Staden. Mellom Grefsen-Aasen og Agers Elv ved Nygaardsdalens Møller ligger en høi Banke af dette Material, hvilken man meget tydeligen kan see fra Christiania selv, og som allerede derfra viser seg som om den havde været en Dæmning for Maridalens bagenfor liggende Bassin, hvis Vande brøde ud gjennem Agers-Elvens Rende, efterat have udskaaret den nu her steilt afbrudte Vold. Oppe paa Overfladen av Sand- og Gruus-Masserne ligge meget store Blokke, af hvilke idetmindste de fleste bestaae af Granit- og Syenit-Bildninger.»


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Aker-trinnet i Store norske leksikon
Grefsenmorenen, Naturhistorisk museum
Oslos geologiske historie, Naturhistorisk museum
Rienz

Rienz (italiensk Rienza) er en elv i den norditalienske provinsen Syd-Tirol. Dens kilde ligger på rundt 2180 moh. nedenfor fjellgruppa Drei Zinnen (2998 moh.) i Dolomittene. Derfra renner den først nordover gjennom Höhlensteintal og når Pustertal ved Toblach. Her fortsetter Rienz vestover gjennom Pustertal og passerer bl.a. byen Bruneck. Rienz forlater Pustertal gjennom juvet Mühlbacher Klause og munner i Brixen ut i elven Eisack. Med en lengde på 81 km og et tilsigsfelt på 2143 km² er Rienz Eisacks største bielv. Rienz' største bielver er på sin side Ahr, som kommer fra Tauferer Ahrntal, og La gran Ega fra Val Badia.
Wettingen-Mehrerau

Wettingen-Mehrerau er et cistercienserkloster i Bregenz i den østerrikske delstaten Vorarlberg. Som territorialabbedi er den ikke underlagt noen biskop, men står direkte under paven. Abbeden er derfor medlem av Østerrikes bispekonferanse på lik linje med landets ni biskoper. Hans offisielle tittel er «abbed av Wettingen og prior av Mehrerau», og han er ansvarlig for de cisterciensiske kvinneklostrene i Sveits.


== Historie ==
Dagens kloster ble åpnet i 1854 av cisterciensere fra Wettingen kloster på stedet der Mehrerau kloster hadde ligget tidligere. Disse to klostrene hadde inntil da hatt uavhengige historier.
Mehrerau kloster ble grunnlagt av grev Ulrik X av Bregenz rundt 1097 og var et benediktinerkloster. Det ble sekularisert av Østerrike i 1806.
Wettingen kloster ble stiftet av friherr Henrik II av Rapperswil i 1227 i den sveitsiske byen Wettingen (Aargau). Klosteret lå inntil 1803 under riksabbediet Salem. Kantonen Aargau, som var den nye eieren, sekulariserte klosteret i 1841.
Etter noen år på vandring fikk Wettingens cisterciensermunker lov av keiser Frans Josef I av Østerrike til å slå seg ned i det tidligere klosteret Mehrerau. Det nye klosteret Wettingen-Mehrerau har etter dette spilt en viktig rolle for Cistercienserordenens utbredelse, og bl.a. stått for nye klostergrunnleggelser i Polen og Slovenia.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Territorialabtei Wettingen-Mehrerau – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Leoben bispedømme

Leoben bispedømme var et katolsk bispedømme i Østerrike, som eksisterte fra 1786 til 1858. Det ble skilt ut fra Salzburg erkebispedømme og omfattet den nordvestlige halvparten av Steiermark, men ble etter mindre enn 70 år slått til Seckau bispedømme. Bispedømmet hadde bare én biskop, grev Alexander Franz Joseph von Engel. Etter hans død i 1800 ble bispedømmet forvaltet av domkapitelet (frem til 1808) og etter dette av biskopene av Graz-Seckau.
Stiftskirken til Göss kloster i Leoben fungerte som Leoben bispedømmes domkirke.
Anjouan

Anjouan (også kjent som Ndzuwani og Nzwani) er en øy og en autonom region i Komorene, som ligger i Mosambikkanalen i Indiahavet. Øya har 277 500 innbyggere (2006 estimat) og et areal på 424 km². Hovedstaden er Mutsamudu.


