jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jacques Ochs

Jacques Ochs (født 18. februar 1883 i Nice, død 3. april 1971) var en belgisk fekter som deltok under Sommer-OL 1912 i Stockholm.
Ochs ble olympisk mester i fekting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det belgiske laget som vant gull i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull fekting, kårde lag  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jacques Ochs – Olympedia 
(en) Jacques Ochs – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jacques Ochs – databaseOlympics.com (arkivert)
Gaston Salmon

Gaston Salmon (født 1878, død 1918) var en belgisk fekter som deltok under Sommer-OL 1912 i Stockholm.
Salmon ble olympisk mester i fekting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det belgiske laget som vant gull i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull fekting, kårde lag  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gaston Salmon – Olympedia 
(en) Gaston Salmon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gaston Salmon – databaseOlympics.com (arkivert)
Arrows

Arrows Grand Prix International er navnet på en britisk Formel 1-lag, aktiv fra 1978 til 2002. For en kort tid var laget også kjent som «Footwork». Laget ble opprettet i 1977 av den italienske finansmannen Franco Ambrosio foruten også Alan Rees, Jackie Oliver, Dave Wass og Tony Southgate. Navnet ble dannet av forbokstavene til disses fornavn etter at Rees, Oliver, Wass og Southgate hadde forlatt Shadow-laget.


== Fullstendige Formel 1-resultater ==
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Eksterne lenker ==
(en) Arrows Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Arrows Grand Prix – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Émile Coste

Émile Louis François Désiré Coste (født 2. februar 1862 i Toulon, død 7. juli 1927) var en fransk fekter som deltok under OL 1900 i Paris.
Coste ble olympisk mester i fekting under OL 1900 i Paris. Han vant gull i florett individuelt.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Gull fekting, florett


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Émile Coste – Olympedia 
(en) Émile Coste – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Émile Coste – databaseOlympics.com (arkivert)
Lucien Mérignac

Lucien Mérignac (født 5. oktober 1873 i Paris, død 1. mars 1941) var en fransk fekter som deltok under OL 1900 i Paris.
Mérignac ble olympisk mester i fekting under OL 1900 i Paris. Han vant turneringen i klassen florett for fektmestere.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Gull fekting, florett for fektmestere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lucien Mérignac – Olympics.com 
(en) Lucien Mérignac – Olympic.org 
(en) Lucien Mérignac – Olympedia 
(en) Lucien Mérignac – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lucien Mérignac – databaseOlympics.com (arkivert)
Matching Mole

Matching Mole er et tidligere eksperimentelt band innenfor progressiv rock og undersjangeren Canterbury best kjent for sangen «O Caroline». Bandet ble startet i oktober 1971 av Robert Wyatt rett etter at han forlot Soft Machine og ga ut soloutgivelsen The End of an Ear (1970). I Matching Mole fortsatte han i sin rolle som vokalist og trommeslager. Han fikk med seg keyboardisten Dave Sinclair (fra Caravan) på orgel og piano, Phil Miller på gitar og Bill MacCormick (fra Quiet Sun) på bassgitar. Bandnavnet var et ordspill på det franske ordet Machine Molle, som er en ren oversettelse av Wyatts tidligere band Soft Machine.
Deres første utgivelse ble gitt ut i april 1972, et album som i hovedsak ble komponert av Wyatt, med unntak av låtene «O Caroline» (som var i samarbeid med Dave Sinclair og som handlet om Wyatts brudd med hans daværende kjæreste Caroline Coon) samt Phil Millers «Part Of The Dance». På gruppens andre utgivelse Matching Mole's Little Red Record, som kom ut i november 1972 og som ble produsert av Robert Fripp, ble Dave Sinclair erstattet av keybaordisten og komponisten Dave MacRae. Denne utgivelsen ble regnet som et bandarbeid, hvor Wyatt konsentrerte seg om tekstene og vokalene, mens melodiene og komposisjonen ble overlatt til resten av medlemmene.
Matching Mole ble oppløst sent i september 1972 rett etter fullførelsen av en Europaturné hvor de var oppvarmingsband for Soft Machine. Etter dette stiftet Dave Sinclair og Phil Miller til det mer suksessrike bandet Hatfield and the North. En ny besetning bestående av Robert Wyatt, Bill MacCormick, keyboardisten Francis Monkman (fra Curved Air) og jazzsaksonisten Gary Windo var igang med å spille inn et nytt studioalbum i 1973, men dette ble kansellert da Wyatt falt ut av et vindu under en fest og ble paralysert fra livet, slik at han ikke lenger kunne bidra på trommer.


