jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Cargosafe

Cargosafe er et norsk selskap som utvikler sensorsystem til sikring av last for transport- og logistikkbransjen.
Tore Eide har utviklet sensorsystemet for Cargosafe og ble utvalgt til å delta med produktet i nyskapingsprogrammet Take-Off Midt-Norge på Senter for entreprenørskap ved NTNU i 2007.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Cargosafe – Selskapets norske hjemmeside.
Senter for entreprenørskap NTNU Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov

Fyrst Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov (født 1787, død 1869 i St. Petersburg) var en finsk-russisk militær kommandant og statsmann og et prominent medlem av den russiske adelen. Han ble utnevnt til generaladjutant i 1817 og admiral i 1833. 
Han er et av oldebarna til Aleksandr Danilovitsj Mensjikov som var hertug av Ingermanland og en av etterkommerne av det fyrstelige huset Golitsyn. En annen av hans oldefedre var fyrst Mikhail Golitsyn, den anerkjente og humane militærguvernøren i Åbo under den russiske okkupasjonen i den store nordiske krig.
Aleksandr var i russisk tjeneste som militær-attaché til den russiske ambassaden i Wien i 1809. Han jobbet tett med tsar Aleksander I og han ledsaget keiseren gjennom hans felttog mot Napoleon. I 1817 ble Mensjikov konstituert som General Quartermeister av generalstaben. I 1823 ble han overført til en jobb i det russiske utenriksdepartementet.
Han ble utnevnt til sjef for det sjømilitære hovedkvarteret og ble statsråd for Nikolaj I. Han utmerket seg ved beleiringen av Varna og ble i 1830 medlem av Riksrådet. I 1831 holdt Mensjikov stillingen som generalguvernør i Finland. Han viet det meste av tiden sin der hovedsakelig til sjømilitære saker og hadde svært dårlig innflytelse på utviklingen av den russiske marinen både når det gjaldt dens tekniske utvikling og kamptreningen til kadettene. 
I 1853 ble Mensjikov sendt på spesialoppdrag til Konstantinopel og da Krimkrigen brøt ut ble han utnevnt til øverstkommanderende både på land og sjøen. Han ledet den russiske hæren i slaget ved Alma og der viste han både inkompetanse og manglende militært talent i krig. 
Den 15. februar 1855 ble Mensjikov fjernet fra kommandoen, og ble erstattet av fyrst Mikhail Dmitrijevitsj Gortsjakov. Mellom desember 1855 og april 1856 holdt han stillingen som generalguvernør i Kronstadt og pensjonerte seg kort tid senere. Han fikk etter sin død et dampskip oppkalt etter seg.
Kroneordenen (Monaco)

Kroneordenen (fransk: Ordre de la Couronne) er en monegaskisk orden innstiftet 20. juli 1960 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av fyrsten og som et tegn på anerkjennelse. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Kroneordenen rangerer som den nest fremste i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden, men foran Grimaldiordenen og Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er ordensherre.  


== Inndeling ==
Kroneordenen er inndelt i fem grader:

Storkors (Grand-Croix)
Storoffiser (Grand Officier)
Kommandør (Commandeur)
Offiser (Officier)
Ridder (Chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Kroneordenen består av et kors med utbøyde armer. Korset består av fem deler, den midtre i gull, de fire øvrige i sølv. Midtmedaljongen er i hvit emalje og bærer en krone i gull med rødemaljert lue. Medaljongen er omgitt av en bord i sølv uten innskrift. Reversen har Monacos riksvåpen i gull. Rainier IIIs monogram er plassert i korsvinklene. Ordenskorset er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans av eikeløv og laurbærblader. Ordensbåndet er grønt med rød midtstripe. Ordenstegnet er i utforming lik for de forskjellige grader, men er av ulik størrelse og er opphengt i bånd med forskjellig utforming.
Ordensstjernen er en større versjon av ordenskorset. 


== Tildeling ==
Det er ikke kjent at Kroneordenen noen gang er tildelt andre enn fyrst Rainier III, som var ordensherre.


