jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Who Put the Bomp (In the Bomp, Bomp, Bomp)

«Who Put the Bomp (In the Bomp, Bomp, Bomp)» er en amerikansk slagersang i doo-wop-stil fra 1961 med melodi og tekst av Gerry Goffin og Barry Mann, som ble gjort kjent av Barry Mann.
Mann spilte opprinnelig sangen inn på singlen ABC Paramount 10237. Han ble backet opp av The Halos, som tidligere hadde backet opp Curtis Lee på sangen «Pretty Little Angel Eyes».
I denne sangen synger Mann om den hyppige anvendelsen av tulletekster i doowop-sanger og om hvordan jenta hans ble forelsket i ham etter å ha lyttet på flere slike sanger.
Eksempler på den type sang det blir referert til innbefatter The Marcels' versjon av «Blue Moon» (hvor det synges «bomp bomp ba bomp, ba bomp ba bomp bomp» og «dip-de-dip-de-dip») og The Edsels «Rama-Lama-Ding-Dong», som begge lå på singlelisten tidligere samme år.«Who Put the Bomp (In the Bomp, Bomp, Bomp» passer inn i kategorien «selvrefererende» sanger. Rocksanger handler om rock (We're gonna rock around the clock), reggaesanger om reggae, rapsanger om rap osv. I denne bestemte sangen blir det aspektet understreket av det faktum at Mann er en låtskriver som synger om låtskrivere.
Den er også en ironisk, lett selvharselerende sang, et kjent fenomen i populærmusikken. Ms «Pop Muzik» er et annet eksempel.


== Listeplasserringer ==
Sangen debuterte på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten 7. august 1961 og ble der i tolv uker med nummer syv som høyeste plassering. Manns versjon kom ikke på den britiske singlelisten, selv om en coverversjon med The Viscounts nådde en 21.-plass i september 1961 og en versjon med Showaddywaddy kom på en 37.-plass i august 1982.


== Norsk versjon ==
Den norske tittelen er «Borghild». 
I 1980 utgav Vazelina Bilopphøggers sangen på albumet Slitin i knea (Philips 6327 043). Norsk tekst var ved Jan Paulsen.


== Referanser ==
Imane Merga

Imane Merga Jida, også kjent under navnet Imana Marga Jidha (født 15. oktober 1988 i Tulu Bolo) er en etiopisk langdistanseløper. 
Han ble nummer tre på 10 000 meter i det afrikanske juniormesterskapet i 2007.I 2008 kom han på syvendeplass i juniorklassen under VM i terrengløp i Edinburgh.På årets siste dag vant han 10 000 meter i det portugisiske nyttårsløpet i Amadora. Her slo han bl.a. Sergei Ivanov og Youssef El Kalay. 
I 2009 vant han noe uventet IAAF Cross Country Permit i Antrim, et løp over 9.572 meter. Favotitten, Boniface Kiprop, mistet den ene skoen i den fjerde av fem runder. Han vant også løpet Lille Metropole i juni, foran landsmannen Tilahun Regassa. Knappe to uker senere, 10. juli, kom han på sjetteplass på 5 000 meter under Golden League-stevnet Golden Gala i Roma.Under VM i friidrett 2009 kom han på fjerdeplass på 10 000 meter. Han satte personlig rekord med tiden 27.15,94. Hans tidligere rekord var på 27.33,53, satt i 2008.


== Personlige rekorder ==
5 000 meter – 12.59,75 (2009)
10 000 meter – 27.15,94 (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Imane Merga – Olympics.com 
(en) Imane Merga – Olympic.org 
(en) Imane Merga – World Athletics 
(en) Imane Merga – Diamond League 
(en) Imane Merga – Track and Field Statistics
Einar Sverdrup

Einar Sverdrup (født 18. desember 1895 i Solund, død 13. mai 1942) var en norsk offiser (oberstløytnant) og gruveingeniør.
Sverdrup hadde utdannelse fra Krigsskolen og Norges tekniske høyskole, samt fra USA. Han var direktør for Store Norske Spitsbergen Kulkompani. Sverdrup arbeidet for å bedre sikkerheten i gruvene på Svalbard basert på studier av gruvedrift i Storbritannia og på kontinentet. Han kom til Storbritannia etter at Svalbard var blitt evakuert og gruvene ødelagt i september 1941. Han mente evakueringen var helt unødvendig fordi Tyskland hadde rikelig og lett tilgang til kull på kontinentet. Sverdrup var leder for Operasjon Fritham, som skulle sikre Svalbard mot tysk overtagelse. Han mente også det ville være en propagandaseier at deler av landet var fritt og holdt av norske styrker. 13. mai 1942 omkom han, da ekspedisjonsskipet «Isbjørn» ble senket av tyske fly i Grønfjorden.
Han var sønn av professor Edvard Sverdrup og halvbror av professor Harald Ulrik Sverdrup. Johan Sverdrup var hans grandonkel. Harald og Nordahl Grieg var hans søskenbarn.Det er reist en bauta til minne om Sverdrup i Longyearbyen.


