jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arthur Ratche

Arthur Johan Ratche (født 31. januar 1884 i Bardal (da Hemnes på Helgeland), død 27. november 1956 i Oslo) var en norsk journalist og forfatter.
Ratche tok middelskole i Mosjøen og ble senere journalist i Trondheim og Oslo.  
I en artikkelserie i Morgenbladet i 1935, publisert i boken Finsk fare for Finnmark som kom i 1936, advarte han mot at deler av landet med stort kvensk innslag i framtiden kunne bli en del av et storfinsk rike, siden kvenene holdt på det kvenske språket og i liten grad gikk opp i norsk kultur.  Han mente samene var mer nøytrale i denne spenningen, men advarte om at de i tilfelle en folkeavstemning om tilslutning til Norge eller Finland ville stemme slik de selv fant det mest fordelaktig.
I 1937 fikk han Petter Dass-medaljen for aktivt arbeid i Nordlændingernes Forening og for Nord-Norge.


== Bibliografi ==
1930: Forlags- eller haandverksmæssig bundne bøker
1935: Helgeland
Ratche, Arthur (1936). Finsk fare for Finnmark. Oslo: Gyldendal. 
1941: 75 års kolonialhistorie 1866 – 20. april – 1941 : Joh. Johannson kolonial en gros Oslo


== Kilder ==
Arkivverket – Digitalarkivet Kirkebok og folketelling
Teemu Ryymin 1998 Finske nasjonalisters og norske myndigheters kvenpolitikk i mellomkrigstiden
Terje Roghell: Folk og slekt på Hemnesberget Hemnes kommune 2007 ISBN 978-82-993491-78
Pekka Kuvaja

Armas Petter «Pekka» Kuvaja (født 15. juni 1921 i Heinävesi, død 21. november 2003 i Tammerfors) var en finsk langrennsløper og bankmann.
Han var den første utlendingen som greide å gå til topps i Vasaloppet. Det skjedde i 1954, da Kuvaja på meget tungt føre vant løpet på tiden 6 timer, 22 minutter og 51 sekunder.
Før seieren hadde Kuvaja delta tre ganger med følgende plasseringer: 

1951 – 2
1952 – 3
1953 – 30Kuvaja var en allsidig idrettsutøver som blant annet hadde deltatt på landslaget i orientering, og han var også en habil kappgjenger med tredjeplass i det finske mesterskapet på 50 km i 1951. Hans fremste resultat i langrenn foruten Vasaloppseieren, var en seier i 1951 på 50 km foran Veikko Hakulinen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pekka Kuvaja – Olympics.com 
(en) Pekka Kuvaja – Olympic.org 
(en) Pekka Kuvaja – Olympedia 
(en) Pekka Kuvaja – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Arild Undheim

Arild Undheim (født 4. mars 1969) er en norsk volleyballspiller, volleyballtrener og lærer. Han mottok hedersprisen «Årets trener» fra Norges Volleyballforbund i sin første sesong som trener for Førde Volleyballklubbs herrelag i eliteserien.


== Spiller ==
På banen spiller Undheim senter.


== Trener ==
Høsten 2006 ble Undheim trener for herrenes seniorlag i Førde Volleyballklubb. Allerede i den første sesongen med Undheim som trener vant Førde VK sin første norgesmestertittel og kongepokalen. I 2007 mottok Undheim prisen «Årets trener» fra Norges Volleyballforbund. I 2008 vant klubbens elitelag gull i det norske seriemesterskapet. I perioden 2006–2009 kvalifiserte de seg også til deltagelse i Nordic League og i Europacupen. Etter tre år i Førde VK sa Undheim opp trenerstillingen, og oppga at han ga seg fordi han ikke hadde tilstrekkelig kapasitet. Senere gjorde Undheim imidlertid comeback som trener for Førde herrers annetlag.


== Lærer ==
Undheim arbeider til daglig som lærer ved Førde ungdomsskule.


