jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Arkeologiåret 1921

Arkeologiåret 1921 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1921.


== Ekspedisjoner ==
Funnstedet for Pekingmennesket ved Zhoukoudian, Kina blir oppdaget av den svenske geologen Johan Gunnar Andersson og den amerikanske paleontologen Walter W. Granger.


== Utgravninger ==
Funnstedet for pekingmennesket ved Zhoukoudian, Kina blir først utgravd av den østerrikske paleontologen Otto Zdansky.
Utgravninger i Bet-Sjean av University of Pennsylvania begynner (fortsetter til 1933).
Daya Ram Sahni starter utgravninger ved Harappa for Archaeological Survey of India.
Hjortspringbåten graves ut i 1921–1922.


== Funn ==
Blant materiale som ble funnet ved Otto Zdanskys utgravninger ved funnstedet for pekingmennesket ved Zhoukoudian, Kina, var to menneskelige jeksler, men funnene blir ikke offentliggjort før i 1926
Mohenjo-daro blir oppdaget.
Sverdet fra Pernik blir funnet.
Egtvedpiken fra ca. 1360 f.Kr. var en ung pike som ble gravlagt i dagens Egtved i Danmark, og er et av de best bevarte arkeologiske funn fra bronsealderen.
Edward Thurlow Leeds oppdager tidlige angelsaksiske bosetninger i Sutton Courtenay, de første i England som blir systematisk utgravd.


== Publikasjoner ==

Januar – Society of Antiquaries of London starter utgivelsen av The Antiquaries Journal.


== Fødsler ==
6. januar – Petter Dyrkorn, norsk bibliotekar og amatørarkeolog (død 2006)
23. januar – Marija Gimbutas, litauisk-amerikansk arkeolog (død 1994)
13. februar – Stylianos Alexiou, gresk klassisk arkeolog (død 2013)
11. mars – Philip Rahtz, engelsk arkeolog (død 2011)
11. april – Lucos Cozza, italiensk arkeolog (død 2011)
14. april – Ricardo Alegría, antropolog og arkeolog fra Puerto Rica (død 2011)
16. april – Konrad Schauenburg, tysk klassisk arkeolog (død 2011)
15. mai – Anders Hagen, norsk arkeolog (død 2005)
8. august – Jean Leclant, fransk egyptolog (død 2011)
9. september – Émile Descouvrières, fransk abbed, historiker og arkeolog
2. desember – Eduardo Pareyón Moreno, meksikansk arkitekt og arkeolog (død 2000)


== Dødsfall ==
21. februar – Frits Uldall, dansk arkitekt og arkeolog (død 1839)
6. mars – Laurentius Borchsenius Stenersen, norsk klassisk filolog og numismatiker (født 1843)
16. juni – Vincenzo Giuseppe De Prisco, italiensk offentlig tjenestemann og amatørarkeolog (født 1855)
26. august – Karl Frederik Kinch, dansk filolog og arkeolog (født 1853)
4. november – Oscar Montelius, svensk arkeolog (født 1843)
26. november – Émile Cartailhac, fransk oldtidshistoriker som var spesialist på hulemalerier (født 1845)
26. desember – Ludwig Mitteis, østerriksk rettshistoriker og papyrolog (født 1859)
		


== Referanser ==
Hans Memling

Hans Memling (født mellom 1433 og 1440 i Seligenstadt i Kurmainz; død 11. august 1494 i Brugge; også: Jan van Mimmelynghe, Johannes Memmelinc oder Memlinc, feilaktig: Hemling) var en  tysk maler av den tidlige nederlandske skole.Der finnes i dag lite sikker kunnskap om hans liv, bortsett fra at han var aktiv i Brugge og ble registrert som boende der i 1478. Bildene hans viser at han både var aktiv og etterspurt, og det eksisterer blant annet flere altertavler fra hans hånd. Særlig berømt ble han for sine madonnabilder og portretter. Hans religiøse motiv preges av en stille og lyrisk harmoni.