== Kilder ==
Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 675


== Eksterne lenker ==
Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Donald Rigazio

Donald Edmond «Don» Rigazio (født 3. juli 1934 i Cambridge i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Rigazio vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Rigazio spilte i fire ishockey-VM for USA, 1955 – 1958. OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== VM-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Donald Rigazio – Olympedia 
(en) Donald Rigazio – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Donald Rigazio – Hockeydb.com 
(en) Donald Rigazio – Eliteprospects.com
Île à Vache

Île à Vache (fra fransk: île, øy, og vache, ku) er en øy som tilhører Haiti og er 52 kvadratkilometer stor. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 14 695.Île à Vache ligger utenfor sørkysten ved byen Les Cayes, på Tiburonhalvøya, og er administrativt del av departementet Sud.
Øyas vestside er bakkete med 150 meter som høyeste punkt. Østsiden har sumper; her er Haitis største mangroveskog, og en lagune dannet og beskyttet av et korallrev.
Det opprinnelige indianske navnet på øya lyder Abaca.Buccaneeren Captain Morgan hadde i 1668 øya som base for angrep mot spanske skip. En annen sjørøver som opererte herfra var Laurent de Graff.
Under den amerikanske borgerkrig tilbød øyas eier, Bernard Kock, amerikanerne om å la frigitte slaver bosette seg her. Forslaget førte ikke frem, trass i tilslutning fra president  Abraham Lincoln.


== Referanser ==
Den kulturelle fortjenstorden (Monaco)

Den kulturelle fortjenstorden (fransk: Ordre du Mérite Culturel) er en monegaskisk orden innstiftet 31. desember 1952 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av kunst, litteratur og vitenskap i Monaco eller som har fremmet fyrstedømmets kulturelle og intellektuelle anseelse. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Den kulturelle fortjenstorden rangerer som fjerde og siste i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden,  Kroneordenen og Grimaldiordenen. Regjerende fyrste er stormester.  


== Inndeling ==
Den kulturelle fortjenstorden er inndelt i tre grader:

Kommandør (Commandeur)
Offiser (Officier)
Ridder (Chevalier)


== Insignier ==
Ordenstegnet for Den kulturelle fortjenstorden består av en medaljong med Rainier IIIs ukronede monogram omgitt av «PRINCIPAUTÉ DE MONACO» (Fyrstedømmet Monaco) og årstallet «1952». Dette er igjen omgitt av en sirkel av ruter, som i Monacos riksvåpen, og utenfor dette igjen en laurbærkrans. Reversen bærer innskriften «ARTS / LETTRES / SCIENCES» (kunst, litteratur, vitenskap) over tre linjer til høyre i øvre del, sammen med motiver knyttet til kunst, litteratur og forskning. Medaljongen er kronet og opphengt i et rødt bånd med en stripe frittstående hvite ruter i midten. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg. Medaljongen er i gull for kommandører, i sølv for offiserer og i bronse for riddere. 


== Tildeling ==
Den kulturelle fortjenstorden kan tildeles borgere av Monaco, så vel som utlendinger.


== Kilder ==
«Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1379–1381


== Eksterne lenker ==
Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Île de la Gonâve

Île de la Gonâve er en 743 km² stor øy ved Haiti, nordvest for Port-au-Prince. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 83 099 Øya er den største av Hispaniolas øyer. Øya omfatter kommunene Anse-à-Galets og Pointe-à-Raquette, og er overveiende befolket av fiskere og bønder.
Øya har en lengde på ca. 56 km, og en maksimal bredde på 16 km. Den er dermed Hispaniolas største biøy. Øya, som for en stor del består av kalkstein, er omgitt av rev, og store deler av øya er udyrket. Høyeste punkt er 778 meter over havet. Den årlige nedbørsmengden ligger mellom 800 og 1600 mm. 
Île de la Gonâve var det siste retrettområde for den opprinnelige befolkning taínoene på Haiti etter at de 1503 flyktet fra Hispaniola. Fra dem stammer den nåværende betegnelsen for øya, som de gav navnet Guanabo. Senere var øya base for pirater.
I 1925, mens øya var okkupert av USA, utnevnte US-sersjanten Faustin Wirkus seg selv til konge over øya. Faustino II («le roi blanc de la Gonâve») ble imidlertid drevet i eksil i  1929 av de haitianske myndigheter. 
Etter at en orkan 1976 raserte deler av det sydlige Haiti flyttet noen av de overlevende til Île de la Gonâve og grunnla de første jordbrukslandsbyene på øya. Det hersker en utbredt vannmangel som avhjelpes ved sisterner og brønner.