== Referanser ==
Bjørn Hesselberg

Bjørn Theodor Hesselberg (født 24. mars 1949 i Trondheim, død 13. januar 2018) var en norsk sogneprest, skolemann og kommunepolitiker (KrF).
Han kom fra en presteslekt som sønn av Rolf Hesselberg. Han vokste opp i Tromsø og Målselv. Faren hadde sine siste kall som sogneprest i Nedre Stjørdal prestegjeld og prost i Stjørdal prosti.Hesselberg var først lærer og menighetssekretær, senere undervisningsinspektør og rektor i Kjøllefjord. Han var formann i Finnmark KrF 1980–1982 og medlem av Lebesby kommunestyre 1980–1983.Han ble lektor med hovedfag i spesialpedagogikk i 1985 og begynte som pedagog ved Aglo videregående skole i Stjørdal samme år. Som rektor og daglig leder utvidet han skolen og de tilknyttede virksomhetene betraktelig, og i 2010 hadde den 120 ansatte og 170 elever. Hesselberg var styremedlem i Blå Kors og leder i RUSfri (tidligere Kristenfolkets Edruskapsråd).Han var medlem av Stjørdal kommunestyre 1988–2011, leder i KrFs kommunestyregruppe og medlem av formannskapet i flere perioder. Han hadde flere kommunale verv, slik som styreleder i Stjørdal Museum.
Han studerte teologi ved Universitetet i Tromsø gjennom ukessamlinger 2008–2010, og ble høsten 2010 sogneprest i Hommelvik.


== Referanser ==
Axel Jansson

Carl Axel Jansson (født 24. april 1882, død 22. september 1909) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Jansson vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter rifle, 3 stillinger med 4711 poeng gullvinnerne Norge skjøt 5055. De andre på laget var;  Gustaf Adolf Jonsson, Per-Olof Arvidsson, Gustav-Adolf Sjöberg, Claes Rundberg og Janne Gustafsson. Jansson skjøt 801 poeng som var det tredje beste resultatet på det svenske laget.
I den individuelle konkurransen på 300 meter rifle, 3 stillinger kom han på sjuendeplass


== OL-medaljer ==
1908  London –  Sølv i skyting, 300 m rifle, 3 stillinger, lagskyting (Sverige)


== Eksterne lenker ==
(en) Axel Jansson – Olympics.com 
(en) Axel Jansson – Olympic.org 
(en) Axel Jansson – Olympedia 
(en) Axel Jansson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Axel Jansson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Axel Jansson – Sveriges olympiske komité 
(en) Axel Jansson – ISSF
Claes Rundberg

Claes J. Rundberg (født 14. november 1874, død 27. mai 1958) var en svensk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Rundberg vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det svenske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter rifle, 3 stillinger med 4711 poeng gullvinnerne Norge skjøt 5055. De andre på laget var;  Gustaf Adolf Jonsson, Per-Olof Arvidsson, Gustav-Adolf Sjöberg, Axel Jansson og Janne Gustafsson. Rundberg skjøt 759 poeng som var det nest svakeste resultatet på det svenske laget. Han var også med på det svenske laget som kom på femteplass i 300 meter armégevær.


== OL-medaljer ==
1908  London –  Sølv i skyting, 300 m rifle, 3 stillinger, lagskyting  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Claes Rundberg – Olympics.com 
(en) Claes Rundberg – Olympic.org 
(en) Claes Rundberg – Olympedia 
(en) Claes Rundberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Claes Rundberg – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Claes Rundberg – Sveriges olympiske komité
George Barnes

George Barnes (født 1849, død 25. januar 1934) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Barnes vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i 50 og 100 yards rifle bak sine landsmann Arthur Carnell og Harold Humby. Barnes skjøt 385 poeng en poeng mindre enn sølv- og to mindre enn gullmedaljevinneren.


== OL-medaljer ==
1908  London –  Bronse i skyting, 50 og 100 yards rifle


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Barnes – Olympedia 
(en) George Barnes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) George Barnes – databaseOlympics.com (arkivert)
Maurice Blood

Maurice Blood (født 15. februar 1870, død 31. mars 1940) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Blood vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass i 1000 yards rifle bak amerikaneren Joshua Millner og sin landsmann Kellogg Casey. Blood skjøt 92 poeng en poeng mindre enn sølv- og seks mindre enn gullmedaljevinneren. Blood kom på fjerdeplass løpende hjort, enkeltskudd.


== OL-medaljer ==
1908  London –  Bronse i skyting, rifle, 1000 yards


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice Blood – Olympedia 
(en) Maurice Blood – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maurice Blood – databaseOlympics.com (arkivert)
Lensmannssteinen

Lensmannssteinen ved porten inn til Voss kirke er en firkantet stein på ca. 60 x 58 cm som stikker 33 cm opp fra asfalten. Steinen er et minne fra den tid da lensmannen hadde ansvar for å formidle informasjon fra sentrale myndigheter og å opplyse om viktige lokale forordninger. Steinen fungerte som et podium hvor kunngjøringene kunne ropes ut etter søndagsgudstjenesten. Fram til 1920 var denne ordningen en institusjonalisert del av offentlig informasjonsvirksomhet. I forbindelse med kulturminneåret 2009 ble lensmannssteinen fredet av Riksantikvaren 11. september 2009.