== Liv og virke ==
Hans Memling tilbrakte noen tid i Rogier van der Weydens verksted i Brussel. Men etter at Rogier døde i 1464 ble det forandringer.
Memling blir første gang nevnt i dokument fra 1465, da han fikk borgerskap i Brugge. I 1466 bodde han i et stort steinhus i Sint-Jorisstraat, et hus han trolig kjøpte i 1480. På samme tid og i samme delen av Brugge bodde maleren og miniatyrdesigneren Willem Vrelant. Han var dessuten bokillustratør.
Memling skulle egentlig ha skaffet seg borgerskap i byen, men registrerte seg av ukjente grunner i malerlauget i Brugge. Senere hadde han også assistenter og lærlinger i sitt verkstedn. Lærlinger av han er nevnt i 1480 og i 1484. Michel Sittows læretid i Brugge fant stad i disse årene, og med bakgrunn i stilistiske likheter kan han ha vært en av Memlings lærlinger.
Dødstidspunktet er kjent fordi han etterlot seg mindreårige barn. Da notaren i Brugge registrerte Memlings død, påførte han dokumentet en kommentar om at Memling var «den dyktigste maleren i hele den kristne verden».Minnet om Memling blir bevart i fødebyen, der det vites at det tidlig på 1500-tallet ble lest messer for hans sjel. Siden ble han glemt.
Han hovedverker er malerier i Johannishospital i Brugge. Da malerine ble gjenoppdaget av kunsthistorikere vokste det samtidig frem en sentimental legende om maleren, som skulle ha skapt maleriene i Johannishospital etter en mirakuløs helbredelse. Denne legenden holdt seg, og ble senere formidlet i billedform av flere malere.


== Referanser ==
Peder Schøyen

Peder Schøyen (født 12. november 1836, død 2. juli 1913) var kjøpmann og brennevinshandler i Kristiania. Schøyen arbeidet aktivt for dyrs beskyttelse.


== Familie ==
Schøyen ble født i Nes på Romerike som sønn av Anders Aslaksen Schøyen (1761–1848) og Kari Nilsdatter (født 1797 og død etter 1865) fra Nygård i Odalen inne på skogen. 
Hans arving Martin Olsen Schøyen etablerte Schøyens BIlcentraler AS. M O Schøyens arving Martin Schøyen etablerte i sin tur en stor samling historiske håndskrifter, den såkalte Schøyen-samlingen.


== Forretningsvirksomhet ==
Schøyen drev virksomhet kjøpmann og brennevinshandler på Lilletorvet i Kristiania. Det er fortalt at Peder Schøyen dro til byen med kun 4 speciedaler i lommen, og bygde sin formue derfra. Han begynte forretningen i 1866 da han var 30 år gammel, og han eide denne forretningen til han døde. I 1911 gis følgende opplysning om firmaet: P. Schøyen & Co. Indehavere: P. Schøyen, H. Killingmo og I. M. Iversen.  
I Christiania Adressebog står han oppført første gang i 1880 med opplysningene: P. Schøyen, Kolonial-, Vin & Brennevinsforretning. Brogaden 11. Senere lot han bygge en ny bygning i renessansestil på adressen Brugata 11.  


== Dyrenes beskyttelse ==
Schøyen arbeidet aktivt for dyrs beskyttelse, og var en stor bidragsyter til Foreningen til dyrenes beskyttelse i Christiania. Han testamenterte 40 000 kroner til foreningen ved sin død i 1913, da et svært stort beløp. I Dyrenes Ven for august 1913 ble det trykket et minneord om Schøyen som beskrev både testamentets ordlyd og Schøyens innsats for dyrevelferd.


== Gravferd ==
Han var ugift og bodde i 1911 i andre etasje i Brogaten 11. Han ble begravet på Oslo kirkegård. Marskalkstavene ble båret av grosserer Frithjof Rasmussen og Tobias Larsen. 


== Se også ==
Dyrebeskyttelsen Oslo & Omegn
Dyrebeskyttelsen Norge
Foreningen til dyrenes beskyttelse i Christiania
Ingeniør M.O. Schøyens Bilcentraler
Martin Schøyen


== Litteratur ==
Dyrenes Ven, nr. 8 for august 1913, s. 60ff
Christiania Adressebog, 1880.


