Elgin

Elgin finnes også i Sør-AfrikaElgin (skotsk-gælisk: Eilginn; skotsk: Ailgin) er en by  i Moray i nordre Skottland i Storbritannia. Byen var tidligere en katedralby og en kongelig burgh, og er i dag det administrative og kommersielle sentrum i Morey. Den fremste industrien er whiskyfremstilling. I henhold til beregninger for 2020 har Elgin en  befolkning på 25 040 innbyggere.Byen er lokalisert ved elven Lossie, men byen hadde opprinnelig sitt sted 4 km sør for elven på høyere grunn over elvesletten der hvor samfunnet Birnie nå ligger og hvor kirken Birnie Kirk ble bygd i 1140. Den var den første katedralen for biskopen i Morey fram til 1184. Den er den eldste kirken i skottland som fortsatt er i bruk.Elgin ble først dokumentert i Kartulær av Moray (en middelalderbok med kopier av charter)i 1190 e.Kr. Det ble opprettet en kongelig burgh på 1100-tallet av kong David I av Skottland, og hadde på den tiden et festning på toppen av dagens Lady Hill vest for byen. Opprinnelsen til navnet Elgin er sannsynligvis gælisk. Det kan stamme fra Aille som bokstavelig talt betyr «skjønnhet», men topografisk sett henvisning til et vakkert sted eller dal. En annen mulighet er ealg, som betyr både «Irland» og «verdig». Endelsen gin eller in er gæliske avslutninger som betyr små eller diminutive (forkortingsord) former, og derfor kan Elgin bety «vakkert sted», «verdig sted» eller «lille Irland».


== Historie ==


=== Eldste historie ===

Oppdagelsen av Elgin-søylen, en piktisk stein klasse II fra 800-tallet, under High Street i 1823 antyder at det kan ha vært en tidlig kristen tilstedeværelse i området for det senere markedet, men det er ingen ytterligere bevis på aktivitet før Elgin ble skapte en kongelig burgh (kjøp- og handelsrettigheter ved marked) på 1100-tallet. I august 1040 beseiret og drepte hæren til kong Macbeth av Skottland hans fiende Duncan I ved Bothganowan (Pitgaveny), nær Elgin. Elgin er første gang nedtegnet i et charter av David I i 1151 der han ga en livrente til priorinneklosteret i Urquhart. Kong David hadde gjort Elgin til en kongelig burgh rundt 1130, etter hans nederlag for Óengus av Moray. Under Davids regjeringstid ble en festning etablert på toppen av det som nå er Lady Hill. Byen mottok et kongelig charter fra Aleksander II i 1224 da han ga stedet til en ny katedral til Andrew, biskop av Moray. Dette avgjorde til slutt bispestolen som hadde vært plassert i ulike tider i Kinneddar, Birnie og Spynie. Elgin var en populær residens for de tidlige skotske monarkene: David I, Vilhelm I, Aleksander II og Aleksander III holdt alle hoff der og jaktet i de kongelige skogene.

Av disse kongene var Aleksander II Elgins største velgjører og vendte tilbake mange ganger til hans kongelige residens. Han etablerte de to religiøse husene i byen, dominikanerne eller Blackfriars på vestsiden og fransiskanerne eller Greyfriars i øst. Lenger mot øst sto Hospital of Maison Dieu, eller «Guds hus», som også ble grunnlagt under Aleksander IIs regjeringstid for mottak av fattige menn og kvinner.Den 19. juli 1224 ble grunnsteinen til den nye Elgin-katedralen seremonielt lagt ned. Katedralen sto ferdig en gang etter 1242, men ble fullstendig ødelagt av brann i 1270. Årsakene til dette er ikke registrert. Bygningene står nå igjen som ruiner fra gjenoppbyggingen etter brannen. beskrev den fullførte katedralen som «Landets speil og kongerikets ære».Edvard I av England reiste to ganger til Elgin. Under sitt første besøk i 1296 ble han imponert over det han så. Bevart i Cotton-biblioteket som nå holdes i British Library, er dagboken for oppholdet hans, som beskriver festningen og byen Elgin som «bon chastell et bonne ville» — «bra borg og god by». Ved hans andre besøk i september 1303 hadde festningens treinteriør blitt brent mens den ble holdt av den engelske guvernøren, Henry de Rye. Som et resultat ble han bare i Elgin i to dager og slo leir ved Kinloss Abbey fra 13. september til 4. oktober. Kong Edvard ble rasende da David de Moravia, biskop av Moray, sluttet seg til Skottlands sak med Bruce, og Edvard appellerte til paven som ekskommuniserte biskopen, og dermed fjernet pavelig beskyttelse, noe som førte til at han flyktet til Orknøyene, deretter til Norge. Edvard I klagde til kong Håkon V Magnusson og krevde biskopen arrestert, men han flyktet igjen før det ble aktuelt. Han var tilbake i Skottland etter Robert Bruces seire mot engelskmennene. Etter Edvards død i juli 1307 tok Robert Bruce Skottland tilbake i 1308, og ødela skotske festninger for å hindre engelskmennene kunne holde dem. David de Moravia var sammen med Robert Bruce da de ødela festningene i Inverness, Nairn og Forres. Også festningen i Elgin ble angrepet, hele to ganger, men til slutt ble den erobret. Biskopen deltok i den skotske parlamentet i mars 1309 som bekreftet Robert Bruces rett til den skotske tronen.I august 1370 ble Alexander Bur, biskop av Moray, tvunget til gi utbetalinger til Alexander Stewart, den såkalte «Ulven fra Badenoch», bror av kong Robert III av Skottland for beskyttelse av hans land og menn. I februar 1390 henvendte biskopen seg deretter til Thomas Dunbar, sønn av jarlen av Moray, for å få beskyttelse. Det gjorde Stewart rasende og i mai kom han fra festningen sin på en øy i Lochindorb og brente som hevn byen Forres. I juni brente han deretter store deler av Elgin, inkludert to klostre, St Giles Church, Hospital of Maison Dieu og katedralen. Andrew av Wyntouns Orygynale Cronykil av Skottland (en skotsk historie fra 1400-tallet) beskrev denne handlingen av «wyld, wykkede Heland-men». Gjenoppbyggingen av katedralen tok mange år, men mye av det har siden smuldret bort på grunn av den dårlige kvaliteten på steinen som ble gjort tilgjengelig for murerne fra 1400- og 1500-tallet, mens konstruksjonen fra 1200-tallet står fortsatt igjen. I 1506 kollapset det store sentrale tårnet, og selv om gjenoppbyggingsarbeidet begynte neste år, ble det ikke fullført før i 1538.