== Diskografi ==
1972 – Matching Mole (CBS 64850)
1972 – Matching Mole's Little Red Record (CBS 65260)
1995 – BBC Radio 1 Live in Concert (BBC Windsong)
2001 – Smoke Signals (Cuneiform)
2002 – March (Cuneiform)
2007 – On the Radio (Hux)


== Eksterne lenker ==
(en) Matching Mole på Discogs 
(en) Matching Mole på MusicBrainz 
(en) Matching Mole på Songkick 
(en) Matching Mole på AllMusic
National Health

National Health er et tidligere band innenfor progressiv rock og undersjangeren Canterbury grunnlagt i 1975 av keyboardisten Dave Stewart (fra Hatfield and the North) og Alan Gowen (fra Gilgamesh). Med i originalbesetningen var også gitaristene Phil Miller og Phil Lee, samt bassisten Mont Campbell. Bandet fikk sitt navn etter Dave Stewarts briller fra det statlige helsevesenet National Health Service.
Trommeslageren Bill Bruford (fra Yes) var den opprinnelige trommeslageren i bandet, og var med på flere øvinger og turneer før han gikk videre og ble erstattet av Pip Pyle. Mont Campbell ble også erstattet av Neil Murray og senere John Greaves. En stadig skiftende bandbesetning turnerte og øvde intensivt før de gav ut sin første studioutgivelse med National Health i 1977. Til tross for at denne ble skapt mens punken var i ferd med å overta musikkbildet, var utgivelsen preget av lengre instrumentale komposisjoner. 
Deres andre utgivelse Of Queues and Cures (1978) inkluderte blant andre vokalisten Peter Blegvad, fløytisten Jimmy Hastings (fra Caravan) og Georgina Born på cello. Etter at Alan Gowen døde av leukemi i mai 1981 gikk de resterende musikerne sammen for å gi ut albumet D.S. Al Coda (1982) med flere tidligere komposisjoner av Gowen, før bandet formelt ble oppløst. Originalutgivelsene har i tillegg til arkivmateriale i senere tid blitt gitt ut på CD.


== Diskografi ==
1977 – National Health
1978 – Of Queues and Cures
1982 – D.S. Al Coda
1990 – Complete (Tre tidligere studioalbum og to nye bonusspor)
1996 – Missing Pieces (arkivmateriale fra tiden før National Health)
2001 – Playtime (liveinnspilling fra 1979)


== Eksterne lenker ==
(en) National Health på Discogs 
(en) National Health på MusicBrainz 
(en) National Health på Songkick 
(en) National Health på AllMusic 
Progarchives.com – National Health – Diskografi
Calyx.Club.fr – National Healths – Biografi
The Blizzard

The Blizzard er en norsk musikkduo bestående av Lars-Christian Nyheim og Tore Vatle Jensen fra Sørreisa i Troms. De to artistene dannet duoen i november 2006 og har siden komponerert, produsert og dj-et trance-musikk sammen. I 2007 utga de singelen «Kalopsia» på labelen Armind under plateselskapet Armada.
Debutsingelen ble godt mottatt i trance-miljøet, med god kritikk og en totalvurdering på 4/5 av nettstedet trance.nu. «Kalopsia» beskrives her som en melodisk, progressiv låt med glimrende overganger i oppbygningen, «ganske enkelt fantastisk» refreng og oppsummeres som et innovativt musikkstykke som sammenlignet med de andre utgavene på singelen «tar kaka». Sangen ble også spilt og støttet av renommerte dj-er og produsenter som Tiësto, Above & Beyond og Sander van Doorn. Sangen utmerket seg ved å bli spilt elleve uker på rad av Armin van Buuren på hans ukentlige radioprogram A State of Trance.


== Utgivelser og verk ==
Foruten den egenkomponerte singelen har duoen medvirket og bidratt med remixer på en rekke andre singelutgivelser og samlealbum.