== Eksterne lenker ==
The Schøyen CollectionBrugata 11, hjørnegården på Lilletorget i OsloBrugata over Lilletorget i Christiania opp mot Storgata, Stenersgata inn til venstre. Spaserende, Narvesens tårnkiosk, drakjerrer, folk i gata. P. (Peder) Schøyen vinforretning (fra 1866) til høyre (Brugata 11). Takreklame for Morgenposten. Postkort med påskrevet hilsen.
Soongsøstrene

Soongsøstrene (tradisjonell kinesisk: 宋家姐妹, pinyin: Sòngjiā Jiěmèi, eller 宋氏三姐妹) var tre hakkakvinner som, sammen med sine ektemenn, var blant Kinas mest fremstående politiske skikkelser i første del av 1900-tallet. De spilte hver for seg viktige roller ved den innflytelse de hadde over sine ektemenn, og dette og deres egne handlinger var med på å endre den kinesiske histories kurs.
Faren var metodistforstanderen Charlie Soong, som ble en fremgangsrik bankmann og publisist. Moren var Ni Kwei-tseng. De hadde tre brødre som alle ble høye embedsmenn i Republikken Kina. En av dem var T. V. Soong.


== Historie ==
Det som skilte dem, var den holdning de inntok til de to rivaliserende partier Kuomintang (KMT) og det kinesiske kommunistparti (KKP). I 1930-årene var Soong Ai-ling og hennes søster Mei-ling Kinas to rikeste kvinner. Begge støttet Kuomintang, mens Soong Ching-ling senere støttet kommunistene.
I 1937, da den annen sino-japanske krig brøt ut, kom de alle tre sammen etter ti års adskillelse og samarbeidet om å forene KMT og KKP mot den keiserlige japanske hær.  Soong Ai-ling konsentrerte seg om sosialt arbeid som det å hjelpe sårede soldater, flyktninger og foreldreløse barn. Hun donerte ambulanser og lastebiler til hæren i  Shanghai og til flyvåpenet, samt mange læruniformer.
Da japanerne okkuperte Nanjing og Wuhan flyttet de tre søstrene til Hongkong.  I 1940 dro de inn til  Chongqing og grunnla The Chinese Industrial Association, som hjalp folk til arbeid.  Søstrene besøkte stadig skoler, hospitaler, barnehjem og bomberom, og hjalp krigsrammede overalt på deres vei.  Selv om de to partiene ikke forente sine krefter i de kritiske 1940-årene, gikk søstrene i bresjen for å finansiere og hjelpe fedrelandet.


== De tre søstrene ==


== Film ==
Soongsøstrenes historie er gjengitt i Mabel Cheungs prisbelønnede film fra 1997: 宋家皇朝, Sòngjiā Huángcháo, – The Soong Sisters).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
General Introduction av Wesleyan College
Verdens dyrevernorganisasjon

Verdens dyrevernorganisasjon, World Society for the Protection of Animals (forkortet WSPA), er en internasjonal dyrevernsorganisasjon. WSPA ble opprettet i 1981 da to tidligere organisasjoner ble sammenslått: World Federation for the Protection of Animals (WFPA), som ble opprettet i 1953, og International Society for the Protection of Animals (ISPA), som ble opprettet i 1959. Organisasjonen har konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Paul Hart

Paul Hart (født 4. mai 1953) er en engelsk fotballmanager og tidligere fotballspiller.


== Spillerkarriere ==
Som spiller spilte Paul Hart i forsvar. Han begynte sin karriere i Stockport County i 1970. Han spilte 87 ligakamper og scora fem mål i klubben fram til 1973, da han gikk til Blackpool. Han spilte 143 ligakamper og scora 15 ligakamper fram til 1978. I 1978 kjøpte Leeds United Hart for £300 000 som erstatning for Gordon McQueen. Han spilte 191 ligakamper på sine fem år i Leeds. Han gikk til Nottingham Forest i 1983, hvor han spilte 87 kamper til 1985. Han spilte 51 ligakamper for Sheffield Wednesday fra 1985 til 1986. I 1986 spilte han en kamp for Birmingham City, og han brakk beinet i sin første kamp. Det ble hans eneste kamp i Birmingham. I 1988 avslutta han spillerkarrieren i Notts County.


