jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Museu Picasso

Museu Picasso (Picasso-museet) i Barcelona har en av de største samlingene av verker av den spanske kunstneren Pablo Picasso. Det er et av de mest besøkte museene i Barcelona. Museet ligger i fem sammenhengende palasser fra Middelalderen i bydelen Barri Gòtic.
Samlinga består av 4.249 verker. De fleste av dem er fra Picassos tidlige periode, da han bodde i Barcelona. Picasso kom til byen i 1894 da faren hans, som var kunstlærer, hadde fått jobb ved byens kunstskole. Høydepunktene i samlinga er to av Picassos første store verker, Første kommunion (1896) og Vitenskap og veldedighet (1897). Museet uttrykker særlig kunstnerens forhold til Barcelona, er forhold som starta i barndoms- og ungdomstida, og som varte helt til hans død. Mange av verkene ble donert av Picasso selv til museet i 1970, tre år før han døde.


== Samlinger ==
Museet inneholder følgende samlinger, sortert kronologisk:

Málaga
La Coruña
Barcelona
Málaga: sommerne 1896 og 1897
Madrid
Horta de Sant Joan
Barcelona: 1899–1900
Paris: 1900–1901
Den blå perioden
Den rosa perioden
Barcelona: 1917
1917–1957
Las Meninas
Picassos kobberstikk
Picassos keramikk


== Utstillinger ==
Museu Picasso avholder ofte spesielle utstillinger hvor hans verker eller verker av andre kunstnere blir presentert. Fra tid til annen holdes det også seminarer og forelesninger om emner relatert til Picasso eller andre ting av interesse av spesialister fra hele verden.


== Eksterne lenker ==
(ca) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Museu Picasso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Chen Yi (1901-1972)

Det finnes også andre personer ved navn Chen Yi.

Chen Yi (forenklet kinesisk: 陈毅, tradisjonell kinesisk: 陳毅, pinyin: Chén Yì; født 26. august 1901 i Lezhi øst for Chengdu i Sichuan i Kina, død  6. januar 1972) var militærleder og politiker i Folkerepublikken Kina. Han regnes som en av «de ni marskalker» i Folkets frigjøringshær.


== Liv og virke ==
Chen Yi var embedsmannssønn fra Sichuan. Etter yrkesskolen fikk han i 1919 reise som student til Frankrike som del av Mouvement Travail-Études, men ble deportert allerede i 1921 etter å ha vært med på en politisk demonstrasjon sammen med andre kinesiske studenter. 
Deretter studerte han ved det fransk-kinesiske universitet i Beijing og meldte seg inn både i Det kinesiske kommunistparti og i Guomindang.
Fra 1926 studerte han ved militærakademiet i Whampoa, der han ble kjent med Zhou Enlai. Etter bruddet mellom kommunistpartiet og Guomindang i 1927 deltok han i den mislykkede  Nanchangoppstanden, og slo seg deretter sammen med Mao Zedongs gerilja i Jinggangfjellene. Ved dannelsen av den fjerde røde armé i 1928 ble Chen direktør for dens  politiske avdeling.
Under den lange marsjen i 1935 kommanderte en enhet som skulle bevege seg bak de fiendtlige linjer og binde fiendens krefter. Dette var den reneste selvmordskommando og det var flere ganger at Chen bare så vidt slapp fra det med livet i behold. 
Etter at den nye fjerde arme ble dannet ble Chen divisjonskommandør og fra 1941 kommandør for hele denne armeen. Den ble i den kinesiske borgerkrigs sluttfase fra 1946 til 1949 en av de viktigste kommunistiske armeene.
I 1945 ble han medlem av Sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti og fra 1956 medlem av Politbyrået. Dessuten var han borgermester i Shanghai fra 1949 til 1958.
I 1958 ble Chen etterfølger av Zhou Enlai som utenriksminister.
Under kulturrevolusjonen ble han skarpt angrepet av firerbanden, og han ble utrensket i 1969 fra embeder i parti og regjering, med unntak av et han fikk beholde sitt medlemskap i Sentralkomiteen for kommunistpartiet. Men han hadde fremdeles Mao Zedongs og Zhou Enlais velvilje, noe som reflekteres både i at han formelt beholdt sine embeder og i den statsbegravelse han ble gitt i 1972, etter at han døde av kreft. Hans begravelse var også den siste gang Mao Zedong viste seg offentlig.
At Mao viste seg under begravelsen viste seg å bli et slags startskudd for rehabiliteringer av flere ledende partikadrer som var blitt forfulgt i kulturrevolusjonens første periode.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ledere av Den lange marsjen: Chen Yi (av Paul Noll)
陈毅纪念馆 (Chen Yi minneside)
诗人元帅——陈毅 (Diktergeneralen Chen Yi)
Zhang Chunqiao