== Referanser ==
Artibonite (elv)

Artibonite er en elv i Haiti og Den dominikanske republikk med en lengde på 240 km. Det er både den lengste og den viktigste elv på hele øya Hispaniola. Den utspringer i Cordillera Central i Den dominikanske republikk, men det meste av elveløpet er i Haiti. Den utløper i Gonâvebukta. Den blir brukt til irrigasjon og av Peligredemningen, som produserer strøm ved hjelp av vannkraft.
Artiboniteelven utgjør deler av grensen mellom Haiti og Den dominikanske republikk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Artibonite River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Richard Caton Woodville (1856–1927)

Richard Caton Woodville (født 7. januar 1856 i London, død 17. august 1927) var en engelsk kunstner og illustratør som er mest kjent for å være en av de mest produktive og effektive malerne av slagscener på slutten av det 19. og tidlig i det 20. århundre.
Richard Caton Woodvilles første opplevde slag var da han ble sendt ut av Illustrated London News for å rapportere om den russisk-tyrkiske krig (1877–1878). Han likte å gjenskape historiske scener i både olje og akvarell. 
I løpet av sin levetid nøt Woodville stor popularitet både i sitt eget hjemland og i utlandet og var antagelig en av de mestselgende kunstnerne i denne sjangeren. Han både skrev og malte og ble ofte gjenstand for magasin-og tidsskriftartikler. Han hadde en dyp lidenskap for den britiske hæren og melde seg i 1914 til National Reserve som kaptein ved utbruddet av 1. verdenskrig. 
Richard Caton Woodville bilder og fotografier er fortsatt utstilt flere steder blant annet i National Army Museum, Walker Art Gallery og Royal Academy.


== Referanser ==
Kapp skole

Kapp skole ligger på tettstedet Kapp i Østre Toten. Før skoleåret 2007-08 het skolen Kihle skole siden den opprinnelig lå på jord som tidligere hadde tilhørt Kile gård. I 2007-08 ble Kihle skole og Bjørnsgård skole slått sammen til Kapp skole og tidligere Kihle skole ble renovert og utvidet.
Elevtallet ligger på rundt 250 og det er mellom 40 og 50 ansatte; lærere, assistenter, renholdspersonale og barnevernspedagog.
Skolens rektor er Aase Berit Sønsteby, inspektør er Tove Thomasen.
Mange av elevene som har gått på Kihle/Kapp skole har senere gjort seg bemerket i flere sammenhenger. Det kan nevnes en spesiell årgang av elever der disse tre Torbjørn Dyrud, Gustav Nilsen og Sverre Fredrik Nordheim, er blitt feiret som medlemmer av Urbane Totninger.
En elev som gikk litt etter disse tre, er blitt komponist, og jobber som film-musiker i Los Angeles, Kristin Øhrn Dyrud.


