jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Matthias Hansen

Johan Matthias Hansen (født 10. april 1781 i København, død 29. august 1850 i Altona) var en dansk klassisistisk arkitekt. Han var nevø av C.F. Hansen.
Hansen fikk sin utdannelse på Kunstakademiet i København under sin onkel C.F. Hansen, hvor han vant den lille sølvmedaljen i 1801. 
C.F. Hansen var  landbygmester i Holsten fra 1784 og hadde en fremgangsrik tegnestue i Altona, hvor han i 1780-og 1790-årene skapte de husene langs Palmaille og Elbchaussee. I 1804 ble han imidlertid kalt hjem til København, hvor man hadde bruk for hans innsats etter Københavns brann i 1795 og Christiansborgs brann 1794. 
Etter Københavns bombardement 1807 vokste arbeidsoppgavene i hovedstaden og nevøen Matthias Hansen overtok derfor mye av C.F. Hansens arbeid i Altona og omegn. Han var konstituert statsbyggmester i Altona i perioden 1837-41. Ca. 1828-34 hadde han tegnestue sammen med Ole Jørgen Schmidt, som også var sterkt påvirket av C.F. Hansens strenge klassisisme. Hovedverket, Baurs landhus, er tegnet sammen med Schmidt.


== Verker ==

Kong Christian VIIs sarkofag i Roskilde domkirke (1808, utført under C.F. Hansens ledelse)I Holsten:

Ombygging av slottet Breitenburg (1807–20)
Gjenoppbygging og endring av C.F. Hansens stallbygning Halbmond til Landhaus Thornton, Elbchaussee 228, Altona (etter brann 1820)
Baur'sche Häuser, Palmaille 53-71, Altona (1824-25, nr. 69-71 revet)
G.F. Baurs landhus, nå kalt Katharinenhof, Blankenese (1829-36, sammen med Ole Jørgen Schmidt)
Havebygning i parken samme sted
Tidligere apotek, Elbchaussee 564, Blankenese (1836)
Herregården Bredeneek (1838, senere tilbygget)
G.F. Baurs stallbygning, ombygget til bibliotek og kalt Musenstall, Blankenese (1839)


== Referanser ==


== Kilder ==
(da) Matthias Hansen på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
Tusind stykker

«Tusind stykker» (svensk tittel: «Tusen bitar») er en dansk popballade med melodi og tekst av Anne Linnet. Hun utgav den på albumet Jeg er jo lige her i 1988 (Pladecompagniet PCLP 8010 (LP), Pladecompagniet PCCD 8010 (CD)).Linnets opplegg av sangen er vers 1 + vers 2 + refreng + versenes sluttlinjer + repetert og uttrukket refreng.
Sangen behandler det menneskelige hjertets skjørhet og gir oss en påminnelse om at vi skal ta hånd om våre medmennesker og forsøke å ikke såre hverandre.


== Björn Afzelius' versjon ==
I 1989 utgav Björn Afzelius en versjon hvor han har skrevet svensk tekst. Den finnes på albumet med samme navn fra 1990: Tusen bitar (Rebell RLP 17 (LP), Rebell RCD 17 (CD) Afzelius' tekst har for det meste samme innhold som Linnets, og ofte, hvor det er mulig, samme ordvalg. Det finnes imidlertid noen tekstlinjer som ikke har helt samme betydning eller betydningsnyanse.
I Afzelius' versjon finnes også et refreng mellom begge versene. En annen forskjell i hans opplegg er at versenes sluttlinjer (för när vännerna försvinner…) hos ham ikke kommer tilbake mellom refrengene i slutten, som de altså gjør hos Linnet.


=== Musikkvideo ===
I musikkvideoen forekommer, i tillegg til Afzelius selv, Lasse Brandeby (i rollen som Kurt Ohlsson), Tomas von Brömssen samt Sven Wollter.