Zhang Chunqiao  (kinesisk: 张春桥, pinyin:  Zhāng Chūnqiáo , født 1917 i Juye i byprefekturet Heze i Shandong i Kina, død  21. april 2005 i Beijing) var en ledende kommunistisk politiker i Folkerepublikken Kina under kulturrevolusjonen. Sammen med Mao Zedongs kone Jiang Qing, Yao Wenyuan og Wang Hongwen tilhørte han den såkalte «firerbanden». 


== Liv og virke ==
Zhang Chunqiao kom fra en intellektuell familie i Shandong, og fikk gå på gode skoler. I 1930-årene var han forfatter i Shanghai. Etter Yan'an-konferansen i 1938 meldte han seg inn i Det kinesiske kommunistparti. 
Etter Folkerepublikken Kinas grunnleggelse i 1949 fikk han ansvar for utgivelsen av avisen Frigjøringsavisen (解放日报, Jiefang Ribao) i Shanghai. Da ble han kjent med Jiang Qing og hjalp henne og Mao med å starte kulturrevolusjonen. Fra 1966 var han partisekretær for Shanghai. I 1967 organiserte han Shanghaikommunen, og han ble i 1973 utsett til medlem av Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite. I 1975 nådde  Zhang høyden av sin politiske karriere, da han ble valgt stedfortredende statspresident. Han ble ansett som en av Maos mulige etterfølgere som Kinas øverste leder.
Allerede ett år etter kom hans fall, da firerbanden kort etter Maos død ble arrestert. I 1981 ble han dømt til døden, men straffen ble senere omgjort til livsvarig fengsel.
I 2002 ble Zhang Chunqiao løslatt av medisinske grunner. Han levde tilbaketrukket i Shanghai til sin død. 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Barnouin, B.; Changgen, Y.: Ten Years of Turbulence. The Chinese Cultural Revolution. Kegan Paul International, London/New York 1993.
Chen Zaidao

Chen Zaidao (kinesisk: 陈再道, pinyin: Chén Zàidào; født 24. januar 1909 i fylket Macheng i byprefekturet Huanggang i Hubei i Kina, død 6. april 1993) var en general i Folkets frigjøringshær i Folkerepublikken Kina, 


== Liv og virke ==


=== Offiser i Folkets frigjøringshær ===
Han var kommandant for militærregionen Wuhan fra 1954 til 1967. 


=== Kulturrevolusjonen ===
Han var først mest kjent for sin større til mytterister under kulturrevolusjonen og for å ha arrestert Mao-tilhengerne Xie Fuzhi og  Wang Li under Wuhanhendelsen i juli 1967. Han ble avsatt på grunn av episoden, og etter Lin Biaos dødsfall i flystyrt i 1971 ble han også for en kort stund fengslet.  
Han ble løslatt og så rehabilitert i 1972 og ble medlem av Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti i 1978.


=== Protestene på Den himmelske freds plass 1989 ===
Under protestene på Den himmelske freds plass våren 1989 sluttet Chen Zaidao seg til tidligere forsvarsminister Zhang Aiping og fem andre pensjonerte generaler og bønnfalt Folkets frigjøringshær i et brev av 21. mai om ikke å rykke frem mot studentene.