== Utmerkelser ==
For sin ledelse av Operasjon Fritham ble han post mortem hedret med Krigskorset med sverd.


== Referanser ==


== Kilder ==
Gjems-Onstad, Erik (red.): Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren, s. 75–76, Grøndahl og Dreyers Forlag, 1995. ISBN 978-8250421905
Våre falne 1939–1945, fjerde bok, utgitt av Den norske stat, 1949–51
Bernard Kipyego

Bernard Kiprop Kipyego (født 16. juli 1986 i distriktet Keiyo) er en kenyansk langdistanseløper.
Ved VM i terrengløp 2007 vant han bronse i seniorklassen, og det kenyanske laget som han deltok på vant gull i lagkonkurransen. I VM i terrengløp 2008 kom han på 10.-plass individuelt, men vant igjen gull i lagkonkurransen. 
Han vant Berlin halvmaraton 2009 med tiden 59.34. Dette var hans debut på halvmaraton.Han deltok i VM i friidrett 2009, der han kom på femteplass på 10 000 meter.


== Personlige rekorder ==
3000 meter – 7.50,57 min (2006)
5000 meter – 13.09,96 min (2005)
10000 meter – 26.59,61 min (2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bernard Kipyego – World Athletics 
(en) Bernard Kipyego – Track and Field Statistics
MV «Princess Ashika»

MV Princess Ashika var en ferge som opererte i Tonga. Skipet, bygget i 1972, begynte å seile i Tonga den 7. juli 2009 og sank mindre enn en måned senere den 5. august. Antallet mennesker ombord på fergen da den sank, er ennå ikke bekreftet, men tidlige meldinger sa at det var 75 mennesker ombord, et tall som senere ble oppdatert til 79. «Rescue Coordination Centre New Zealand» (RCCNZ) uttalte at det var 86 ombord, der 53 overlevende hadde blitt reddet, og avisen The Times satte antallet passasjerer til over 100. Den 7. august sa myndighetene at det var 119 mennesker ombord, 2 var funnet omkommet og 64 savnet. Anslaget på passasjerer ble den 8. august hevet til 141, den 9. august til 148, og senere til 149.Tongas transportminister, Paul Karalus, gikk av seks dager etter ulykken.


== Konstruksjon og historie ==
Fergen ble bygget ferdig i juli 1972 ved Takamatsu, Japan, og fikk navne MV Olive Maru No. 1. I 1985, fikk hun sitt nye navn MV Princess Ashika og ble overtatt av et australsk selskap som operererte i Fiji. På grunn av bekymringer fra regjeringen på Tonga over den fysiske tilstanden og sikkerheten til den eksisterende fergen MV Olovaha, ble Princess Ashika sendt fra Fiji for å erstatte Olovaha. Bruken av Princess Ashika var ment å være en midlertidig tiltak frem til en ny båt finansiert av en NZD$35 millioner gave fra Japan skulle erstatte den gamle i 2011.


== Forliset ==

Fergen reiste fra hovedstaden på Tonga, Nuku'alofa, til Ha'afeva da det sendte ut et Mayday-signal like før klokken 2300 (lokal tid) den 5. august 2009, etterfulgt av en nødsignal. Nødsignalet kom fem minutter etter mayday. En overlevende fortalte om en «stor bølge» og «mye vann», og hevdet at ulykken hadde skjedd svært hurtig.Et P-3 Orion fly fra Royal New Zealand Air Force lokaliserte et spor av vrakgods ca 86 km nordøst for Nukuʻalofa. Når mørket kom, sluttet letebåtene søket sitt, av frykt av å seile over overlevende i vannet.Flere kvinner og barn var ombord i fergen da den sank. På grunn av muligheten av blindpassasjerer ombord, ble det etterhvert klart at det eksakte antallet ombord ville neppe bli eksakt klart. En 48 år gammel britisk statsborger omkom.. Det ble sagt at det skulle være omtrent ti europeere ombord i fergen.En fjernstyrt undervannsfarkost operert fra HMNZS Manawanui viste bilder av vraket den 18. august 2009.