== Andre svenske versjoner ==
Sangen ble også spilt inn på plate i 1990, i Afzelius' svenske oversettelse, av dansebandet Vikingarnas forhenværende vokalist, Stefan Borsch, på albumet Från Värmland til Mexico samt av dansebandet Matz Bladhs samme år på albumet Leende dansmusik 90 (Frituna 0245 1). Matz-Bladhs anvendte seg imidlertid av en annen tekst, skrevet av Ulf Georgsson. Den har også blitt spilt inn av Black Ingvars på albumet Earcandy Five (Swedish Dancemetal Records SDMCD 1808) i 1995.Sangen har også blitt spilt inn av Scotts på albumet På vårt sätt i 2008, og i 2014 spilte den svensk/iranske artisten Laleh inn en versjon.


== Italiensk versjon ==
Det finnes også en versjon på italiensk, «Mille parti», innspilt på plate av Don Bennechi.


== Norsk versjon ==
Steinar Storm Kristiansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Tusen biter». Scandinavia utgav sangen på singlen Mariann Records MSN 156 i 1990. Arrangører var Pete Knutsen og Rutger Gunnarsson. Produsent var Steinar Storm Kristiansen.


== Referanser ==
Eeva Ruoppa

Eeva Ruoppa (født 2. mai 1932 i Miehikkälä, død 27. april 2013 i Kotka) var en finsk kvinnelig langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Ruoppa vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Hun var med på det finske stafettlaget som kom på tredjeplass på 3 x 5 km stafett bak Sverige og Sovjetunionen. De andre på laget var Siiri Rantanen og Toini Pöysti.


== OL-medaljer ==
1960  Squaw valley -  Bronse i langrenn, 3 x 5 km stafett, damer  Finland


== VM-medaljer ==
1962  Zakopane -  Bronse i langrenn, 3 x 5 km stafett, damer  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eeva Ruoppa – Olympedia 
(en) Eeva Ruoppa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Toini Pöysti

Toini Pöysti (født 1. juli 1933) var en finsk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley og 1964 i Innsbruck.
Pöysti vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Hun var med på det finske stafettlaget som kom på tredjeplass på 3 x 5 km stafett bak Sverige og Sovjetunionen. De andre på laget var Siiri Rantanen og Eeva Ruoppa.
Fire år senere, under vinter-OL 1964 vant hun en ny bronsemedalje, også denne gangen på 3 x 5 km stafett. Sammen med Senja Pusula og Mirja Lehtonen ble hun nummer tre bak Sovjetunionen og Sverige.


== OL-medaljer ==
1960  Squaw Valley -  Bronse i langrenn, 3 x 5 km stafett, damer  Finland
1964  Innsbruck -  Bronse i langrenn, 3 x 5 km stafett, damer  Finland


== VM-medaljer ==
1962  Zakopane -  Bronse i langrenn, 3 x 5 km stafett, damer  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Toini Pöysti – Olympics.com 
(en) Toini Pöysti – Olympic.org 
(en) Toini Pöysti – Olympedia 
(en) Toini Pöysti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Toini Pöysti – FIS (langrenn)
Gudny Aspaas

Gudny Aspaas (født 13. februar 1951) er en norsk sanger mest kjent fra progrockgruppen Ruphus. Hun startet sin karriere som vokalist i bandet Leif Sonells (oppkalt etter Rolv Wesenlunds rollefigur i filmen Mannen som ikke kunne le). Bandet underskrev en kontrakt med Fredrik Friis' plateselskap Ekko i 1970. Hun medvirket også i Melodi Grand Prix 1976, 1979, 1981 (som medlem av gruppen Darlings) og 1982. Hun ble tildelt Gammleng-prisen i klassen sanger i 2021.