Due to the exigent circumstances, we as old soldiers, make the following request: Since the People's Army belongs to the people, it cannot stand against the people, much less kill the people, and must not be permitted to fire on the people and cause bloodshed; to prevent the situation from escalating, the Army must not enter the city.

-- Ye Fei, Zhang Aiping, Xiao Ke, Yang Dezhi, Chen Zaidao, Song Shilun og Li Jukui, Brev av 21. mai 1989 til Den sentrale militærkommisjon og Hovedstadens hovedkvarter for krigsrettenTo uker etter ble militære styrker satt inn mot demonstrantene i Beijing.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Robinson, Thomas W. (1971): «The Wuhan Incident: Local Strife and Provincial Rebellion During the Cultural Revolution» i: The China Quarterly 47, s. 413-18.
Lin Liguo

Lin Liguo (kinesisk: 林立果, født 1945 i Kina, død 13. september 1971 i en flystyrt i Mongolia) var sønn av den kinesiske kommunistiske militærlederen Lin Biao, og den som var ansvarlig for Prosjekt 571, et planlagt kupp mot Mao Zedong. 
Lin gikk inn i Folkets frigjøringshærs flyvåpen i 1967 og ble forfremmet til nestkommanderende i 1969. I 1970 utviklet han etter sin far Lin Biaos ønske en plan, Prosjekt 571, for å ta livet av Mao Zedong. Da dette kuppforsøket slo feil prøvde Lin-familien å flykte til Sovjetunionen, men omkom under flukten i en flystyrt i Mongolia.


== Referanser ==
De to enhver

De to enhver (kinesisk: 两个凡是, pinyin: Liǎng gè fán shì) er en oppsummering av utsagnet 

«Enhver politikk som har sitt utspring fra formann Mao, må vi fortsette med å støtte», og «Enhver anvisning gitt oss fra formann Mao, må vi fortsatt la være grunnlag for vårt virke».Dette var et utsagn i en lederartikkel ved navn  «Studér dokumentene godt og grip fatt i nøkkelforbindelsen» som ble offentliggjort 7. februar 1977 i de ledende kinesiske kommunistiske avisene Renmin Ribao (Folkets Dagblad), Jiefangjun bao (Frigjøringshærens dagblad) og tidsskriftet Hongqi (Røde fane). 
Utsagnet stammer fra Mao Zedongs umiddelbare etterfølger Hua Guofeng. Han fremstod med en annen og mer «maoistisk» holdning enn Deng Xiaoping, som snart ville gjøre ham rangen stridig som Kinas sterke mann. 
Både Deng og Hua hadde som mål å reversere kulturrevolusjonens skadevirkninger, men i motsetning til Deng - som ikke var motstander mot nye økonomiske modeller -, aktet Hua å lede det kinesiske økonomiske og sosiale system henimot sentralstyring etter 1950-årenes sovjetiske forbilder. 
De to enhver ble en spore for Deng Xiaoping politiske manøvreringer som i 1978 endte med at Hua ble spilt ut over sidelinjen, og forsvant også formelt ut fra partilederskapet i 1980.
Det er imidlertid diskutabelt hvor sterkt Hua Guofeng selv trodde på sitt slagord om de to enhver – det kan godt være at han bare formulerte det for ar man i en kritisk overgangsfase skulle tilfredsstille Maos beundrere og forsikre dem om at han ikke var noen ny Khrusjtsjov (som hadde sveket stalinismen).  
Det står fast at dette slagordet spilte en viktig rolle i Deng Xiaopings manøvrering for å overta den reelle makt i Kina: At Hua Guofeng hadde presentert et slikt slagord, skulle vise for alle tenkende i lederskiktet hvor uegnet Hua var for lederoppdraget i tiden etter Mao.
Wang Dongxing