== Referanser ==
Mons Haukeland

Mons Olai Haukeland (født 29. februar 1892 i Os i Hordaland, død 26. juli 1983) var en norsk offiser og motstandsmann. Under andre verdenskrig var han distriktsleder for Milorg i Bergen. Fra 1946 var han generalinspektør for Heimevernet. Han ble utnevnt til generalmajor i 1954.
Haukeland fullførte Krigsskolens øverste avdeling og ble utnevnt til premierløytnant i 1917. I 1919 tok han eksamen ved Statens gymnastikkskole. De neste tyve årene vekslet han mellom tjeneste som offiser og arbeide som gymnastikklærer. Under nøytralitetsvakten 1939–1940 var han innkalt som mitraljøsekompanisjef ved Fjordane infanteriregiment, og under den tyske invasjonen av Norge i 1940 ledet han kompaniet sitt i kamp i Valdres. Kompaniet overga seg 30. april.
Allerede sommeren 1940 organiserte han det som gjennom det kommende året var en av de tre største motstandsorganisasjonene i Bergen. Sammen med en av de andre gruppene, organisert av major Kjeld Bugge, dannet Haukelands gruppe grunnlaget for det som senere ble Milorg distrikt D20:2. Den tredje gruppen, Stein-organisasjonen, ble sprengt av Gestapo i 1941. Han vekslet med Fredrik W. Rieber-Mohn, som hadde vært sammen med Haukeland i hans gruppe, om å være Milorgs distriktsleder i Bergen. Haukeland var nestkommandrende 1941 og leder 1942–1943, inntil han i 1943 ble arrestert. Han ble første sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen, senere til Neuengamme.
Etter krigen gjorde Haukeland karriere som yrkesmilitær. Han ble i 1946 sjef for IR 10 med obersts grad. Fra 1. august samme år inntil han gikk av med pensjon i 1958, var han generalinspektør for Heimevernet. Haukeland er blitt omtalt som «Heimevernets far» for sin betydning med å bygge et Heimevern tuftet på erfaringene fra Milorg og Kompani Linge.
Et relieff av Mons Olai Haukeland er reist på Sydneshaugen i Bergen. Relieffet er utført av Andreas Hauge og ble avduket i 1988.


== Utmerkelser ==
Haukeland ble i 1959 kommandør av St. Olavs Orden. Han ble også hedret som kommandør av Dannebrogordenen, kommandør av den svenske Sverdordenen, med Deltakermedaljen med rosett, Heimevernets fortjenstmedalje, svenske Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj, Hemvärnets Gustaf Petri-medalj, den sovjetrussiske medaljen for seier over Tyskland og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.


== Referanser ==
Ekeberg Sendeplateklubb

Ekeberg Sendeplateklubb (etablert 1998) er et idrettsklubb som driver med frisbeesport, i hovedsak frisbeegolf. Klubbens aktiviteter foregår på frisbeegolfbanen på Ekeberg i Oslo. Ekeberg Sendeplateklubb er organisert under Norges Frisbeeforbund, som siden 2009 er blitt en seksjon av Norges Amerikanske Idretters Forbund.
Trude Simensen ble klubbens første Norgesmester da hun vant kvinneklassen i NM i 2007.Klubben er medarrangør av turneringen Maigolfen, en av Europas eldste frisbeegolfturneringer, vanligvis med status som Norgescup, og parturneringen Ekeberg Triple Challenge.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Richard Rodenhiser

Richard Peter «Dick» Rodenhiser (født 17. oktober 1932 i Malden i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.
Rodenhiser vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
Fire år senere, i vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i ishockey. USA vant alle fem kampene i finaleserien som besto av seks lag. Canada ble nummer to og Sovjetunionen kom på tredjeplass.
Rodenhiser ble også verdensmester i ishockey i 1960 i OL-turneringen i Squaw Valley som også var det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han deltok i fire verdensmesterskap.


== OL-medaljer ==
1960  Squaw Valley -  Gull i ishockey  USA
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== VM-medaljer ==
1960  Squaw Valley -  Gull i ishockey  USA
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Richard Rodenhiser – Olympedia 
(en) Richard Rodenhiser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Richard Rodenhiser – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Richard Rodenhiser – Hockeydb.com 
(en) Richard Rodenhiser – Eliteprospects.com
À la carte

À la carte er fransk for på (spise)kartet, og refererer til en opplisting av tilgjengelige matretter på et spisested. Ved å bestille fra à la carte, kan kunden selv komponere sin egen fler-retters middag. Rettene inkluderer forretter, hovedretter, desserter og tilbehør, og er individuelt priset. Utvalget av rettene på spisekartet er kjøkkensjefens ansvar. Menu er - i motsetning til à la carte - en ferdig oppsatt kombinasjon av forrett, hovedrett, dessert og tilbehør, til en samlet pris.