=== Diskografi ===
The Blizzard – Kalopsia (singel, 2007)
The Doppler Effect / Envio – Beauty Hides In The Deep Remix (singel, 2008)


=== Andre verk ===
Kirsty Hawhshaw Meets Tenishia – «Reason To Forgive (The Blizzard Remix)» (2007)
Mike Foyle – «Pandora (The Blizzard Remix)» (2008)
Armin van Buuren Feat Sharon D – «In & Out Of Love (The Blizzard Remix)» (2008)
Andy Moor – «Fake Awake (The Blizzard Remix)» (2008)
Gåte -  «Knut Liten og Sylveling» «(Iselija - The Blizzard Remix)» (2009)


== Referanser ==
Alan Gowen

Alan Gowen (født 19. august 1947 i Hampstead i London, død 17. mai 1981) er en tidligere keyboardist innenfor sjangrene progressive rock og jazz-fusion. Han er videre kjent for sine arbeider med gruppene Gilgamesh og National Health.
Gowen startet sin musikalske karriere med White Mule i 1970 før han ble med i bandet Assagai i 1971. Han gikk videre derfra til å grunnlegge Sunship i 1972 sammen med trommeslageren Jamie Muir (også han fra Assagai) samt bassisten Laurie Baker. Dette bandet inkluderte også saksofonisten Lyn Dobson og Allan Holdsworth på gitar. Etter dette grunnla Gowen bandet Gilgamesh i 1973 hvor han startet å samarbeide med Hatfield and the North, noe som igjen ledet til oppstarten av National Health, med Hatfield and the Norths Dave Stewart i 1975. Gowen forlot for øvrig National Health to år senere i 1977.
I 1978 grunnla Gowan bandet Soft Heap sammen med saksofonisten Elton Dean, bassisten Hugh Hopper og trommeslageren Pip Pyle. Sistnevnte ble her erstattet av Dave Sheen, og dette bandet turnerte sommeren 1978 under navnet Soft Head. I samme år spilte Gowan også inn et studioalbum med Gilgamesh. Alan Gowen ble igjen medlem av National Health i 1979 samtidig som han også fortsatte å arbeide med Soft Heap i samme periode.
Utgivelsen Before a Word is Said (fra 1981), innspilt sammen med bassisten og vokalisten Richard Sinclair (fra Caravan, Hatfield and the North og Gilgamesh), gitaristen Phil Miller (fra National Health) og trommeslageren Trevor Tomkins (fra Gilgamesh), ble den siste utgivelsen Gowen spilte inn før han døde av leukemi den 17. mai 1981.


== Bandoversikt ==


== Eksterne lenker ==
(en) Alan Gowen på Discogs 
(en) Alan Gowen på MusicBrainz 
(en) Alan Gowen på AllMusic 
Calyx.Club.fr – Gowens biografi
Ørjan Nilsen

Ørjan Nilsen (født 14. juni 1982 i Kirkenes) er en norsk musikkprodusent og dj innen trance-sjangeren. Hans debutalbum "In My Opinion" ble utgitt i 2011, og hans andre album "No Saint Out Of Me" ble utgitt i 2013. Hans diskografi inneholder samarbeid med artister som Armin van Buuren og Cosmic Gate blant flere.


== Karriere ==
I 2008 utga han singelen "La Guitarra" som fikk karakter 4/5 i trance.nus anmeldelse og ble beskrevet som sterk og velprodusert, med gitarriff med nådeløs harmoni og house-inspirert synth.I 2012 ble Nilsen rangert som nummer 32 på Top 100-listen til DJ Magazine. Dette er hans beste plassering på denne listen. Dette året ble han også nominert i kategorien "Best Break-Through DJ" av IDMA (International Dance Music Awards).


== Diskografi ==
Studioalbum
In My Opinion (2011)
No Saint Out of Me (2013)
Prism (2018)Singler
2006

Arctic Globe / Prison Break
Red Woods (som DJ Governor)
High Pressure (som DJ SL)2007

Lost Once (Ørjan vs. Octagen)
Orlando
Beat Design / Rain (Ørjan Nilsen pres. O&R)
In Fusion / Spawns
Gobstice / Adamantica (Orion)2008

Black Mamba / Down & Dirty
Scrubs / La Guitarra2010

Sanctuary / The Odd Number
Lovers Lane
So Long Radio
Shoutbox!2011

Shades of Grey / Pale Memories (som DJ Governor)
Go Fast!
Mjuzik
Anywhere But Here (featuring Neev Kennedy)
Between the Rays / The Mule
The Music Makers (med Arnej)
Viking / Atchoo!2012

Lucky Strike / Legions
Amsterdam
Belter (med Armin van Buuren)
Endymion
Burana / Filthy Fandango
PhireWorX
Copperfield2013

No Saint Out of Me
Violetta
Crispy Duck (med John O'Callaghan)
Drink to Forget (Chill Out Mix)
Xiing
Hands (med Senadee)
In the Air  (med Adam Young)
Fable  (med Fingerling)
Mafioso2014