Wang Dongxing (forenklet kinesisk: 汪东兴; tradisjonell kinesisk: 汪東興; pinyin: Wāng Dōngxìng; født i januar 1916 i Yiyang fylke i Shangrao i provinsen Jiangxi i Kina, død 21. august 2015 i Beijing) var Mao Zedongs livvakt under kulturrevolusjonen.
Som kommandant av det 8341. spesialregiment var Wang Dongxing med på statskuppet og arrestasjonen av firerbanden rett etter Maos død.
Han var en ledende skikkelse under Hua Guofengs styre, som en av de fem medlemmer av Politbyråets stående komite. Han ble kastet ut av Politbyrået sammen med tre likesinnede, kalt «den lille firerbanden» eller «enhverfraksjonen», da Deng Xiaoping ble Kinas reelle leder i 1980.
Av takknemlighet for både hans rolle under kuppet mot firerbanden og hans signaler om at politiske motstandere innen kommunistpartiet ikke lenger ville blr forfulgt, ble han valgt til siste varamannsplassen i sentralkomiteen for kommunistpartiet under partiets 12. nasjonalkongress i 1982.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Li Zhisui: The Private Life of Chairman Mao, Arrow Books 1996
Roderick MacFarquhar og Michael Schoenhals: Mao's Last Revolution, Harvard University Press 2006.


== Eksterne lenker ==
Biografiske data
Chinese History
"Turning Back The Clock", Artikkel i TIME Magazine av 23. april 1979 Arkivert 1. oktober 2007 hos Wayback Machine.
"Resurrection Of The Dustbin", Artikkel i TIME Magazine av 10. mars 1980 Arkivert 25. november 2010 hos Wayback Machine.
Klosterenga

Klosterenga eller Klosterenga park er et parkmessig område i Bydel Gamle Oslo som ligger i overgangen mellom Nordre Gamlebyen og Grønland i Oslo. Parkdraget strekker seg opp til Galgeberg.
Klosterenga er langstrakt i retning nordvest-sydøst, nesten 66 dekar, og avgrenses av muren rundt Oslo fengsel i nord, Nonnegata og boligene nord for Schweigaards gate i syd, Grønlands park – Botsparken i vest og Kjølberggata og Galgeberg i øst. Jarlegata går gjennom Klosterenga. I øst ligger en idrettsplass.
Hovinbekken rant tidligere gjennom parkens område, og denne skal gjenåpnes gjennom parken.I 1999 sto Klosterenga skulpturpark ferdig, med skulpturer av Bård Breivik, blant annet med «Den flerkulturelle plass» med skulpturer og basseng i østenden, der det også finnes en idrettsplass. Skulpturparken ble rustet opp i 2005–2007.
I oktober 2013 ble det funnet spor etter bosetninger fra middelalderen i parken; det var tidligere ukjent at det skulle hadde bodd folk der på den tiden.


== Ombygging ==
I fra høsten 2020 til 2021/22 skal Klosterenga park gjennomgå en omfattende ombygging til en kostnad på omtrent kr 150 millioner. Parken skal få ny turvei, flere møteplasser og bedre belysning. Hovinbekken skal åpnes gjennom Klosterenga, blant annet for å fullføre kunstner Bård Breiviks visjon om en skulpturpark.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Klosterenga på Oslo kommunes nettsider (besøkt 30. januar 2014)
Klosterenga park. Nettstedet for parken (besøkt 30. januar 2014)
Kaogu

Kaogu (kinesisk: 考古) er Kinas ledende tidsskrift innen arkeologi. De første numrene kom allerede i 1955, men regulær publikasjon begynte ikke før i 1959. I perioden 1966 til 1971 under kulturrevolusjonen kunne ikke tidsskriftet komme ut.
Kaogu utkommer med 12 nummer i året. 
Det meste av innholdet er sammendrag vedrørende utgravninger i Kina, men det er også blitt flere og flere forskningsartikler. I pakt med lovgivning om kinesisk kulturarv skal utlendingers arkeologiske arbeider utført i Kina først offentliggjøres på kinesisk, og på den måten er Kaogu blitt det viktigste sted der man finner denne type stoff. De flreste av artiklene har korte sammendrag på engelsk. 