== Eksterne lenker ==
Riksantikvaren
Voss kommune
BT
«Lensmannssteinen». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Round the Bays

Round the Bays anses for å være verdens største mosjonsløp med hensyn til antall deltagere.
Løpet er blitt avholdt hvert år siden 1972 i Auckland, New Zealand, og har vokst fra 1 200 deltagere i det første løpet til et samlet deltagerantall på ca. 70 000 deltagere.
Løpet er 8,4 km langt, ruten er flat og følger kaiene i Waitemata havn, med start på Quay St og mål på havnefronten i St. Heliers.
Anders Gamborg

Anders Gamborg (født 24. desember 1753, død 11. september 1833) var en dansk filosof og professor ved Københavns Universitet, hvor han bl.a. var lærer for Anders Sandøe Ørsted.
Gamborg var født i Kirke Hvalsø på Midtsjælland som sønn av den lokale presten. I 1777 tok han teologieksamen fra Københavns Universitet. I 1788 ble han ansatt ved universitetet som professor i praktisk filosofi og fra 1796 var han også Regensprovst. Han var i sitt virke svært påvirket av spesielt Immanuel Kant og de engelske grenene av deismen. I 1790 utkom hans første store skrift, den sterkt bibelkritiske Nysa eller Filosofisk-Historisk Undersøgelse af Genesis I-III, som vakte stor oppsikt særlig i det teologiske miljøet på grunn av hans synspunkter om syndefallet. Hans popularitet ble enda mindre da han i 1799 utga Om Jesu Moral, hvor påvirkningen fra Kant er tydelig.
Hans verker ga ham flere fiender i universitetsmiljøet og i 1803 ble det for mye for ham og han ga opp sitt embete i København og slo seg ned i Roskilde som matematikklærer. Her bodde han resten av sitt liv.
Av andre verker kan nevnes Om Forskjel mellem Dyd og gode Handlinger (1783), Om hvad der er Pligt (1794) og Om Selvmord (1796). En av de bøkene som gjør at han huskes i dag er den noe kuriøse boken Om Fuglenes Sang (1800), i hvilken han argumenterer for at man skal kunne lære gråspurveunger å synge som kanariirisker hvis man bare lot dem vokse opp hos disse.
Gamborgs største innflytelse på ettertiden er at han introduserte Anders Sandøe Ørsted til Kant og til de filosofiske grunnbegrepene.
Ole Kallem

Ole Kallem (født 1813 i Strand i Ryfylke, død 29. mars 1885 i Skien) var en norsk emissær og avholdsagitator.
Ole Kallem var sønn av en husmann i Strand i Ryfylke. Som gutt arbeidet han i syv år som gjeter, uten å få noen særlig skolegang. Etter konfirmasjonen arbeidet han i åtte år som gårdsgutt, og etter farens død overtok han husmannsplassen, der han levde som husmann i 12 år. Da hadde han tjent nok penger til at han kunne kjøpe gården Kallem i Vikedal. På denne tiden begynte han å holde oppbyggelser, som snart ble hans hovedbeskjeftigelse. Han flyttet til Målselv i Troms, og siden til Trøndelag, før han i 1879 bosatte seg i Gjerpen utenfor Skien.
I 40 år virket Kallem som oppbyggelsespredikant, på stadig reise over hele Norge. Verdens Gang omtaler ham som «Norges mærkeligste og største Lægprædikant næst efter Hans Nilsen Hauge selv». Anton Chr. Bang beskriver Kallems og andre lekpredikanters virksomhet slik: «Det var Mænd uden synderlig Uddannelse, de havde ikke gjennemgaaet nogen Præstelære, og alligevel prædikede de «a Høve», uden Papir, og deres Tale flød som en fossende Strøm».Da Oscar Nissen stiftet Trondhjems Totalafholdsforening i 1879, gikk Kallem i tjeneste for avholdssaken, som han arbeidet for resten av livet. I løpet av denne perioden stiftet han mer enn 100 totalavholdsforeninger og overbeviste mange tusen mennesker til å avgi løfte om totalavhold. Han ble derfor omtalt som en av de fremste innenfor totalavholdsbevegelsen, sammen med Asbjørn Kloster og Oscar Nissen.