== Eksterne lenker ==
Søk etter À+la+carte i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
Daniel McKinnon

Daniel Duncan «Dan» McKinnon (født 21. april 1922 i Williams i Minnesota, død 6. august 2017 i Grand Forks i Nord-Dakota) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1956 i Cortina d'Ampezzo.
McKinnon vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, og etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. USA vant fire kamper og tapte én, 0–4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.
McKinnon spilte i tre ishockey-VM for USA; 1955 og 1958 i tillegg til OL-turnering i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.


== OL-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== VM-medaljer ==
1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Daniel McKinnon – Olympedia 
(en) Daniel McKinnon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Luiz Carlos da Costa

Luiz Carlos da Costa (født 4. juni 1949 i Brasil, omkommet 12. januar 2010 i Port-au-Prince i Haiti) var en brasiliansk internasjonal embedsmann som begynte å arbeide for FN i 1969; han var med i organisasjonen inntil sin død. Han døde sammen med sin overordnede, Hédi Annabi, som følge av jordskjelvet i Haiti i 2010.
Han var den høyest rangerende brasilianer i FN-systemet, og beskjeftiget seg særlig med fredsbevarende operasjoner. Han hadde lederoppgaver i så henseende blant annet i Kosovo og i Liberia. Etter sin død ble han beskrevet av FNs generalsekretær Ban Ki-moon som «en legende for FNs fredsbevarende operasjoner».


== Referanser ==
Gesner Abelard

Gesner Abelard (født 11. februar 1922 i Port-au-Prince i Haiti) er en haitisk maler og billedhugger. Han begynte som mekaniker, men begynte så kunststudier i  Port-au-Prince under maleren Humberman Charles. Han ble medlem av Haitis Centre d'Art i 1948. 
Mange av hans malerier viser fugler, trær og folkeliv, og innordnes som naivistisk kunst.


== Referanser ==
Florvil Hyppolite

Florvil Hyppolite (født 26. mai 1828 i Port-au-Prince i Haiti, død 24. mars 1896 samme sted), sønn av Jacques Sylvain Gelin Hyppolite, var president for Haiti fra 17. oktober 1889 til 24. mars 1896.


== Eksterne lenker ==
Florvil Hyppolite
Trapes (geometri)

En trapes er en firkant med (minst) to parallelle sider.  
Høyden i et trapes er den vinkelrette avstanden mellom de to parallelle sidene. 
Arealet av et trapes beregnes som produktet av høyden og middelverdien av de parallelle sidene:

  
    
      
        A
        =
        
          
            
              a
              +
              b
            
            2
          
        
        ⋅
        h
      
    
    {\displaystyle A={\frac {a+b}{2}}\cdot h}
  
NB! Merk at kvadrat, rektangel, rombe og parallellogram alle er trapeser fordi alle oppfyller kravet til å være et trapes (ha minst to parallelle sider).
Den kinesisk-koreanske vennskapsbrua

Den kinesisk-koreanske vennskapsbrua (kinesisk: 中朝友誼橋; hangul: 조중우의교) knytter sammen Dandong i Kina med Sinŭiju i Nord-Korea. Brua krysser Yaluelva og håndterer både biler og tog. Fotgjengere er forbudt. Dagens navn er fra 1990, da den ble omdøpt fra Yalu-brua.

Den eldste av de to bruene på stedet ble bygd mellom mai 1909 og oktober 1911. Denne ble bombet og skadet på den nordkoreanske siden av grensa under Koreakrigen i 1950 og i 1951 i et forsøk på å hindre at kinesiske soldater skulle få tilgang til Korea. Brua står i dag som da den ble bombet. Den er i dag en av severdighetene på stedet, med plattformer påmontert teleskoper som gjør at en kan se inn i Nord-Korea. Den nye brua ble konstruert av den japanske okkupasjonsmakten i Kina og Korea mellom april 1937 og mai 1943 og ble også skadd under Koreakrigen, men ble reparert etter krigen. 
Tog mellom Kina og Nord-Korea trafikkerer brua daglig, og grensa er relativt åpen, blant annet fordi brua er en av de få bilvegene som knytter Nord-Korea til omverdenen. 