== Lesestoff ==
Gina L. Barnes: China, Korea, and Japan: The Rise of Civilization in East Asia. Thames and Hudson, London, 1993.


== Eksterne lenker ==
(zh-Hans) Offisielt nettsted
Jon Halliday

Jon Halliday (født i 1939 i Dublin) er en historiker med russisk historie som spesialfelt. Han har vært Senior Visiting Research Fellow ved University of London.
Halliday har forfattet en biografi om Douglas Sirk og en rekke andre bøker. Mest hjent er han som medforfatter sommen med sin kone Jung Chang av den svært kritiske biografien om  Mao Zedong, Mao: The Unknown Story.


== Bibliografi ==
Sirk on Sirk: Interviews with Jon Halliday (Secker & Warburg 1971), ISBN 0-436-09924-1
Japanese Imperialism Today: "Co-prosperity in Greater East Asia" (Penguin 1973), ISBN 0-14-021669-3 (med Gavan McCormack)
The Psychology of Gambling (Allen Lane 1974), ISBN 0-7139-0642-1 (red. av Peter Fuller)
A Political History of Japanese Capitalism (Monthly Review 1975), ISBN 0-85345-471-X
The Artful Albanian: Memoirs of Enver Hoxha (Chatto & Windus 1986), ISBN 0-7011-2970-0 (ed.)
Mme Sun Yat-sen (Soong Ching-ling) (Penguin 1986), ISBN 0-14-008455-X (med Jung Chang)
Korea: The Unknown War (Viking 1988), ISBN 0-670-81903-4 (med Bruce Cumings)
Mao: The Unknown Story (Jonathan Cape 2005), ISBN 0-224-07126-2 (med Jung Chang)


== Referanser ==
Carrer de Balmes

Carrer de Balmes er en av de viktigst avenyene i den katalanske byen Barcelona. Den er oppkalt etter filosofen Jaume Balmes.
Sammen med Carrer Muntaner er Carrer Balmes den lengste veien som strekker seg fra kysten opp mot mot fjellene. Den starter i krysset ved Carrer Pelai og Carrer Bergara og krysser distriktene Eixample og Sarrià-Sant Gervasi. Den ender opp ved Plaça John Fitzgerald Kennedy, som ligger ved Avinguda del Tibidabo og Tramvia Blau (Den blå trikken).
Carrer de Balmes regnes som den sentrale gata i Eixample, med Dreta de l'Eixample til høyre for seg, og Esquerra de l'Eixample til venstre. Som de fleste andre store gatene i området, er den 20 meter brei, men bredden på fortauene er mindre enn gjennomsnittet.
Josep Puig i Cadafalch

Josep Puig i Cadafalch, født 17. oktober 1867 i Mataró, død 23. desember 1956 i Barcelona, var en spansk arkitekt, kunsthistoriker samt katalansk politiker. Han var en av de fremste arkitektene under den katalanske modernismen. Puig i Cadafalch studerte arkitektur ved universitetene i Barcelona og Madrid, og flyttet deretter hjem til fødebyen Mataró, hvor han fikk sine første arkitekturoppdrag. Etter noen år fikk han jobb ved Barcelonas arkitekturskole som dosent innen hydraulikk og holdfasthetslære.
Puig i Cadafalch var veldig influert av den nordeuropeiske middelalderarkitekturen. Hans Casa Martí, mer kjent som Els Quatre Gats, kom til å bli en sentral samlingsplass for modernismebevegelsen.