== Referanser ==


== Kilder ==
Verdens Gang nr. 41, 11. april 1885. [1]
Knut Kirkhorn

Knut Rasmussen Kirkhorn (født 1830 i Hornindal i Nordfjord, død 1885) var en norsk bonde og politiker (V). Stortingsrepresentant 1877–1885. Han var Hornindals første ordfører.
Knut Kirkhorn bodde hele livet på sin gård i Hornindal, hvor han tidlig fikk stillingen som kirkesanger. Samtidig var han huslærer hos presten Nils Nilssøn Dahl, og ble dermed lærer for den senere høyesterettsadvokat Walter Scott Dahl. I 1867, da Hornindal ble utskilt som eget herred fra Eid, ble Kirkhorn dets første ordfører. I 1875 møtte han første gang som vararepresentant fra Nordre Bergenhus amt på Stortinget, og satt der også gjennom hele neste periode. 1880–85 møtte han som amtets 4. representant, hele tiden som medlem av Kirkekomiteen. 1883–84 var han medlem av riksretten.


== Referanser ==


== Kilder ==
Verdens Gang nr. 31, 14. mars 1885. [1]


== Eksterne lenker ==
(no) Knut Kirkhorn hos Norsk senter for forskningsdata
Fredrik Otto Lindeman

Fredrik Otto Lindeman (født 3. mars 1936) er en norsk språkforsker. Han er professor emeritus i sammenlignende språkforskning ved universitetet i Oslo.
Lindeman virksomhet har ligget innenfor indoeuropeistikken. Han har gitt opphav til Lindemans lov, en lydlov som ligner Sievers' lov.
Sammen med Harald Bjorvand utga han i 2000 den over 1100 sider store Våre arveord, den første etymologiske ordboken for norsk siden Hjalmar Falk og Alf Torps Etymologisk ordbog over det danske og det norske sprog (1903–06). Boken kom ut i en revidert og utvidet utgave i 2007. Lindeman har oversatt Sagaen om Cú Chulainns sykeleie og Emers skinnsyke fra gammelirsk og Vardan og armenernes krig fra gammelarmensk for Thorleif Dahls kulturbibliotek.


== Verker ==
Les origines Indo-Européennes de la "Verschärfung" Germanique (1964)
Einführung in die Laryngaltheorie (1970)
The triple representation of schwa in Greek and some related problems of Indo-European phonology (1982)
Våre arveord (2000)


=== Oversettelser ===
Sagaen om Cú Chulainns sykeleie og Emers skinnsyke (1985)
Vardan og armenernes krig (1992)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Fredrik Otto Lindeman i Store norske leksikon
Fredrik Otto Lindeman på Bokhylla
Ghada Shouaa

Ghada Shouaa (arabisk: غادة شعاع, født 10. september 1973 i Muhardeh i provinsen Hama) er en syrisk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i mangekamp. Under de olympiske lekene i Atlanta 1996 vant hun Syrias første og hittil eneste olympiske gullmedalje. Hun er også verdensmester i sjukamp fra Göteborg 1995.


== Karriere ==
Shouaa begynte som basketballspiller, hun spilte på det syriske landslaget i noen år før hun bestemte seg for å satse på sjukamp i friidrett. Hun gjennomførte sin første sjukamp i 1991, og ble umiddelbart tatt ut til VM 1991 i Tokyo, der hun endte på sisteplass. Senere i sesongen tok hun sølv i sjukamp under det asiatiske mesterskapet.
Hun fikk sin OL-debut i Barcelona 1992, der hun skadet seg og kom på 25.-plass. Det store gjennombruddet kom ikke før i 1995 da hun først vant en sjukampkonkurranse i Götzis med 6715 poeng, og deretter gikk til topps i VM i Göteborg, der forhåndsfavoritten Sabine Braun måtte trekke seg på grunn av en skade. Shouaa vant på poengsummen 6651, mens sølvvinneren Svetlana Moskalets hadde 6575.
Året etter vant Shouaa igjen i Götzis, der hun satte ny asiatisk rekord med 6942 poeng. I OL i Atlanta 1996 vant hun Syrias første og hittil eneste OL-gull med 6780 p (foran sølvvinneren Natalija Sazanovitsj fra Hviterussland som fikk 6563 p). En skade ødela sesongene 1997 og 1998. I 1999 gjorde Shouaa comeback i VM 1999 i Sevilla, der hun tok bronsemedaljen med 6500 p (Eunice Barber vant på 6861 poeng foran Denise Lewis med 6724).
Shouaa fikk store deler av karrieren ødelagt av skader, og valgte å legge opp etter OL i Sydney 2000, der hun brøt sjukampen allerede under den første grenen på grunn av en skade. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ghada Shouaa – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ghada Shouaa – Olympics.com 
(en) Ghada Shouaa – Olympic.org 
(en) Ghada Shouaa – Olympedia 
(en) Ghada Shouaa – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ghada Shouaa – World Athletics 
(en) Ghada Shouaa – Track and Field Statistics
Christian Møinichen Havig