== Diskografi ==
AlbumSnapshots (1985)
No Stranger (2017)SinglerSay a Little Prayer (1968)
You Can Run (2017)


=== Ruphus ===
New Born Day (1974)
Let Your Light Shine (1976)
Best of Ruphus (1977)
Man Made (1979)
Rock On Brain (1980)
Coloured Dreams & Hidden Schemes (1996)SinglerFlying Dutchman Fantacy (1973)


=== Leif Sonells ===
Hils vår sommer en melodi/Så drømmer jeg en stund om deg (1970)


=== Deltar på ===
Richard O'Brien: Rocky Horror Show – norsk versjon (1977)
Kirkelig Kulturverksted: Dans med oss, gud (1982)
Forente artister: Sammen for livet (1985)
Svend Undseth: Windshave (1989)
Silje Nergaard: Cow On the Highway (1993)
New Jordal Swingers: Indigo (2001)
New Jordal Swingers: Belfast cowboy (2002)
New Jordal Swingers: 45 Beste! (30 år med rock’n’roll) (2004)
NRK/Universal Music: Norsk Rocks Historie Vol. 6: Progressiv rock 1971-1977 (2004)
Pigalle: Mobil i bil (2013)
Kai Eide: Into the Light (2014)
Tore Johansen: Christmas Must Be Tonight/Adams julsong (O helga natt) (2014)


== Referanser ==
Seein’ Red

Seein' Red er det tredje studioalbumet til det norske bandet So Much Hate. Albumet ble spilt inn i slutten av juli 1990. Låten «X-Song» er en kritikk av straight edge-bevegelsen som var i sterk vekst i Europa da albumet kom ut. Coveret til albumet er laget av Kine Røst.


== Sporliste ==
«Jerk» (2:48)
«Warsong» (2:54)
«Ghosts» (4:11)
«One of Those Days» (3:23)
«X-Song» (3:16)
«Rip Off» (3:24)
«Part of It» (3:40)
«Seein' Red» (3:15)
«Ice Cold Wind» (2:33)
«Weakness» (1:37)
«In Front of Me» (3:57)
«De andre dagene» (3:10)
«A Day at the Station» (Bonusspor på CD-utgaven) (3:21)
«Progress» (Bonusspor på CD-utgaven) (3:40)
«Purple Haze» (Bonusspor på CD-utgaven) (2:31)
Cat Anderson

William Alonso «Cat» Anderson (født 1916, død 1981) var en amerikansk jazztrompetist. 
Anderson fikk sitt gjennombrudd ved å spille i Lionel Hamptons orkester i 1944, og samme år ble han engasjert av Duke Ellington, som han spilte med i lange perioder frem til 1953, da han startet sitt eget orkester. 
Han var spesialist i å utnytte trompetens høyeste register, og han anvendte gjerne en trompet stemt i ess, da denne har et høyere register enn andre trompeter. Denne formen for trompetspilling kan ofte føre til rene smakløsheter, men både han og Ellington selv har med hell brukt hans spill til å sette farge på sine ensemblepassasjer. Anderson utga flere plater med Duke Ellington, men også egne soloplater.


== Diskografi ==
Utvalgt diskografi

Coloratura (1945)
Happy-Go-Lucky Local (1946)
Trumpet No End (1946)
Swinging the Cat (1947)
The Eight Veil (1951)
Jam With Sam (1951)
Cat Walk (1951)
Moonlight Fiesta (1951)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Boken om jazz. Stavanger: Dreyer. 1954. 


== Eksterne lenker ==
(en) Cat Anderson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Cat Anderson på Internet Movie Database 
(en) Cat Anderson på Discogs 
(en) Cat Anderson på MusicBrainz 
(en) Cat Anderson på AllMusic
Sankt Annæ Plads (København)

Sankt Annæ Plads er en langstrakt plass i København i Danmark. Plassen danner en overgang mellom området ved Nyhavn og Frederiksstaden. Ved plassens utløp i Bredgade står en rytterstatue i bronse av kong Christian X utført av Einar Utzon-Frank og reist i 1954. Plassen går mot øst til Kvæsthusbroen hvor Skuespilhuset ligger.
Den regulære plassen ble anlagt på 1700-tallet da Frederiksstaden var under anleggelse. Før dette var det bare en smal gate, Sankt Annæ Gade, og langsmed denne løp en kanal som ble kalt Sankt Annæ Grav.
På 1800-tallet var Garnisonspladsen  en alminnelig betegnelse for Sankt Annæ Plads på grunn av Garnisons kirkes beliggenhet langs plassen.
Ved Sankt Annæ Plads er det i tillegg til Utzon-Franks rytterstatue flere skulpturer, blant annet Rasmus Andersens skulptur av Carl Frederik Tietgen, Otto Evens` figurgruppe «En napolitansk fisker lærer sin sønn å spille på fløyte» og August Saabyes portrettskulptur av J.P.E. Hartmann.