== Arkitekturoppdrag ==
Casa Macaya (Barcelona)
Casa Amatller (Barcelona; Pg. de Gràcia, 41)
Casa Company (Barcelona)
Casa Serra (Barcelona)
Casa Martí (Barcelona)
Casa Muley-Afid (Barcelona)
Casa Muntades (Barcelona)
Casa de les Punxes / Casa Terrades (Barcelona; Av. Diagonal, 416-420) (1903 – 1905)
Casa Sastre Marquès (Barcelona)
Fàbrica Casaramona (Barcelona)
Palau Baró de Quadras (Barcelona; Av. Diagonal, 373 i Rosselló, 279)  (1904 – 1906)
Torre Pastor de Cruïlles (Barcelona)
Casa Garí (Argentona)
Casa Puig i Cadafalch (Argentona)
Casa Furriols (La Garriga)
Ajuntament (Mataró)
Casa Coll i Regàs (Mataró)
Casa Parera (Mataró)
Casa Sisternes (Mataró)
El Rengle (Mataró)
La Beneficiència (Mataró)
Caves Codorniu (Sant Sadurní d'Anoia)
La telegrafia (El Prat de Llobregat)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Josep Puig i Cadafalch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Josep Puig i Cadafalch – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Oppfølger

Oppfølger er et begrep som vanligvis brukes om en bok, CD, videospill eller film som på noe vis forteller en fortsettelse av historien i det foregående verket. I TV-serier er det den nye sesongen som betegnes som oppfølger.  


== Forskjellige typer oppfølgere ==
Sequel – det engelske ordet for "oppfølger", og den vanligste typen, der handlingen utspiller seg etter originalverket.Prequel – utspiller seg før originalverket. Prequelen er altså en oppfølger i virkeligheten, men en forgjenger i skjønnlitteraturen. Ordet et nyord, antagelig skapt på 1970-tallet og er en sammansetting av det latinske prefixet pre- (før) og det engelske ordet sequel.
Den andre trilogien av serien Star Wars utspiller seg før originaltrilogien.Midquel – utspiller seg i samme tidsperiode som originalen.
Disney-filmen Bambi 2, som utspiller seg i en overhoppet del av forgjengeren Bambis kronologi.
C.S. Lewis' femte Narnia-bok Hesten og hans gutt utspiller seg i en del av den perioden som han tidigere hadde beskrevet i Løven heksa og klesskapet.Interquel – utspiller seg tidsmessig mellom to tidigere verk.


== Nærliggende begrep ==
Remake – nyinnspilling av samme historie, for eksempel James Bond-filmen Never Say Never Again som er en ny version av Thunderball.
Adaption – overføring av en historie fra et medium til ett annet, for eksempel fra skjønnlitteratur til film, fra videospill til TV-serier eller fra film til tegneserie. Adaptation brukes vanligvis ikke om en overføring av TV-serier til film, eller omvendt, da disse to i all vesentlighet er to former av samme medium.
Spin-off – strengt talt ikke en oppfølger, men en mer individualisert fortsettelse i samme fiktive virkelighet. Eksempel på spin-offs er The Scorpion King fra Mumien, Star Trek: The Next Generation fra Star Trek, Fly fra Biler, Minions fra Grusomme meg, Hobbs & Shaw og norske Børning fra The Fast and the Furious, CSI: NY fra CSI: Crime Scene Investigation, og Eides språksjov fra Norsk attraksjon.
Crossover – et verk der to eller flere ulike, oppdiktede verdener møtes – altså en oppfølger til minst to tidigere urelaterte verk. Et eksempel er Alien vs. Predator. Crossover-verk betraktes dog vanligvis som spin-offs, ikke oppfølgere.
Reboot – en ny omstart av en historie. Det kan enten foregå som en slags spin-off i samme fiktive virkelighet eller en ny versjon av samme karakterer i et nytt univers.
Parody – et humoristisk verk som parodierer et annet verk. Eksempler er Johnny English og Spy som parodierer James Bond.