The Late Anthem (Way Too Late Mix)
Fair Game (med Cosmic Gate)
Hurricane featuring Christina Novelli
Apart (med Jonathan Mendelsohn)
W.D.I.A. (med Fingerling)
Carioca
Shenanigans2015

The Edge
Amis Ama
Now We Are talking
Don
Too Early Anthem
What It's All About featuring Mike James2016

Iconic
Los Capos (med KhoMha)
Flashlight (med Armin Van Buuren)
Kilowatts2017

Renegades (med Jochen Miller)
Tradekraft
Booya (med Ruben de Ronde og Rodg)
The Hardest Part (med Rykka)
Swoosh
Drowning (med IDA)
Hi There Radio
Acid Reflux
Without Kontakt2018

Million Miles Away


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Ørjan Nilsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Discogs: Ørjan Nilsen
Khara-Khoto

Karakhoto (også Chara-choto, Khara-Khoto; mongolsk: Khar Khot, kinesisk: 黑城, pinyin: Hēichéng, ordrett «svartbyen», sannsynligvis identisk med Marco Polos Eçina) er en middelaldersk tangutisk by i Ejina-banneret av Alxa-ligaen vest i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina, nær den gamle innsjøen Juyan Hai. Byens ruiner ble oppdaget av den russiske forskeren Pjotr Kusmitsj Koslov under en forskningsreise i Gobiørkenen i årene 1907–1909.


== Historie ==
PÅ 1000-tallet var byen et blomstrende tangutisk handelssentrum. Festningsvollen ble overvunnet av Djenghis Khans invasjonsstyrker i 1227. I motsetning til hva som av og til hevdes, var det ikke da at byen ble ødelagt. Tvert i mot, under det nye mongolske herredømme fortsatte byen å være en viktig handelsby. Under Kublai-khan ble byen til og med utvidet og ble tre ganger større enn under tanguternes rike. Togoontemur Khan samlet sine styrker ved Khara-Khoto før sine erobringstokter inn i det egentlige Kina. 
Byen lå ved veimøtene ved handelsveier mot Karakorum, Xanadu og Kumul.
I 1372 blr den mongolske general Khara Bator og hans folk omringet av en hær fra det som skulle bli til Ming-dynastiet, og kineserne endret løpet til Svartelven (额济纳河, Heihe), slik at den ikke lenger rant om Karakhoto og ikke lenger forsynte byens hager og brønner med vann. Da Khara Bator forstod dette, drepte han sin familie og begikk deretter selvmord. Deretter avventet hans gjenblivne soldater til mingstyrkene angrep og drepte dem som var igjen i festningsbyen.


== Utforskning ==
Under undersøkelsene av ruinene fant Koslov over 2000 bøker på det tangutiske språk, blant dem den berømte tangutisk-kinesiske ordboken (Fanhan heshi zhangzhongzhu 番汉合时掌中珠) som den tungutiske høylærde Gule (骨勒) hadde skrevet i 1190. 
Ennå i dag står det igjen rester på ti meter eller mer av byens murer.  
Kinesisk arkeologi kaller stedet Heicheng yizhi (黑城遺址) eller Alashan Heicheng yizhi (阿拉善黑城遗址). 


== Referanser ==


== Litteratur ==
Pyotr Kuzmich Kozlov: Mongolia, Amdo and the Dead City of Khara-Khoto, 1923
P. K. Kozlow: Mongolei, Amdo und die Tote Stadt Chara-Choto. Die Expedition der Russischen Geographischen Gesellschaft 1907-1909. Mit einem Anhang, 4 Karten und 129 Bildern. Autorisierte Übersetzung aus dem Russischen von L. Breitfuß und Paul Gerhard Zeidler. Mit einem Geleitwort von Sven v. Hedin. Herausgegeben von Wilhelm Filchner. Berlin, Neufeld & Henius, 1925
Herbert Franke: «Die chinesischen Funde aus Chara-choto», i Orientalistische Literaturzeitung 81 (1986), S.117-129
Wu Daohong 吴道弘, Wang Jianhui 王建辉 og Zhang Lisheng 张立升 (utg.): Fanhan heshi zhangzhongzhu 番汉合时掌中珠. Hubei jiaoyu chubanshe 湖北教育出版社 2004 (Zhongguo chuban shiliao·Gudai bufen 中国出版史料·古代部分)
Nie Hongyin og Shi Jinbo: Fanhan heshi zhangzhongzhu 番汉合时掌中珠. Yinchuan 1989.