=== Reaksjoner på forliset ===
 New Zealand sin statsminister John Key fortalte om sin bekymring under et møte i Pacific Islands Forum som foregikk i Cairns i Australia samtidig med ulykken. New Zealands utenriksminister Murray McCully sa at han var «dypt bekymret» og sammenlignet det med en tidligere ulykke i Kiribati. Landet tilbydde også ferger som erstatning for den sunkne.
 Et kommunike sendt ut av det franske utenriksdepartement, sa at Frankrike var «ekstremt sjokkert» over å høre om forliset, og sendte kondolanser til familier og venner av ofrene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) MV «Princess Ashika» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(en) Matangi Tonga: SCP releases ferry disaster survivor list
(en) Matangi Tonga: 93 missing, Ashika toll rising (including Survivor list)
Trond Bjørndal

Trond Bjørndal (født 9. oktober 1969) er en norsk fotballtrener og tidligere spiller.
Bjørndal er fra Frekhaug, og startet karrieren i IL Kvernbit, og spilte senere for Åsane Fotball og Bryne FK. Han gikk til FK Haugesund i 1997, og spilte i eliteserien i 1997 og 1998. Foran 2000-sesongen forlot han Haugesund til fordel for danske Vejle BK, etter å ha vært på prøvespill for engelske Sheffield United.Foran 2004-sesongen ble Bjørndal ansatt som trener for Åsane, med Håkon Østevold som assistenstrener. Bjørndal ble bare i ett år og ble ansatt som assistenttrener for Magnus Johansson i Løv-Ham foran 2005-sesongen. Ett år senere forlot Johansson klubben og Bjørndal ble forfremmet til hovedtrener. Løv-Ham overlevde kampen mot nedrykk, men Bjørndal sa opp stillingen etter sesongslutt. Kort tid etter ble Bjørndal ansatt som sportsdirektør i Åsane.


== Referanser ==
Ivan Rebroff

Ivan Rebroff, egentlig Hans-Rolf Rippert (født 31. juli 1931 i Berlin-Spandau, død 27. februar 2008 i Frankfurt am Main) var en tysk sanger med en ekstraordinær stemme som favnet fire og en halv oktaver. Etter eget utsagn var han av russisk opprinnelse, men det er ikke bekreftet.
Rebroff betegnet seg selv som internasjonal, en "forbindelse mellom øst og vest" og bodde på øya Skopelos i Hellas. Han giftet seg aldri og var mot slutten av sitt liv gresk statsborger.
Han var berømt for å synge russiske folkeviser, men sang også operaer, lett klassisk musikk og folkeviser fra mange andre land. Han holdt mer enn 6000 konserter i sin karriere, inkludert to år fra 1968 av som Tevje i Spelemann på taket i Théâtre Marigny i Paris.
Ifølge IMDb var han 196 cm høy.


== Pseudonym ==
Navnet Rebroff stammer fra russisk ребро (rebro) som er oversettelsen til tysk Rippe. Ivan er russisk for Hans. Tilpasset sitt pseudonym bar han et stort skjegg og dessuten ofte en russisk pelslue og tilsvarende folkedrakt. Sammen med en liten aksent ble han sett på som en man tenkte seg som en ekte russer. Slik skapte han sitt image i show-business.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Ivan Rebroff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ivan Rebroff på Internet Movie Database 
(en) Ivan Rebroff på AllMovie 
(en) Ivan Rebroff hos The Movie Database 
(en) Ivan Rebroff på Apple Music 
(en) Ivan Rebroff på Discogs 
(en) Ivan Rebroff på MusicBrainz 
(en) Ivan Rebroff på Spotify 
(en) Ivan Rebroff på Songkick 
(en) Ivan Rebroff på Genius — sangtekster
Wernersholm