== Oppfølgere som er ansett som bedre enn forgjengerne ==
Terminator II – Dommens dag (oppfølger til The Terminator)
Aliens (oppfølger til Alien)
Dawn of the Dead (oppfølger til Night of the Living Dead (1968))
Spider-Man 2 (oppfølger til Spider-Man)
Toy Story 2 (oppfølger til Toy Story)
Frankensteins brud (oppfølger til Frankenstein)
Hvalsey kirke

Hvalsey kirke (opprinnelig: Hvalseyjarfjardarkirkja, dansk: Hvalsø Kirke) er en gammel nordbokirke som ligger ved Hvalsey i Hvalseyjarfjord (Qaqortukulooq), ikke langt fra Qaqortoq, som er Sydgrønlands største by. 
Den ble trolig bygd på begynnelsen av 1300-tallet, og lå i det som Eirik Raude ga navnet Austerbygda da vikingene etablerte seg på Grønland omkring 1000. 
I 1408 ble det feiret bryllup i denne kirken. Fordi brudeparet var islendinger som giftet seg på Grønland, ble bryllupet kjent på Island, og denne beretningen er det siste Europa hørte fra den norrøne bosetningen på Grønland, før 300 års taushet senket seg.Kirken er den best bevarte ruinen fra norrøn tid, og er svært godt bygd, med bl.a. rundbuer i vinduene. Den er ikke ulik mange norske middelalderkirker. Andre kirker fra samme periode har forvitret, siden kirker normalt ble bygd av tre eller torv i denne perioden. 
Steinene er 4-5 tonn tunge, noen enda tyngre. Det er også brukt mørtel, men man vet ikke om det er brukt mellom steinene, eller bare på utsiden av veggene. Mørtelen er lagd av knuste skjell, dermed ville kirken ha vært hvit da den ble bygd. Kirkens ytre mål er 16 x 8 meter, og veggene er ca. 1,5 meter tykke. Gavlene er 5-6 meter høye, men var trolig to meter høyere da de var nybygde. Langveggene er 4 meter høye, man har vært høyere. Taket har trolig vært av tømmer og torv. 
Kirkens fundament er ikke utført like godt som selve kirken. Torven som kirken ligger på, er i bare varierende grad fjernet, og dette er mye av årsaken til setningsskadene, der kirken har sunket ujevnt slik at veggene ikke er blitt stående. Restaureringen har ikke gått ut på å gjenoppbygge kirken, men snarere å sikre den mot å forfalle enda mer.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Se også ==
Kujataa, verdensarvområde fra 2017


== Eksterne lenker ==
(en) Church of Hvalsey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Historiske bilder fra kirkeruinen
Hvalsey kirkeruin
Etterlyst: Nordmenn. Sist sett: 1408. Dagbladet 15.10.2008.
L’Auditori

L'Auditori er en moderne bygning på 42 000 kvadratmeter i Barcelona i Catalonia. Den er tegna av arkitekten Rafael Moneo, og ble åpna 22. mars 1999. Den er sentrum for det nye byutviklingsprosjektet ved Plaça de les Glòries, hvor de tre avenyene Diagonal, Gran Via og Meridiana møtes. L'Auditori brukes til musikkforestillinger.
I det samme musikkomplekset er også lokalene til Orquestra Simfònica de Barcelona (Barcelona symfoniorkester), Escola Superior de Música de Barcelona (Barcelonas musikkhøyskole) og Museu de la Música (Musikkmuseet). Dette gjør L'Auditori til et sentrum for byens musikkliv.


== Saler ==
Bygningen har tre saler:

Sala 1 Pau (2 200 seter)
Sala 2 Oriol Martorell (600 seter)
Sala 3 Tete Montoliu (400 seter)


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) L'Auditori (Barcelona) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sauer 38H

Sauer 38H (Sauer Modell 1938 Hammerless) er en semi-automatisk pistol designet av våpenfabrikanten J.P. Sauer & Sohn.
Pistolen ble laget ifra 1938 og frem til slutten av den andre verdenskrig. Den var en moderne pistol og forut for sin tid. Pistolen kom hovedsakelig i kaliber 7,65 x 17 mm Browning, men noen få sjeldne utgaver kom i 9 x 17 mm Browning og  .22 Long Rifle. Pistolen var en direkte konkurrent til Mauser HSc og Walther PP. Den ble produsert til Wehrmacht, politi og sivilt bruk.


== Eksterne lenker ==
(en) Sauer 38H – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sauer 38H – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Sauer's webside
J.P. Sauer og Sohn webside