== Markante bygninger rundt plassen ==
Nr. 1-3: Fibigers gård, 1847-50 av G.F. Hetsch og P.C. Hagemann, fredet
Nr. 2/Bredgade 24: 1855 av N.S. Nebelong. Fredet i 1987.
Nr. 4:  Garnisonskirken (1703-06 av Wilhelm Friedrich von Platen)
Nr. 5: Rawerts gård (1), 1795-96 av og for Jørgen Henrik Rawert, bygget om i 1926, fredet
Nr. 7-9: Speilvendte dobbelthus, 1750 av Nicolai Eigtved, begge bygget om, begge fredet i 1932
Nr. 10: 1785 av Andreas Hallander. Fredet i 1964.
Nr. 11: Rawerts gård (2), 1801 av Jørgen Henrik Rawert). Nesten identisk med nr. 5.
Nr. 13: Prins Wilhelms palé, 1749-51, forhøyet i 1922-22, fredet
Nr. 15: Jeginds gård, nå Sveriges ambassade, 1752 av Nicolai Eigtved, forhøyet i 1853-55
Nr. 15A-B: 1853-55 for grosserer Ph. Randrup. Også del av den svenske ambassaden
Nr. 16: Sant [sic] Annæ Hus, 1898 av Thorvald Jørgensen
Nr. 17: Lensgrevene av Knuth til Knuthenborgs vinterresidens (1868 i nygotikk, tilskrives både C.V. Nielsen og Johan Schrøder)
Nr. 19: Tidligere Niels Brocks Handelsskole, 1890-91 av Albert Jensen)
Nr. 20-20A: 1857 av H.C. Tybjerg.
Nr. 21: Hotel Codan, 1948-50 av Ole Falkentorp, Harald Petersen og Ole Buhl
Nr. 22/Toldbodgade 23: 1854 av H.C. Tybjerg.
Nr. 28: DFDS' tidligere hovedsete, nå JL-Fondet, Kvæsthusgade 9-11, København (1871-72 av Georg E.W. Møller, bygget om av Albert Jensen 1891-94)
Nr. 36/Kvæsthusgade 10: Skuespilhuset, 2004-08 av Lundgaard & Tranberg


== Eksterne lenker ==
Sankt Annæ Plads
Den Kongelige Afstøbningssamling

Den Kongelige Afstøbningssamling holder til i Vestindisk Pakhus (oppført 1797) på Toldbodgade 40 i København og inneholder cirka 2.500 gipsavstøpninger av skulpturer fra ca.2.500 f.Kr. til rundt år 1600. Det er gratis entré til Den Kongelige Afstøbningssamling.


== Historie ==
Den Kongelige Afstøbningssamling ble grunnlagt i 1895 som en del av Statens Museum for Kunst. Det var brygger Carl Jacobsen som bestemte seg for å skape en avstøpningssamling for hele folket, hvor man kunne studere skulpturkunstens hovedverker. Enkelte av avstøpningene stammer fra 1700-tallet og var en del av Kunstakademiets samling, som inntil midten av 1900-tallet ble brukt daglig til å tegne og male etter som ledd i kunstnernes utdannelse. Samlingen ble først utstilt på Statens Museum for Kunst i Sølvgade og siden flyttet til Vestindisk Pakhus, som åpnet for publikum i 1995. 
Til tross for at Den Kongelige Afstøbningssamling består av en samling kopier, så er noen av skulpturene gradvis i ferd med å bli originaler. Flere av samlingens verker er avformet for så mange år siden, at originalskulpturene i dag ikke er i samme stand som ved tilblivelsen av avstøpningene. Avstøpningssamlingen representerer slik sett en mer intakt bevaringstilstand enn enkelte av originalene. 
I dag støper man i former med silikongummi som når inn i alle originalens fordypninger og som enkelt tas av. Tidligere var prosessen omstendelig. Man kunne bruke former av leire eller benlim; men normalt brukte man faste former i gips som møysommelig ble bygget opp rundt originalene av opp til flere hundre enkeltstykker, atskilt og satt sammen igjen for å støpe i dem med gips. 