Christian Møinichen Havig (født 4. april 1825 på gården Havika i Overhalla i Namdalen, nå Namsos kommune, død 1912) var en norsk lensmann og stortingsrepresentant for Nordlands amt 1871–88.


== Slekt ==
Havigs slekt stammet fra gården Havika utenfor Namsos. Han ble i 1854 gift med Dorthea Karstine Nergaard (1831–1915), som kom fra Seierstad på Jøa, og var far til stortingsrepresentant (V) Christian Fredrik Nergaard Havig (1855–1927) og lensmann i Vefsn Thorleiv Nergaard Havig (født 1867).


== Liv ==
Havig ble født på Havika, men i hans barndom flyttet foreldrene til Vikna lenger nord. Bortsett fra omgangsskolen fikk han lite undervisning. Likevel klarte han på egen hånd å lære seg så mye, at han ble antatt som kontorbetjent hos lensmannen i Nærøy og Vikna. Senere ble han ansatt hos en slektning, lensmann Havig i Namsos, som var stortingsmann. Her innehadde han en periode vervet som byens ordfører og forlikskommissær. I 1848 fikk han fast ansettelse som betjent hos sorenskriveren i Namdalen, hvor han ble inntil han i 1858 ble utnevnt til lensmann i Vefsn i Nordland. Denne stillingen beholdt han helt til 1904, da han ble etterfulgt av sin sønn Thorleiv N. Havig.
I 1871 ble Havig valgt til representant for Nordlands amt på Stortinget, og ble gjenvalgt for de følgende stortingsperiodene helt frem til 1888. I perioden 1871–74 var han medlem av Justiskomiteen. I 1875 ble nå medlem av den ordinære Jernbanekomiteen, hvor han fra 1880 var formann. 1874–76 var han sekretær i Odelstinget og senere sekretær i Stortinget. Han var medlem av riksretten 1883–84, en tid som midlertidig president. I 1884 ble han valgt til medlem av den parlamentariske jurykommisjonen, og var lagtingspresident 1885–88.
Havig opptrådte etter unionsoppløsningen i 1905 som tilhenger av republikken. Dette året var han ordfører i Vefsn kommune.


== Referanser ==


== Kilder ==
Verdens Gang nr. 22, 21. februar 1885. [1]
«Havig, Christian Møinichen», i Illustreret norsk konversationsleksikon, bind III, sp. 1587. Kristiania: Aschehoug, 1909.
Liste over ordførere i Vefsn Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine. på Drevja.com.


== Eksterne lenker ==
(no) Christian Møinichen Havig hos Norsk senter for forskningsdata
Fernand Sanz

Fernando Sanz y Martínez de Arizala (født 28. februar 1881 i Madrid, død 8. januar 1925 i Pau) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Sanz kom på andreplass på 2000 meter sprint sykling under 1900 i Paris bak Georges Taillandier fra Frankrike.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i sykling, sprint 2000 meter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fernand Sanz – Olympics.com 
(en) Fernand Sanz – Olympic.org 
(en) Fernand Sanz – Olympedia 
(en) Fernand Sanz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fernand Sanz – Cycling Archives 
(en) Fernand Sanz – CycleBase
Samuel Wanjiru