== Eksterne lenker ==
Bilder fra Khara Khoto
Alxa, KInas første nasjonale ørkengeologipark
Malerier fra Khara Khoto (før 1227)
Alashan – i Gobiørkenens hjerte
Om kinesiske buddhistiske skrifter i Karakhoto (kinesisk)
Nie Hongyin (CASS): Tangutology During the Past Decades
Phil Miller

Phil Miller (født 22. februar 1949 i Barnet i Wight, død 18. oktober 2017) var en britisk musiker kjent som gitarist innen progressiv rock og undersjangrene canterbury og jazz-fusion. Han er videre kjent for sin deltakelse i bandene Matching Mole, Hatfield and the North og National Health.


== Biografi ==
Miller startet for alvor sin musikalske karriere i 1966 med Delivery sammen med trommeslageren Pip Pyle, pianisten Steve Miller og saksofonisten Lol Coxhill. I 1970 ble han spurt av trommeslageren Robert Wyatt (fra Soft Machine) om å bli med Matching Mole sammen med keyboardisten Dave Sinclair (fra Caravan og bassisten Bill MacCormick (fra Quiet Sun). Etter å ha deltatt på to utgivelser med dette bandet, ble han i 1972 igjen medlem av Delivery, men denne gang sammen med Dave Sinclair, Pip Pyle (trommer, fra Gong) og Richard Sinclair (bassgitar og vokaler fra Caravan). Denne besetningen (med Steve Miller som erstatter for Dave Sinclair) skiftet så navn til Hatfield and the North og ga ut to studioalbum før bandet ble oppløst.
I 1975 ble Miller medlem av National Health sammen med Dave Stewart (fra Hatfield and the North), Alan Gowen (fra Gilgamesh) samt Phil Lee og bassisten Mont Campbell. Denne besetningen ga ut to studioplater før den ble oppløst i 1981 på grunn av Gowens død. Etter dette var Miller opptatt med en rekke soloprosjekter før han i 1982 opprettet bandet In Cahoots sammen med Pip Pyle, Richard Sinclair, Pete Lemer og saksofonisten Elton Dean. Tidlig på 1990-tallet var han også aktiv med egne musikkprosjekter, noe som resulterte i hans første soloutgivelse, Digging In (1991).
Han startet også bandprosjektet Short Wave med Hugh Hopper, Pip Pyle og Didier Malherbe i 1993. Det resulterte i en konsertutgivelse før bandet ble oppløst. I senere tid spilte Miller inn med In Cahoots, samt deltok i en rekke mindre bandprosjekter med tidligere bandmusikere han spilte med. I 2005 og 2006 turnerte Miller sammen med Hatfield and the North på enkeltkonserter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Philmiller-incahoots.co.uk – Offisiell nettside
Allmusic.com – Millers biografi og diskografi
Calyx.Club.fr – Millers biografi
Kumul (Kumul)

Hami, på uigursk: Kumul (kinesisk: 哈密; pinyin: Hāmì; uighursk: قۇمۇل / Kumul) er et byfylke i prefekturet Kumul i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 364 796 innbyggere i 1999, med selve småbyen Hami på 142 112 innbyggere i 2007.Området er kjent i Kina for sine meloner.


== Navn ==
Staden heter Qumul eller Qomul på uigursk. 
Et av de eldste belagte kinesiske navnene er Kūnmò 昆莫. I dokumenter fra Handynastiet ble byen kalt Yīwú 伊吾 eller Yīwúlú 伊吾卢, under Tangdynastiet ble den kalt Yīzhōu 伊州; under Yuandynastiet transkriberte man det mongolske navnet for stedet, Qamil, til kinesisk som Hāmìlì 哈密力. Fra Mingdynastiet og fremover er Qumul kjent som Hāmì 哈密.
Den portugisiske jesuitten Bento de Góis gav informasjon til sin italienske medbror pater Matteo Ricci som i 1605 nedtegnet navnet som Camul.