== Avstøpningene i utvalg ==
Michelangelo David 1501-04
Fikenblad til David
Venus fra Milo fra  2. århundre f.Kr. 
Bjørn Nørgaard: Venus speiler Venus, 2005
Donatello: Gattamelata, 1447-53
Claus Sluter: Mosesbrønnen, cirka 1396-1405
Portrettbyste med rekonstruksjon av opprinnelig bemaling: Mithradates VI av Pontos, cirka 112-63 f.Kr.
Metallsvinet, cirka 3. århundre f.Kr.
Laokoon og hans sønner drepes av slanger. 1. århundre f.Kr.
Germain Pilon: Henri II & Catherina av Medicis gravmæle, 1535-90


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Den Kongelige Afstøbningssamling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Titanic (band)

Titanic var et norsk rockeband som ble dannet i Frankfurt am Main i Vest-Tyskland i 1969 av congaspilleren Kjell Asperud («Kjaperud»), gitaristen Janne Løseth, trommeslageren Truls Lorck, keyboardisten Kenny Aas og den engelske vokalisten Roy Robinson. 
De fire nordmennene hadde først spilt i The Beatniks før de flyttet til Vest-Tyskland, hvor de rekrutterte den engelske vokalisten Roy Robinson etter å hørt ham på en klubb. Deretter gikk turen til Paris, hvor gruppen tok navnet Titanic og fikk platekontrakt med fransk CBS.
Debutalbumet Titanic (1970) viste innflytelse fra grupper som Spooky Tooth, Vanilla Fudge og Procol Harum, og hadde blant annet sangen «I See No Reason», som slo passe godt an i Frankrike. «Sultana», b-siden til oppfølgersingelen, er hovedsakelig instrumental jam fra studio, og som tittelen indikerer er den en hyllest til gruppa Santana. Singelen ble lansert på nytt i 1971 med «Sultana» som a-side og gikk da opp til 5.-plass i Storbritannia og Norge, hvor albumet Seawolf (1971) nådde 7.-plass. «Sultana» var den første internasjonale hiten for noe norsk rockeband. De nådde også nummer én på  Radio Luxembourg med Sultana. De holdt en rekke konserter i bl.a. Frankrike.
Aas spilte på orgelets basspedaler fram til han sluttet i 1973, hvorpå Helge Grøslie (tidligere Junipher Greene) ble keyboardist og Eric «Arica» Siggs ble bassist. Flere utskiftninger fulgte etter Eagle Rock (1973) og Ballad of a Rock'n Roll Loser (1975). 
Titanic ble oppløst i 1976, men kom likevel tilbake med nye album i 1977 og 1979. På 1980-tallet ble de atter oppløst, men Lorck og Løseth ble boende i Frankrike. Løseth og Robinson var tilbake med nye besetninger i Titanic 1991-1994 og fra 2005, og disse ga ut album i 1993 og 2008.
I 2011 spilte Titanic for første gang i gitarist Janne Løseths hjemby, Ålesund, der bandet var booket til Jugendfest. Bandet spilte også i Oslo den 19. august.


== Personell gjennom tidene ==
«Kjaperud», Kjell Asperud (født 1946)
Janne Løseth (født 1947)
Truls Lorck (født 1942)
Kenny Aas (født 1942)
Roy Robinson (født 1945)
Helge Grøslie
Eric «Arica» Siggs
Trond Rabben (Født 1959)


== Diskografi ==


=== Studio- og samlealbum ===
Titanic (1970)
Sea Wolf (1971)
Eagle Rock (1973)
Macumba! (1973) kanadisk samleplate
Ballad of a Rock'n Roll Loser (1975)
The Best of Titanic (1975)
Lo mejor de Titanic (1975)
Greatest Hits Vol. 2 (1977)
Return of Drakkar (1977)
Eye of a Hurricane (1978) Label/Matrix: NL 1979 Ariola 201.856
Greatest Hits (1981)
The Best of Titanic (1989)
Lower the Atlantic (1991)
Ashes and Diamonds (2009)