Wernersholm er et tidligere lyststed som ligger i Wernersholmvegen 20 på Hop i Fana bydel, Bergen. Werner Hosewinckel Christie kjøpte stedet i 1784 og anlå lystgården Wernersholm. Christie rev de opprinnelige gårdsbygningene på Hop og han fikk laget en kanal fra Hopsvannet slik at Wernersholm ble liggende på en kunstig holme. Christie døde barnløs og anlegget ble i 1829 solgt til kjøpmannen Michael Krohn. Krohn rev hovedbygningen som var i dårlig stand og oppførte en ny som er bevart. Nåværende hovedbygning skal være tegnet av ingeniøroffiser Frantz Henrik d’Aubert (1797–1842) rundt 1830. Trepanelbygningen i empirestil preges av en tempelgavl båret av søyler. Bygningen ble ombygget i 1898, trolig av arkitekt Schak Bull, og i 1913-14 av arkitekt Ingolf Danielsen.
Bjørnstjerne Bjørnson besøkte stedet et par måneder sommeren 1859 og skrev der teksten til «Ja, vi elsker». Eieren Georg Dankert Krohn var en venn av Bjørnson. Bjørnson fullførte Arne mens han var der, og begynte på En glad gutt og På Guds veie.Fabrikkeier Jørgen Petersen overtok Wernersholm i 1879 og den var i slekten til 1989.


== Den åttekantede «papirkirken» ==
Mest kjent ble stedet for kirken Christie fikk oppført her. Han tegnet både våningshus og en åttekantede kirke med 13 meter i tverrmål og plass til rundt 800 personer, og bygget ruvet i landskapet slik det fremgår av prospektbilder blant annet laget JFL Dreier. Byggematerialet var også hans egen oppskrift. Kirken fikk vegger av rydningsstein uten kalk, men var trukket både utvendig og innvendig av en slags pappmasjé av gammelt papir vætet i vitriolvann, og tilsatt kalk blandet med myse og eggehvite, med dekorasjoner av samme materiale. Det sirkelrunde interiøret hadde en kjerne av tre og var kledd med leire, utenpå dekket med et tykt lag av pappmasjéen som var formet til korintiske søyler. Noe av treverket stammet fra kapellet på St. Jakobs kirkegård (Markekirkegården ved Stadsporten), som Christie kjøpte i 1789. Kirken hadde et sylindrisk tårn i midten med en halvkuleformet kuppel toppet med et lite tårn. Kirken ble åpnet i 1796, da det ble holdt en gudstjeneste der, og bygningen sammenlignet med Peterskirken og Pantheon i Roma. Biskop Jacob Neumann omtalte kirken som et nydelig lite kapell som vitnet om Christies gode smak. Lyder Sagen beskrev kirken som et Pantheon i miniatyr.

Michael Krohn rev kirken rundt 1830 etter at han overtok fordi den var i dårlig stand.I 1937 omtalte amerikanske aviser denne papirkirken, og Bergen kommune fikk forespørsel fra en person i Kansas City om en kirke «in your city, built entirely of paper, made water-proof by the application of lime, curdled milk, and white of egg...It sounds to me like a newspaper story». Tydeligvis var kirken på Wernersholm gått helt i glemmeboken i 1937, for kommunens svarbrev var benektende, og fortsatte: «En sådan kirke finnes såvidt man vet, heller ikke noget annet sted her i landet.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bergen byleksikon på nett, om Wernersholm
Javier Culson

Javier Culson (født 25. juli 1984) er en friidrettsutøver fra Puerto Rico, som konkurrerer i hekkeløp.
Culson deltok ved VM 2007, der han ble slått ut i semifinalen på 400 meter hekk. Ved Sommer-OL 2008 ble han igjen slått ut i semifinalen.
Han deltok ved VM 2009 i Berlin, der han forbedret sin personlige rekord i finalen til 48,09, en tid som holdt til sølvmedalje, bak Kerron Clement.
Culson var flaggbærer for Puerto Rico under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.


== Personlige rekorder utendørs ==
400 meter hekk – 47,72 (8. mai 2010)
400 meter - 45,99 (31. mars 2012)
800 meter - 1.49,97 (19. mars 2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Javier Culson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Javier Culson på Internet Movie Database 
(en) Javier Culson – Olympics.com 
(en) Javier Culson – Olympic.org 
(en) Javier Culson – Olympedia 
(en) Javier Culson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Javier Culson – World Athletics 
(en) Javier Culson – Diamond League 
(en) Javier Culson – Track and Field Statistics 
Javier Culson på Twitter 
Javier Culson på Instagram
Luleälven

Luleälven, eller Lule älv, (lulesamisk: Julevädno) er ei elv i Norrbottens län i Sverige. Elva er 461 kilometer lang og munner ut i Bottenviken ved byen Luleå. Nedbørfeltet er på 25 263 km² og middelvannføringen ved munningen er 506,5 m³/s.Luleälven er sterkt utbygd, og Vattenfall AB har alene 15 kraftverk langs denne elva. Sveriges største vannkraftverk, Harsprånget, er utbygd med effekt på 977 MW.