== Kulturminner ==
En rekke arkeologiske funnsted innen byfylket Kumul ble i 2001 og 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner: 

De buddhistiske klosterruiner i Baiyanggou (Baiyanggou Fosi yizhi)
Yanbulaq-gravene (bronsealderen, tidlig jernalder) (Yanbulake gumuqun)
Wubao-gravene (bronsealderen) (Wubao muqun)
Gravene til Hamis muslimske konger (Hami Hui wangmu)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmesider
Les tombeaux des rois musulmans de Hami (Kumul)
Bykart
Wubao cemetery
Hami Innenstadt, Tianshan Beilu-Straße
Pjandzj

Pjandzj (tadsjikisk: Панҷ – Pandzj, russisk: Пяндж – Pjandzj) er Amu-Darjas største tilløpselv. Den ligger i Tadsjikistan og Afghanistan. Elva er 1125 km lang og danner grensa mellom Afghanistan og Tadsjikistan over store deler av sin lengde. Pjandzj har et nedbørfelt på 114 000 km², og har en middelvannføring på ca. 1000 m³/s.
Elva begynner i innsjøen Zorkul (4130 moh) i Pamirfjellene, på grensa mellom Afghanistan og Tadsjikistan. Den renner derfra mot vest, først under navnet Pamir, til den løper sammen med elva Wakhan og skifter navn til Pjandzj. Elva Wakhan, som er Pjandzj lengste tilløp, starter fra en isbre øverst i Waghjirdalen, hvor Afghanistans, Pakistans og Kinas grenser møtes.
Etter samløpet mellom elvene Pamir og Wakhan renner Pjandzj først mot sørvest, før den ved byen Eshkashem snur mot nord. Ved samløpet med elva Gunt ligger byen Khorugh, hovedstaden i den autonome regionen Kuhistoni Badakhshon i Tadsjikistan. 50 km nord for Khorog løper den sammen med sin største sideelv, Bartang. Pjandzj-elva, som renner mellom høye fjell i en dyp og kløftlignende dal, snur nå gradvis først mot nordvest, før den senere igjen renner i sørvestlig retning, helt til den renner ut av den trange Pjandzjdalen og ved samløpet med elva Vakhsj danner Amu-Darja.


== Referanser ==
Aibugirsjøen

Aibugirsjøen (Abi Yukir, Ozero Aybukir, Ozero Aybugir) ligger i Turkmenistans del av Amu-Darjas tidligere delta på Aralsjøens tidligere sørvestlige bredd. På grunn av inntørking og ørkenifisering er den tidligere forbindelsen til Aralsjøen blitt brutt, og Aibugirsjøen er dermed å betrakte som en selvstendig innsjø.
Star Shipping

Star Shipping var et shipping-selskap som ble stiftet i 1962, og holdt til i Bergen kommune i Hordaland, eid av rederiene Grieg Billabong og Westfal-Larsen. Selskapet markedsførte og var driftsselskap for rundt 70 skip. Etter flere års drakamp mellom rederfamiliene Westfal-Larsen og Grieg endte man i 2008 med å dele opp selskapet. 
Omsetningen i 2002 var på 4,7 milliarder norske kroner. Selskapet hadde cirka 180 ansatte.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
FNs menneskerettighetsdag

FNs menneskerettighetsdag er en FN-dag som har blitt avholdt årlig den 10. desember siden 1950. På denne dagen i 1948 ble De forente nasjoners verdenserklæring om menneskerettighetene vedtatt. FN bruker denne dagen til å sette fokus på menneskenes ulike rettigheter, og brudd på disse rettighetene.
Erklæringen ble undertegnet av 48 land, men det var 8 land som avsto fra å underskrive. Seks av disse, med Sovjetunionen i spissen, var imot rettighetene som forhindret land i å krenke sivile og politiske rettigheter. Saudi-Arabia avsto fra å stemme i hovedsak fordi de ikke ville godta artikkel 16 i erklæringen om like ekteskapsrettigheter og artikkel 18 om retten til religionsfrihet. Apartheid-regimet i Sør-Afrika avsto fra å underskrive på grunn av at deres politikk og ideologi gikk på tvers av erklæringen.Menneskerettighetserklæringen er et av de mest oversatte dokumentene i verden, og har utkommet på minst 360 språk.
Den norske avdelingen i Amnesty International ble stiftet på FNs menneskerettighetsdag den 10. desember 1964.


== Se også ==
Liste over FN-dager
Den internasjonale dagen mot kvinnelig kjønnslemlestelse
Den internasjonale jentedagen
Verdens dag for sosial rettferdighet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ar) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(fr) Offisielt nettsted 
(ru) Offisielt nettsted 
(es) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Human Rights Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) The Universal Logo For Human Rights, via humanrightslogo.net
Menneskerettighetsdagen, via FN-sambandet