=== Singler/EP ===
Santa Fe/Half Breed (1971)
Sultana/Sing Fool Sing (1971)
Rain 2000/Blond (1972)
Richmond Express/Heia vålenga (1973)
Macumba/Midnight Sadness (1974)


== Litteratur ==
Tom Hermann Kristensen: Titanic. Historien – fortalt av dem selv. Rockarkivet. 171 pp. ill. Oslo 2008. ISBN 978-82-997310-2-7


== Eksterne lenker ==
Artikkel på Rockipedia.no
Revolutionary United Front Party

Revolutionary United Front Party var et politisk registrert parti i Sierra Leone som ble stiftet i 2002. 
Det var et demokratisk parti og var grunnlagt av Revolutionary United Front (RUF), en sentral opprørsgruppe under borgerkrigen i Sierra Leone.
Partiet fikk liten oppslutning under valget i 2002 med bare 2,2% av stemmene. I 2007 slo partiet seg sammen med det liberalistiske partiet All People's Congress (APC).
Penrosetrapp

En penrosetrapp er en optisk illusjon, navnsatt etter Lionel Penrose og sønnen Roger Penrose.  Det er en todimensjonal framstilling av en trapp med fire 90-graders vinkler, der tappetrinnene tilsynelatende stiger og stiger i en sluttet sirkel.  Det vil være umulig å lage en Penrosetrapp i tre dimensjoner.
Penrosetrappen kan sees som en variant av penrosetriangelet.
Kunstneren M. C. Escher baserte sin kjente litografi Ascending and Descending på en penrosetrapp.


== Litteratur ==
E.J.Borowski, J.M.Borwein (1989). Dictionary of mathematics. London: Collins. ISBN 0-00-434347-6.
Aksel Hagen

Aksel Hagen (født 4. oktober 1953 på Stange) er en norsk politiker (SV). Han har vært innvalgt på Stortinget fra Oppland siden 2009.
Han var gymnasiast på Hamar 1969–1972 og deretter elev ved Jønsberg landbruksskole 1972–1973. Han studerte naturforvaltning og arealplanlegging ved Norges landbrukshøyskole 1974–1979 og har doktorgrad i samfunnsplanlegging fra Universitetet for miljø- og biovitenskap fra 2006. Hagen var generalplanlegger i Øystre Slidre 1980–1985, førsteamanuensis ved Høgskolen i Oppland 1985–2003 samt naturvern- og friluftskonsulent for fylkesmannen i Oppland 1985–1986.
Hagen var fylkessekretær i Hedmark Senterparti 1979–1980, men meldte senere overgang til Sosialistisk Venstreparti. Hagen var styremedlem i Lillehammer SV i 1980- og 1990-årene, nestleder i Oppland SV 1998–2000, leder i Oppland SV 2000–2004 og medlem av Lillehammer kommunestyre 1991–2003. Han var også medlem av Oppland fylkesting 2003–2009, herav fylkesvaraordfører 2003–2007. Han var stortingsrepresentant fra Oppland 2009-2013.
Hagen er samboer med tidligere Rødt-leder Turid Thomassen.


== Stortingskomiteer ==
2009–2013 medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aksel Hagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Aksel Hagen hos Stortinget 
(no) Aksel Hagen hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Publikasjoner av Aksel Hagen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Simen Berntsen

Simen Berntsen (født 2. juli 1976) er en norsk tidligere skihopper som representerte Spydeberg IL.
Han deltok i til sammen ni verdenscuprenn i 1996 og 1997. Hans beste individuelle plassering var 10.-plass i Oslo 16. mars 1997; i tillegg var han på det norske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i Lahtis 8. mars 1997. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 46 i sesongen 1996-97. Samme sesong ble han nummer 2 i kontinentalcupen.
Han har vært smører for det norske hopplandslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Simen Berntsen – FIS (skihopping)
Igor Vorontsjikhin