== Se også ==
Invasjonen av Anjouan 2008


== Eksterne lenker ==
(en) Anjouan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Comoros geography, ECDD Comoros Project
Anjouan.net (På engelsk og fransk)
Feldkirch bispedømme

Feldkirch bispedømme er et av Østerrikes ni katolske bispedømmer. Det omfatter delstaten Vorarlberg med unntak av territorialabbediet Wettingen-Mehrerau, som utgjør en enklave i bispedømmet, og har sitt sete i Feldkirch.
Bispedømmet ble opprettet i 1968, da Innsbruck-Feldkirch bispedømme ble delt i Feldkirch og Innsbruck bispedømme. Historisk var Vorarlberg delt mellom de tre bispedømmene Augsburg (i nordøst), Chur (i syd) og Konstanz (i nordvest). Fra 1819 hørte Vorarlberg til Brixen bispedømme, men med status som et eget generalvikariat. Først i 1964 ble Vorarlberg og Tirol skilt fra Brixen bispedømme.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Roman Catholic Diocese of Feldkirch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Der schwarze Kanal

Der schwarze Kanal («den svarte kanalen») var et politisk-agitatorisk fjernsynsprogram som ble sendt av DDRs fjernsyn under den kalde krigen. Programmet var en reaksjon på at befolkningen i DDR så på vestfjernsyn, dvs. vesttysk fjernsyn, som det var mulig å motta i det meste av DDR. Ettersom kommunistregimet i DDR ikke kunne forhindre på noen særlig effektiv måte at befolkningen i DDR så på vesttysk fjernsyn, sendte det statskontrollerte fjernsynsselskapet i DDR et program som kommenterte vesttyske nyheter på en agitatorisk måte.
Der schwarze Kanal ble første gang sendt 21. mars 1960. Programmet ble avviklet 30. oktober 1989 som følge av omveltningene i DDR.


== Tittel ==
Programmets tittel var et ordspill. På tysk brukes sort kanal om en kloakk. Navnet og konseptet var opprinnelig en reaksjon på det vesttyske programmet Die rote Optik, der Thilo Koch analyserte forholdene i DDR. Dette programmet gikk mellom 1958 og 1960.


== Vignett ==
Programmets vignett viste en tysk riksørn, med en trikolor i sort, hvit og rød, det gamle flagget fra keisertidens Tyskland, som slo seg ned på tv-antenner. At Der schwarze Kanal brukte disse farvene i stedet for Vest-Tysklands farver; sort, rød og gull (som også var DDRs farver), skulle antyde at Vest-Tyskland ble styrt av «fascister og militarister», som det ofte ble hevdet i DDRs propaganda.


== Programmets oppbygning ==
Programmet ble sendt hver mandag og viste klipp fra «vestfjernsynet», kommentert av SED-hardlineren Karl-Eduard von Schnitzler. Schnitzlers giftige språkbruk gjorde at han fikk tilnavnet Sudel-Ede, «Fæle-Eddie». Noen ganger opptrådte også Heinz Grote som kommentator; han holdt seg med en noe mindre aggressiv språkbruk.
Programmet rettet seg spesielt mot offiserer i Nationale Volksarmee (som ikke hadde lov å se på «vestfjernsyn»), lærere, journalister og andre som hadde påvirkningskraft overfor deler av befolkningen. Dets formål var å presentere vestlige nyheter med en ideologisk-kommunistisk tolkning. Det sterkt propagandistiske programmet fremstilte dermed vesttyske nyheter som «propaganda for klassefienden». Klippene fra vesttyske nyheter ble ofte forkortet og stokket om på en manipulerende måte, i tillegg til at de ble ideologisk kommentert.