=== Fra reformasjonen til 1700-tallet ===
Innbyggerne i Elgin og områdene rundt så ikke ut til å protestere mot den nye religionen etter den sktoske reformasjonen. I 1568 ble blyet fjernet fra taket på katedralen, etter ordre fra kongens råd i Skottland. Blyet skulle selges og inntektene gå til vedlikehold av regent Morays soldater, men skipet som tok blylasten til Holland sank nesten umiddelbart da det forlot havnen i Aberdeen. Uten denne beskyttelsen begynte bygningen å bli dårligere. Påskedag 1711 kollapset det sentrale tårnet for andre gang i historien, men forårsaket langt mer skade. Ruinene ble brutt og gjenbrukt for forskjellige prosjekter i nærheten fram til 1807, da det, gjennom innsatsen fra Joseph King fra Newmill, ble bygget en mur rundt katedralen og et vokterhus ble bygget.
Da forfatteren Daniel Defoe reiste gjennom Skottland i 1717, besøkte han Elgin og skrev: «I dette rike landet ligger byen (city), eller rettere sagt byen (town), Elgin; Jeg sier by, fordi munkene i gamle dager hevdet det var en by; og katedralen viser ved sine ruiner at det var et sted med stor prakt.»Prins Charles Edward Stuart reiste til Elgin fra Inverness i mars 1746 og ble syk med en feberforkjølelse og ble liggende i 11 dager før han kom tilbake for å vente på ankomsten til kongens hær. Han bodde i Elgin sammen med fru Anderson, en lidenskapelig jakobitt, på Thunderton House. Hun beholdt lakenene som prinsen sov på og ble gravlagt i dem et kvart århundre senere. Hertugen av Cumberland gikk gjennom byen 13. april, og slo leir ved Alves på vei for å møte prinsen i kamp på Drummossie Muir for slaget ved Culloden.


=== 1800-tallet ===

På 1800-tallet ble den gamle middelalderbyen Elgin feid bort. Det første store tillegget til sentrum var Assembly Rooms, bygget i 1821 av Trinity Lodge (frimurerlosjen), på hjørnet av High Street og North Street. I 1819 ble Dr Gray's Hospital bygget på ubrukt grunn. Bygningen har imponerende søyler og karakteristisk kuppel. Dr. Alexander Gray, en lege som jobbet for og tjente sin formue med Det britiske ostindiske kompani, ga 26 000 pund til sykehuset. I 1828 ble den nye sognekirken St Giles bygget til en pris av £10.000. Generalløytnant Andrew Anderson, født i Elgin, også fra Det britiske ostindiske kompani, døde i 1824 og testamenterte 70 000 pund til byen for å grunnlegge en institusjon for de eldre fattiges velferd og for utdanning av foreldreløse barn. Anderson Institution ble bygget i østenden av byen i 1832 med overnatting for 50 barn og ti eldre mennesker. Burgh Court House ble bygget i 1841, museet sto ferdig i 1842 og Sheriff's Court Complex ble bygget i 1866.Jernbanen Morayshire Railway ble offisielt åpnet i seremonier ved Elgin og Lossiemouth den 10. august 1852, da dampmotorene ble levert til Lossiemouth sjøveien. Det var den første jernbanen nord for Aberdeen og gikk opprinnelig bare 9 km mellom Elgin og Lossiemouth. Den ble senere utvidet sørover til Craigellachie. Jernbaneselskapt Great North of Scotland Railway overtok driften av linjen i 1863 og kjøpte selskapet i 1881 etter Morayshire Railways manglende betalingsevne fra lammende gjeld. Jernbanen og Lossiemouths havn ble veldig viktig for Elgins økonomi.
Byen var i ferd med å bli velstående, og i 1882 hadde den et hovedpostkontor med en sparebank, forsikrings- og telegrafavdelinger, og filialer av Bank of Scotland og British Linen Company, Caledonian, Commercial, North of Scotland, Royal and Union Banks, og National Securities Savings Bank, kontorer eller byråer til 48 forsikringsselskaper, fem hoteller og en avis. Det var imidlertid ikke før på 1900-tallet at de adskilte landsbyene Bishopmill og New Elgin ble innlemmet i byen.
Den militære institusjonen Cooper Park borehall sto ferdig i 1908.Krigsminnesmerket i Elgin er fra 1921 og representerer «Fred og seier». Den ble designet av Percy Portsmouth.


== Referanser ==


== External links ==
Elgin census data, folketellingsdata
Elgin Museum
Gravering av Elgin i 1693 av John Slezer hos  National Library of Scotland