== Referanser ==
Bureja-demningen

Bureja-demningen, med Saratov vannkraftverk (russisk: Бурейская ГЭС, eller Burejskaja GES) er en demning med vannkraftverk i elva Bureja, ei nordlig sideelv til Amur i det fjerne østlige Russland. Vannkraftverket ble påbegynt i 1978 og er fortsatt under utvidelse, det er (2010) ikke ferdig utbygd selv om forventet ferdigstillelse var 2009.I 2008 kjørte det med 1 800 MW kapasitet, men det forventes at anlegget snart når full kapasitet på 2 010 MW fordelt på seks turbiner à 335 MW hver. Årsproduksjonen er allerede oppe i 3,3 TWh årlig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bureya hydroelectric power plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stephen Clark

Stephen «Steve» Edward Clark (født 17. juni 1943 i Oakland, California) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL i 1964 i Tokyo vant tre gullmedaljer på 4x100 m frisvømming stafett, 4x200 m frisvømming stafett og 4x100 m medley stafett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stephen Clark – Olympics.com 
(en) Stephen Clark – Olympic.org 
(en) Stephen Clark – Olympedia 
(en) Stephen Clark – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Stephen Clark – Swimming Hall of Fame 
(en) Stephen Clark – TheSports.org
Jehue Gordon

Jehue Gordon (født 15. desember 1991) er en friidrettsutøver fra Trinidad og Tobago.
Han deltok på det trinidadiske laget som fikk sølv på 4 x 400 meter i de Panamerikanske leker for junior i 2009.Under VM i friidrett 2009 kom han på 4.-plass på 400 meter hekk. Her satte han ny personlig rekord på 48,26.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jehue Gordon – Olympics.com 
(en) Jehue Gordon – Olympic.org 
(en) Jehue Gordon – Olympedia 
(en) Jehue Gordon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jehue Gordon – Commonwealth Games Federation 
(en) Jehue Gordon – World Athletics 
(en) Jehue Gordon – Diamond League 
(en) Jehue Gordon – Track and Field Statistics
Zeya-demningen

Zeya-demningen, med Zeya vannkraftverk (russisk: Зе́йскаја ГЭС, eller Zejskaja GES) er en demning med vannkraftverk i elva Amur i det fjerne østlige Russland. Dette er det største vannkraftverket i det østlige Sibir. Det er installert  1 330 MW kapasitet.
Demningen og vannkraftverket ble påbegynt i 1972 og demmer opp Zeyareservoaret på 2 500 km² er i alt 40 km bred nederst, og 200 km lang. Dette er den største oppdemmede innsjøen på Amur. Innsjøen starter ved byen Zeja, og over ei 1 100 m lang bro går Den transsibirske jernbane.
Michael Krohn (forretningsmann)

Michael Krohn (født 14. mai 1793 i Bergen, død 31. august 1878 i Fana) var en norsk kjøpmann.


== Familie ==
Han var sønn av kjøpmann Wollert Danchertsen Krohn (1765–1834) og Cecilie Margrethe Meyer (1763–97). 11. mars 1817 giftet han seg med Fridrica Lovise Monrad (8. desember 1794 – 17. juli 1868). Wollert Krohn eide et stort patricierhus på hjørnet Strandgaten - Tollbodsallmenningen (i dag ligger Strandgaten 209 på denne tomten). Michael vokste opp i dette huset.
Michael Krohns olderfar var den tyskfødte forretningsmannen Claus Krohn.


== Forretningsmann og gründer ==
I 1829 kjøpte han lyststedet Wernersholm på Hop i Fana. Her fikk han oppført et hovedhus i empirestil. På Hop drev han også et eldre marmorbrudd fram til 1850-årene.
Michael Krohn var drivkraften bak opprettelsen av en rekke store selskaper i Bergen, bl.a. Det Bergenske Søassuranceselskab (1845), Det Bergenske Dampskibsselskab (1851), Bergen Mekaniske Verksted (1855) og Bergens Privatbank (1855). I  1849 etablerte han Bergens første gassverk. Broen over holmene Nygårdsstrømmen fikk han bygget i 1852. Dette ga byen forbindelse med Bergensdalen og de store landområdene mot syd.