== Programmets oppslutning ==
I en del mer eller mindre offisielle sammenhenger var det nærmest en plikt å se Der schwarze Kanal, f.eks. i undervisningen i Nationale Volksarmee og grensestyrkene. Av befolkningen i DDR ble programmet overveiende oppfattet som propaganda.
I Dresden-distriktet, hvor det ikke var mulig å få inn vesttysk fjernsyn og som derfor gjerne ble kalt Tal der Ahnungslosen. Programmet forutsatte gjerne at seerne allerede hadde sett nyhetene i originalform på vesttysk fjernsyn. Selv om programmet først og fremst var ment for østtyske seere håpet programskaperne, i hvert fall i begynnelsen, at også de seere i vest som kunne motta østtyske signaler, ville se på.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Utdrag fra siste utgave av Der schwarze Kanal 30. oktober 1989
Weingarten

Weingarten er navnet på flere tyske steder:

kommunen Weingarten (Baden)
kommunen Weingarten (Pfalz)
kommunen Weingarten (Thüringen)
byen Weingarten (Württemberg)
Weingarten kloster i sistnevnte by
Oslos geologi

Oslos geologi tilhører Oslofeltet som strekker seg fra Skien i sør til Brumunddal i nord. Oslo utgjør en sentral del av dette feltet.
Bergartene i Osloregionen kan lett studeres på Akershus slott og festning som er bygget av lokale byggesteiner. Den eldste delen av festningen består av ortocerkalk, mens ved utbedringsarbeider er det også brukt mange andre lokale bergarter og tegl i de indre festningsdeler.
Oslo representerer en viktig del av norsk bergindustrihistorie. De første spor av metallutvinning i Norge finnes i Oslofeltet der det sannsynligvis ble skjerpet på sølv og jern fra 1200- til 1500-tallet. Gruvedrift har vært sentral virksomhet i området gjennom hele historien. Akersberg gruve var i drift fra 1500-tallet, og fra 1737 til 1815 ble det brutt ut alunskifer ved Alunverket fra Ekebergskrenten. I dag brytes groruditt på Grorud til bygningsstein.


== Se også ==
Oslofeltet
Weingarten kloster

Weingarten kloster er et benediktinerabbedi i den baden-württembergiske kommunen Weingarten ikke langt fra Ravensburg i det sørlige Tyskland. Det var welfenes huskloster og fra 1274 til 1803 et velstående rikskloster.
Klosteret ble stiftet i 1056 av hertug Welf I av Bayern og tjente i flere generasjoner som gravkirke for welfene. I middelalderen var munkene fra Weingarten videns kjent for deres kunstferdige bokmaleri.
Weingarten, som fra 1247 var riksumiddelbar, var et av Sør-Tysklands rikeste klostre. Dens besittelser strekte seg fra Allgäu til Bodensee og omfattet bl.a. mange vingårder (Wein-garten = «vin-hage»). Totalt hersket abbeden av Weingarten over et areal på 306 km² og med til dels over 10 000 innbyggere.
De romanske kirkebygningene fra 1100-tallet ble revet i 1715 og på 1720-tallet erstattet med en stor kirke i barokkstil. Denne er med 102 m Tysklands lengste barokkirke. 1956 fikk kirken lov av paven til å bruke æresbetegnelsen basilika.
Klosteret ble sekularisert i 1803 og tilfalt først fyrstehuset Nassau og fra 1806 Württemberg, som bl.a. brukte bygningene som kaserner. 1922 ble klosteret gjenåpnet gjennom benediktinermunker fra Beuron erkeabbedi.
Oberinntal

Oberinntal («Øvre Inndalen») er den tyrolske delen av dalen til Inn mellom den sveitsiske grensen og Innsbruck. Inn krysser grensen mellom Engadin og Tirol ved Finstermünzgjelet. Derfra renner Inn først nordover gjennom en dal som heter Oberes Gericht. Fra Landeck renner Inn østover og passerer underveis bl.a. byene Imst, Telfs og Zirl.
Selve Innsbruck regnes ikke med til Oberinntal. Dalen nedstrøms for Innsbruck heter Unterinntal. Sammen med Oberinntals sidedaler omtales denne delen av Tirol som (Tiroler) Oberland. De aktuelle sidedalene er Kauner-, Pitz- og Ötztal i sør samt Paznaun og Stanzer Tal i vest. På Oberinntals nordside fins det bare én liten sidedal (Gurgltal).
Leutaschdalen og Seefeld-platået regnes til Oberland, selv om de ikke drenerer til Inn, men til Isar. Landskapet Ausserfern i nordvest, som drenerer til Lech, regnes derimot ikke til Oberland.