Begravelse på statens bekostning

Begravelse på statens bekostning er en æresbevisning som i Norge blant annet gis til ledende statsmenn, politikere, soldater og  kulturarbeidere som forfattere, skuespillere, komponister og idrettsutøvere. Det er ikke det samme som en statsbegravelse, som i Norge vanligvis er forbeholdt medlemmer av kongehuset.


== Historie ==

Ordningen med begravelse på offentlig bekostning er trolig inspirert av lignende ordninger i andre land. Slike begravelser spesielt i Frankrike omtales flere ganger i norske aviser på 1800-tallet. Det er bare noen få eksempler på norske begravelser på statens bekostning på 1800-tallet. Første gang ordningen omtales i Norge er ved begravelsen av den siste gjenlevende eidsvollsmannen Thomas Konow i 1881. Andre gang er begravelsen av studenten Evald Pauss i 1890, fulgt av begravelsen av statsminister Johan Sverdrup i 1892. Det har ikke tradisjonelt vært et særskilt regelverk for hvordan ordningen skulle brukes, og ordningen har hatt et ad hoc-preg. Det har også variert hvilke organer som har besluttet å tildele æresbevisningen; ved Konows begravelse var det Stortinget som tok beslutningen, mens i nyere tid har det blitt praksis at regjeringen tar beslutningen. Ved begravelsen av Pauss i 1890 ble ordningen omtalt som en ordning normalt forbeholdt personer med en betydelig historisk rolle:

En ung, for den store Almenhed endnu ukjendt Mand, en medicinsk Student begraves paa offentlig Bekostning og hædres med Sang, med Taler og Æreskrandse fra Universitet, fra Kammerater og medstuderende! Er ikke det for megen Ære? Hva har da denne unge, ukjendte Mand udrettet, siden han nyder den samme Hæder, som ellers kun bliver dem tildel, der har indskrevet sit Navn i sit Folks Historie ved store og gode Handlinger som Borger eller Embedsmand eller ved Fortjenester af Videnskab eller Kunst?

I Norge har ordningen vært omtalt som «begravelse på statens bekostning» eller «begravelse på offentlig bekostning», og forstås som separat fra ordningen med statsbegravelse, som er en begravelse i statlig regi. I Norge gis statsbegravelse bare til medlemmer av kongehuset, mens i andre land kan også statsbegravelse gis til de samme gruppene som i Norge kan få begravelse på statens bekostning, som f.eks. fremtredende politikere og andre særlig fortjente personer. I praksis eksisterer dermed ikke dette skillet mellom «begravelse på statens bekostning» og «statsbegravelse» i andre land. Harald Stanghelle skrev at «de tørre ordene 'begravelse på statens bekostning' gir assosiasjoner til en økonomisk transaksjon. Og ikke til hedring av mennesker som 'har indskrevet sit Navn i sit Folks Historie', slik det en gang ble beskrevet. Derfor bør det hete 'æresbegravelse', som det jo er».


== Fra unionstiden med Sverige ==
Thomas Konow (1881), den siste gjenlevende eidsvollsmann
Evald Pauss (1890), turnuslege som var en av de første ansatte ved det nyetablerte epidemilasarettet på Ullevål og som døde av difteri som han ble smittet av i tjenesten; den yngste som har mottatt en offentlig æresbegravelse i Norge
Johan Sverdrup (1892), tidl. statsminister
Baard Madsen Haugland (1896), tidl. statsråd


== 1905–1940 ==
(Listen er muligens ikke komplett)

Henrik Ibsen (1906), dramatiker, dikter
Johannes Steen (1906), tidl. statsminister
Jonas Lie (1908), forfatter
Torkel Halvorsen Aschehoug (1909), professor
Edvard Grieg (1909), komponist
Bjørnstjerne Bjørnson (1910), skjønnlitterær forfatter, lyriker, dramatiker, journalist, teatersjef
Johan Svendsen (1911), komponist og dirigent
Gerhard Henrik Armauer Hansen (1912), lege «- leprabasillens oppdager»
Emil Stang d.e. (1912), tidl. statsminister
Wilhelm Christophersen (1913), tidl. utenriksminister
Klaus Hanssen (1914), lege og politiker
Gina Krog (1916), politiker og kvinnesaksaktivist. «Første kvinde i vort land, som er blevet begravet paa statens bekostning».
Ernst Sars (1917), historiker og politiker
Carl Berner (1918), tidl. stortingspresident
Francis Hagerup (1921), tidl. statsminister
Thorvald Lammers (1922), komponist, operasanger (baryton) og kordirigent
Otto B. Halvorsen (1923), statsminister
Arne Garborg (1924), forfatter
Christian Michelsen (1925), statsminister
Fridtjof Nansen (1930), polfarer, forsker, politiker
Peder Kolstad (1932), statsminister
Erik Werenskiold (1936), maler og tegner
Oscar Wisting (1936), polfarer


== 2. verdenskrig ==
(Listen er muligens ikke komplett)

Christian Sinding (1941), komponist
Ivar Borgersen (1942), kontorsjef
Kristian Kristiansen (1943), grønlandsfarer
Ofre etter bombing av Norsk Hydro, Skien (1943)
Ragnvald Hvoslef (1944), offiser og politiker (NS)