== Eksterne lenker ==
Walker, Nick (20. april 2001). «Eyeing North Korea» (engelsk). Tokyo Weekender. Arkivert fra originalen 14. juli 2001. Besøkt 26. januar 2016.
VM i bandy 2010

Bandy-VM 2010 ble arrangert i Moskva i Russland mellom 24. og 31. januar. Det var det 29. verdensmesterskapet i bandy. Samtlige kamper ble spilt i innendørshallen Krylatskoje. Totalt deltok elleve lag, seks lag i A-gruppen og fem lag i B-gruppen. I A-gruppen ble det spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang og de fire første lagene gikk til semifinale. Sverige ble verdensmester etter å ha beseiret Russland med 6-5 foran 7209 tilskuere. Kampen ble avgjort tjue minutter inn i spilleforlengelsen etter at det hadde stått 5-5 ved ordinær tid.
Norge endte på femteplass og kvalifiserte seg dermed for A-gruppen i Bandy-VM 2011.


== Gruppe A ==


=== Gruppespill ===


=== Sluttspill ===


==== Semifinaler ====


==== Bronsefinale ====


==== Finale ====


== Gruppe B ==


=== Gruppespill ===


=== Plasseringskamper ===


==== Kamp om 10.-plass ====


==== Kamp om 8.-plass ====


=== Playoff-kamp om spill i Gruppe A ===


== Medaljer ==


== Kilder ==
World Championships 2009/10 bandysidan.nu, besøkt 7. august 2018
Novemberforfatningen

Novemberforfatningen var en felles forfatning for Danmark og Hertugdømmet Slesvig. Den var utarbeidet av Konseilspræsident C.C. Hall og trådte i kraft 18. november 1863. Tross store betenkeligheter underskrev den nye kongen, Christian IX forfatningen. Han fryktet Tysklands reaksjon, men var samtidig redd for å virke unasjonal. Novemberforfatningen avløste den såkalte fellesforfatningen (også kalt helstatsforfatningen) fra 1855.
Novemberforfatningens formål var å knytte Slesvig nærmere til Danmark og samtidig koble de konservative holstenske adelige ut fra regjeringsmakten. Den felles folkerepresentasjonen, Rigsrådet, skulle ifølge denne forfatning bestå av to direkte valgte kamre (folketing og landsting, det sistnevnte skulle bestå av kongevalgte og valgte ved privilegert valgrett). Under Rigsrådet hørte de politiske saker, som ikke uttrykkelig var forbeholdt de særlige folkerepresentasjoner for Danmark (Rigsdagen) og Slesvig.
Da Østerrikes og Preussens krav i januar 1864 om at novemberforfatningen skulle oppheves ikke ble etterkommet av den danske regjering, ga dette de to landene påskudd til å angripe Danmark, i det som ble kalt andre slesvigske krig. Krigen førte til, gjennom freden i Wien, at Slesvig ble løsrevet fra Danmark. Som følge av dette ble Novemberforfatningen opphevet i 1866.


== Eksterne lenker ==
Leksikonet Den Store Danske om Novemberforfatningen (dansk)
Nettstedet danmarkshistorien.dk om Novemberforfatningen (dansk)
Nettstedet til Grænseforeningen (dansk)
VM i bandy for kvinner 2010

Bandy-VM 2010 for kvinner ble arrangert i Drammen i Norge mellom 24. og 28. februar. Det var det femte verdensmesterskapet i bandy for kvinner. Sverige ble verdensmestre for femte gang etter seier 3-2 mot Russland i finalen.


== Resultat ==


== Tabell ==


== Finaler ==


== Medaljer ==


== Kilder ==
World Championships Women 2009/10 bandysidan.nu, besøkt 7. august 2018