Igor Nikolajevitsj Vorontsjikhin (russisk: Игорь Николаевич Ворончихин; født 14. april 1938, død 10. mars 2009) var en sovjetisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.
Vorontsjikhin vant to olympiske bronsemedaljer i langrenn under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han ble nummer tre på 30 km bak Eero Mäntyranta fra Finland og Harald Grønningen fra Norge. Han var også på det sovjetiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km, bak Sverige og Finland. De andre på laget var Ivan Utrobin, Gennadij Vaganov og Pavel Koltsjin.


== OL-medaljer ==
1964  Innsbruck -  Bronse i langrenn, 30 km, menn  Sovjetunionen
1964  Innsbruck -  Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Igor Vorontsjikhin – Olympedia 
(en) Igor Vorontsjikhin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Igor Vorontsjikhin – FIS (langrenn)
Acela Express

Acela Express er et høyhastighetstog som opereres av Amtrak langs Nordøstkorridoren i USA. Den betjener den 734 kilometer lange strekningen fra Boston via New York og Philadelphia til Washington D.C. på syv timer. Tjenesten har 20 åtte-vognstog bygd av Bombardier Transportation og Alstom og opererer i hastigheter opp til 240 km/t, med en gjennomsnittsfart på 116 km/t. Mellom New York og Washington (360 km) er gjennomsnittsfarten med 6 stopp på opptil 133 km/t, noe som er det høyeste for noe tog i USA.Acela Express kom på skinnene i 2000. Det erstattet Metroliner-togene, som ble faset ut i 2006 etter 37 års tjeneste. På strekningen New York-Washington har Acela Express klart å kapre minst like mange reisende som flyet (noe som er enestående i USA), mens markedsandelen mellom New York og Boston – hvor togene går tregere fordi skinnegangen er dårligere – er 37 %.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Acela Express – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) TGV Pages: Acela Express
2007 NBA-draftet

2007 NBA-draftet var NBAs årlige draftbegivenhet i 2007 som fant sted i Madison Square Garden i New York den 28. juni.


== Valgene ==
Draftet ble delt opp i to runder der de 30 NBA-lagene i prinsippet skulle velge spiller etter tur, men noen av klubbene har byttet rettighetene til disse trekkene mot spillere eller penger tidligere i sesongen slik at andre klubber trekker deres trekk til sitt eget lag.


=== Første runde ===


=== Andre runde ===


== Kilder ==
NBA.com: Draft 2007
NBA.com: NBA-draftet Lottery 2007
2007 NBA-draftet – ESPN
2007 NBA-draftet – Basketball-Reference.com
Liste over ordførere i Båtsfjord

Liste over ordførere i Båtsfjord. Med formannskapslovene av 1837 ble Vardø formannskapsdistrikt opprettet, og bestod av dagens Vardø og Båtsfjord kommuner. For å etterleve formannskapslovenes skille mellom by og landdistrikt, ble Vardø i 1839 formelt delt i Vardø kjøpstad og Vardø landdistrikt, men de var sparsomt befolket, så i kommunal forstand ble de først skilt i 1869. I 1957 tok landkommunen navnet Båtsfjord. I 1964 ble den sørøstlige tredjedelen av Båtsfjord (sør for Seglodden) overført til Vardø kommune.


== Referanser ==
Ivan Utrobin

Ivan Stepanovisj Utrobin (russisk: Иван Степанович Утробин; født 10. mars 1934, død 25. juni 2020) var en sovjetisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.
Utrobin vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han var med på det sovjetiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km, bak Sverige og Finland. De andre på laget var Igor Vorontsjisjin, Gennadij Vaganov og Pavel Koltsjin. Individuelt ble han nr. 17 på 30 km.


== OL-medaljer ==
1964  Innsbruck -  Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ivan Utrobin – Olympics.com 
(en) Ivan Utrobin – Olympic.org 
(en) Ivan Utrobin – Olympedia 
(en) Ivan Utrobin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)