== Ettermæle ==
Michael Krohn har fått en gate i Årstad bydel i Bergen oppkalt etter seg (Michael Krohns Gate).
Bjørnstjerne Bjørnson skrev «Ja, vi elsker» under et besøk hos Krohn på Werneholm i 1859.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Det Bergenske Dampskibsselskap i femogsytti år, Christian Koren-Wiberg, 1926


== Eksterne lenker ==
SNL
Artikkel om Michael Krohn av Åsta Vadset, Nettsiden "Historier fra en bydel - Årstad", Bergen Byarkiv
Odd Starheim

Odd Kjell Starheim (født 14. juni 1916 i Lista, død 1. mars 1943) var en norsk offiser (kaptein) som var med i Kompani Linge under andre verdenskrig. Starheim var utdanna styrmann.
Han forlot Norge om bord på snekka MK «Viking» som gikk ut ifra Rauna i Farsund den 11. august 1940 og ankom Aberdeen i Storbritannia den 17. august. Han slutta seg til Special Operations Executive og Kompani Linge. Starheim var tre turer tilbake til Norge og organiserte etterretningsvirksomhet på Sørlandet, første gang i Operasjon Cheese med blant annet en radiostasjon drevet av Gunvald Tomstad. Han blei arrestert av tyske styrker i Oslo, men klarte å rømme.
Han var sjef for gruppa som 15. mars 1942 kapra kystruteskipet DS «Galtesund» og førte det til Aberdeen. Som retrett fra den mislykka Operasjon Carhampton ville man vinteren 1943 igjen kapre et kystruteskip og ta dette over til England. Kapringa av kystruteskip DS «Tromøsund» gikk galt. På vei over Nordsjøen 1. mars 1943 ble skipet bombet i senk av tyske fly og alle om bord omkom. Starheims kropp dreiv i land i Tjörn i Bohuslän i Sverige. Han er gravlagt i Lista.


== Utmerkelser ==
Starheim er hedra med Krigskorset med sverd, St. Olavsmedaljen med eikegrein, Krigsmedaljen, Deltakermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje og den britiske Distinguished Service Order.


== Referanser ==


== Kilder ==
Våre falne 1939–1945; utgitt av Den norske stat 1949–51
Artikkel om Arendals Dampskibsselskab av Dag Bakka jr. i «Skipet» 1.2000
E. O. Hauge: Mannen som stjal Galtesund, 1955
Birger Dannevig: Arendalsregionens krigshistorie. Arendalsregionen og dens handelsflåte 1939–1945, 1985, ISBN 8299131308
Erling Jensen, Ragnar Ulstein: Kompani Linge, 1948, ISBN 9788205377578


== Eksterne lenker ==
Norsk biografisk leksikon om Odd Kjeld Starheim
Dordi Strøm

Dordi Elisabeth Strøm (født 16. mai 1971 på Hitra i Sør-Trøndelag) er en norsk scenekunstner. 
Hun er utdannet ved Kunsthøgskolen i Bergen nå Universitetet i Bergen, Akademi for Scenekunst (Norwegian Theatre Academy NTA), Universitetet i Sørøst-Norge USN og Universitetet i Innlandet. Strøm er en skapende og visuelt arbeidende scenekunstner. Hun arbeider med scenografi, tekstproduksjon, kostymedesign, installasjon, tegning og foto.
Strøm har mottatt en rekke stipender og ble nominert til Heddaprisen 2009 for beste scenografi til forestillingen Så blir det stilt av Arne Lygre på Det norske teatret.
Hun bor og arbeider i Trolltun Borettslag på Bøler i Oslo.


== Eksterne lenker ==
Hjemmeside
Hans Jacob Joensen

Hans Jacob Djones Debes Joensen (1938–2021) var en færøysk luthersk prest.
Han vokste opp i en fiskerfamilie i bygda Gjógv. Han tok studentereksamen ved Føroya Studentaskúli i Tórshavn i 1958 og teologisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1968, hvoretter han ble ordinert som prest ved Anna Kirke på Nørrebro i København. Han giftet seg i 1968 med bankassistent Lisbeth Andersen.Joensen var residerende kapellan i Risbjerg ved Hvidovre 1970–1975, deretter i Suðurstreymoy på Færøyene 1975–1978. Ved delingen av prestegjeldet i 1978 ble Joensen sogneprest i det østlige Suðurstreymoy.I 1990 ble Færøyene utskilt fra København bispedømme som eget bispedømme, og Joensen ble innsatt som biskop. Han avgikk med pensjon idet Fólkakirkjan ble utskilt fra den danske Folkekirken som et eget trossamfunn i 2007, og flyttet med ektefellen til Birkerød ved København.Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1992.


== Referanser ==