Samuel Kamau Wanjiru (født 10. november 1986, død 15. mai 2011 i Nyahururu) var en kenyansk friidrettsutøver som spesialiserte seg på langdistanseløp.
Wanjiru var bare 18 år da han satte verdensrekord på halvmaraton, under en konkurranse i Rotterdam. Tiden 59.16 var en forbedring av Paul Tergats tidligere rekord. I 2005, under et stevne i Brussel satte han også juniorverdensrekord på 10 000 meter med tiden 26.41,75. 
I 2007 forbedret han igjen verdensrekorden på halvmaraton da han løp på 58.33. I 2008 ble han nummer to på London Marathon da han for første gang løp under 2.06. Samme år kom karrierens høydepunkt; gull på maratonøvelsen under OL i Beijing. I 2009 vant han London Marathon, på ny løpsrekord som per mai 2011. Wanjiru vant også Chicago Marathon i 2009 og forsvarte sin tittel der i 2010.
Han døde søndag 15. mai 2011, etter et fall fra balkongen i 2. etasje i sitt eget hjem i byen Nyahururu, nordvest for hovedstaden Nairobi. Politiet etterforsker dødsfallet som et mulig selvmord.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Samuel Wanjiru – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Samuel Wanjiru – Olympics.com 
(en) Samuel Wanjiru – Olympic.org 
(en) Samuel Wanjiru – Olympedia 
(en) Samuel Wanjiru – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Samuel Wanjiru – World Athletics 
(en) Samuel Wanjiru – Track and Field Statistics
Australian Military Court

Australian Military Court (AMC) var en australsk permanent militærdomstol opprettet i 2007 for å behandle overtredelser av militær strafferett i det australske forsvaret. I august 2009 fant Australias høyesterett at domstolen var grunnlovsstridig.


== Opprettelse ==
AMC ble etablert da Australias parlament vedtok en endringslov til den militære disiplinærlov, som trådte i kraft 1. oktober 2007. Loven erstattet det tidligere systemet med individuelt sammenkalte krigsretter og militære forhørsretter med en ny, permanent domstol, AMC.


== Struktur ==
Den permanente domstolen bestod av en justitiarius, to permanente militære dommere og et panel av militære reservedommere. Den første justitiarius var brigader Ian Westwood, som ble tatt i ed sammen med de to faste militære dommerne (oberst Peter Morrison og oberstløytnant Jennifer Woodward) 1. oktober 2007.
Avhengig av overtredelsens art og alvorlighet, la lovendringen opp til et differensiert system der saker kunne prøves for en dommer alene eller, i de groveste sakene, for en militær jury. Domstolen hadde sete i hovedstaden Canberra, men var i stand til å høre saker hvor som helst i Australia og på krigsskueplasser der australske styrker tjenestegjorde.


== Strid mot grunnloven ==
AMC ble kjent grunnlovsstridig i saken Lane v. Morrison som tok til 16. januar 2009. Høyesterett fant at endringsloven som opprettet domstolen ikke var gyldig, da den var i strid med den australske grunnlovens kapittel 3. Etter høyesterettsavgjørelsen bestemte regjeringen seg for å gjeninnføre det opprinnelige systemet med individuelle krigsretter, inntil det er blitt gjennomført en grundig vurdering av det militære rettsvesenet.
Louis Duffoy

Louis Charles Marie Duffoy (født 12. januar 1860 i Marseille, Bouches-du-Rhône, Frankrike, død 7. august 1904 samme sted) var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Duffoy vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagskyting 50 meter armépistol bak Sveits. De andre på laget var Jules Trinité, Maurice Lecoq, Léon Moreaux og Achille Paroche.


== OL-medaljer ==
1900  Paris -  Sølv i skyting, 50 meter pistol lagskyting  Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Louis Duffoy – Olympedia 
(en) Louis Duffoy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Trebisonda Valla

Trebisonda Valla (iblant Ondina Valla, født 20. mai 1916, død 16. oktober 2006) var en italiensk friidrettsutøver som konkurrerte i hekkeløp i 1930-årene.
Vallas noe uvanlige fornavn skyldes at faren kalte henne opp etter den tyrkiske byen Trabzon, som på italiensk heter Trebisonda.
Som hekkeløper var hennes fremste meritt gullmedaljen under Sommer-OL 1936 OL 1936 i Berlin. I semifinalen løp hun på 11,6 som var ny verdensrekord.


== OL-medaljer ==
1936  Berlin -  Gull i friidrett, 80 m hekk, damer  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Trebisonda Valla – Olympics.com 
(en) Trebisonda Valla – Olympic.org 
(en) Trebisonda Valla – Olympedia 
(en) Trebisonda Valla – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Trebisonda Valla – Italias olympiske komité 
(en) Trebisonda Valla – World Athletics 
(en) Trebisonda Valla – European Athletic Association 
(it) Trebisonda Valla – FIDAL 
(en) Trebisonda Valla – Track and Field Statistics