== Etter 2. verdenskrig ==
Begravelser på statens bekostning har vært gitt til personer som i lang tid og på fremragende måte har gjort en særlig nasjonal tjeneste som stortingspresidenter, ministre og statsråder eller kulturarbeidere på forskjellige felt. Begravelse på Statens bekostning vedtas av Regjeringen.Av de 69 som ble gitt denne æren etter andre verdenskrig var syv kvinner og 62 menn. 25 personer var politikere, sju var forfattere, diktere og journalister, seks var forskere, seks var kunstnere og idealister, åtte var musikere og skuespillere og tre idrettsutøvere. I tillegg kommer 14 med andre yrkesbakgrunner.
Etter andre verdenskrig har to sittende utenriksministre og to sittende statsråder i Sosialdepartementet avgått ved døden. Samtlige har fått begravelser på statens bekostning. Etter terrorangrepene i Norge 2011 besluttet regjeringen å dekke begravelsesutgiftene til ofrene, men siden æresbevisningen vurderes enkeltvis regnes ikke det som en begravelse på statens bekostning.Totalt har ni kvinner blitt gitt denne æren: Gina Krog, Sigrid Undset, Sonja Ludvigsen, Halldis Moren Vesaas, Wenche Foss, Grete Waitz, Kim Friele, Rosemarie Köhn og Shabana Rehman.
Følgende personer har fått begravelse på statens bekostning etter slutten av andre verdenskrig:


=== 1945–1964 ===
Sigrid Undset (1949), forfatter
Anders Sandvig (1950), museumsdirektør
Aldor Ingebrigtsen (1952), lagtingspresident
Johan Nygaardsvold (1952), tidl. statsminister
Fartein Valen (1952), komponist
Christian Fredrik Monsen (1954), tidl. stortingspresident
Helmer Hanssen (1956), polfarer
Just Knud Qvigstad (1957), tidl. statsråd
Oscar Torp (1958), stortingspresident og tidl. statsminister
Eivind Berggrav (1959), biskop
Olav Bjaaland (1961), polfarer
Olav Bruvik (1963), statsråd i Sosialdepartementet
Carl Joachim Hambro (1964), tidl. stortingspresident


=== 1965–1984 ===
Johan Scharffenberg (1965), overlege
Hans Reidar Holtermann (1966), general
Otto Ruge (1966), general
Johan Falkberget (1967), forfatter
Nils Langhelle (1967), tidl. stortingspresident
Arnulf Øverland (1968), forfatter
Trygve Lie (1969), tidl. fylkesmann, statsråd og generalsekretær i FN
Halvard Lange (1970), tidl. utenriksminister
Tarjei Vesaas (1970), dikter
Gunnar Jahn (1971), tidl. direktør og statsråd
Terje Wold (1972), tidl. høyesterettsjustitiarius og statsråd
Sonja Ludvigsen (1974), statsråd i Sosialdepartementet
Toralv Øksnevad (1975), programdirektør i NRK
John Lyng (1978), tidl. statsminister
Trygve Bratteli (1984), tidl. statsminister


=== 1985–2004 ===
Knut Frydenlund (1987), utenriksminister
Einar Gerhardsen (1987), tidl. statsminister
Harald Sæverud (1992), komponist
Johan Jørgen Holst (1994), utenriksminister
Erling Stordahl (1994), forkjemper for blinde og andre funksjonshemmede
Leif Juster (1995), skuespiller
Halldis Moren Vesaas (1995), forfatter
Jan P. Syse (1997), tidl. statsminister
Birger Ruud (1998), skihopper
Rolv Ryssdal (1998), tidl. høyesterettsjustitiarius
Per Aabel (1999), skuespiller
Helge Ingstad (2001), forsker, forfatter og tidl. sysselmann
Nils-Aslak Valkeapää (2001), samisk kunstner
Jakob Weidemann (2002), bildekunstner
Thor Heyerdahl (2002), eksperimentell arkeolog, forfatter og eventyrer
Kjell Aukrust (2003), kunstner
Johs. Andenæs (2003), jussprofessor
Ludvig Walentin Karlsen, (2004), leder for Evangeliesenteret
Erik Bye (2004), visesanger, NRK-medarbeider og forfatter


=== 2005– ===
Per Borten (2005), tidl. statsminister
Kristian Ottosen (2006), motstandsmann og krigshistoriker
Lars Korvald (2006), tidl. statsminister
Jens Christian Hauge (2006), tidl. statsråd og Milorg-leder
Bjørn Egge (2007), FN-offiser og generalmajor
Julius Paltiel (2008), konsentrasjonsleirfange
Guttorm Hansen (2009), tidl. stortingspresident
Arne Næss (2009), filosof
Arne Nordheim (2010), komponist
Wenche Foss (2011), skuespiller
Grete Waitz (2011), idrettsutøver
Gunnar Sønsteby (2012), motstandsmann under andre verdenskrig
Hjalmar Andersen (2013), idrettsutøver
Rolv Wesenlund (2013), skuespiller
Jo Benkow (2013), tidl. stortingspresident
Samuel Steinmann (2015), siste norske jøde som overlevde Auschwitz
Wilhelm Mohr (2016), krigshelt
Odvar Nordli (2018), tidl. statsminister
Joachim Rønneberg (2018), Kompani Linge-mann, tungtvannssabotør
Ragnar Ulstein (2019), krigshistoriker, motstandsmann og medlem av Kompani Linge
Kim Friele (2021), forkjemper for homofiles rettigheter
Kåre Willoch (2021), tidl. statsminister
Rosemarie Köhn (2022), Norges og Nordens første kvinnelige biskop. 
Toralv Maurstad (2022), skuespiller
Shabana Rehman (2022), samfunnsdebattant


== Familien takket nei ==
Paal Berg (1966), tidl. høyesterettsjustitiarius.
Erik Brofoss (1979), direktør i Norges Bank.
Ragnhild, fru Lorentzen (2012), prinsesse.


== Referanser ==