== Trenerkarriere ==
I 1988 ble han manager i Chesterfield. Han var tre år i klubben helt til han og styreformannen kom på kant, og han fikk sparken i 1991. Deretter fortsatte han i Nottingham Forest som ungdomstrener, og senere i Leeds. Harts elever i Leeds vant FA Youth Cup i både 1993 og 1997. Han returnerte til Nottingham Forest etter at han og manager George Graham kom på kant.
Forests U19-lag ble en umiddelbar suksess, og de vant U19-serien i 1999/2000. Han fikk fram flere spillere, mest kjent Michael Dawson. I 2001 ble han manager for Nottingham Forests A-lag. Han gjorde det ganske bra i starten, og nådde playoff-semifinalen mot Sheffield United i 2003. Men Forest måtte se seg slått. Etter at flere nøkkelspillere forlot klubben sommeren 2003, og ikke erstatta, endte det til slutt at Hart fikk sparken 7. februar 2004 etter en rekke med dårlige resultater.
Under en måned etter dette fikk han jobben som manager for Barnsley, som den gang lå i League One. Klubben rykka ikke opp og Hart fikk sparken. I 2006 ble han manager for Rushden & Diamonds. Etter en middels start på sesongen fikk han sparken igjen.
19. mars 2007 ble han oppnevnt som direktør for Portsmouths ungdomsavdeling. I 2009 tok han midlertidig over managerjobben i klubben etter at Tony Adams fikk sparken. Kort etter ble Brian Kidd Harts assistent. 21. juli 2009 ble han ansatt som manager på heltid i klubben. I 2009 fikk han sparken i Portsmouth og Avram Grant overtok.
Hart ble 17. desember samme år oppnevnt til ny manager i Queens Park Rangers etter Jim Magilton, men han trakk seg etter bare fem kamper. Han overtok Crystal Palace 2. mars 2010, etter at Neil Warnock ble manager i nettopp Queens Park Rangers.  Han reddet klubben fra nedrykk, men fikk ikke ny kontrakt.
I mars 2011 fikk han kontrakt ut sesongen som manager for Swindon Town som lå på bunnen av tabellen i League One med oppgave om å redde klubben fra nedrykk.  To kamper før sesongen var over, trakk han seg da det ble klart at klubben ikke klarte å holde seg i divisjonen etter kun én seier på hans 11 kamper som manager.


== Managerstatistikk ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paul Hart – Transfermarkt 
(en) Paul Hart – Soccerbase.com (manager)
Prosesjonskors

Et prosesjonskors er et kors eller krusifiks som bli båret i kristne prosesjoner.


== Den ortodokse kirke ==

I de ortodokse kirkene er det forskjellige tradisjoner for bruk av prosesjonskors. Tradisjonelt har prosesjonskorset kun vært i bruk når patriarken eller lignende holder liturgi. Denne tradisjonen er fortsatt dominerende i de slaviske kirkene.
I den moderne greske tradisjonen blir korset ofte brukt i innledning til vesperen, og i den hellige liturgien, uansett hvilken grad hovedcelebranten innehar. I alle tradisjoner blir prosesjonskors brukt i utendørs prosesjoner for hendelser som palmesøndag, korsprosesjoner og prosesjoner til ære for relikvier eller et ikon av en helgen.


== Den katolske og anglikanske kirke ==
I romersk-katolske og 
anglikanske kirker brukes korset i prosesjoner fulgt av lys og røkelse. 
Korset blir bragt opp til alteret av en ministrant.


== Metodistkirken og lutherske kirker ==
I metodistiske og lutherske kirker bæres korset opp til alteret i starten av gudstjenesten 
og fungerer deretter som alterkors under gudstjenesten. De som gjør altertjeneste bukker for korset, da det representerer Guds nærvær ved alteret.


=== Den norske kirke ===
I Den norske kirke bæres alterkorset inn av klokkeren eller en annen frivillig foran prosesjoner på de store festdagene, samt ved spesielle anledninger (dåp, familiegudstjeneste etc.). Korset blir plassert ved alteret, men har utover dette ingen spesiell funksjon under gudstjenesten.


== Referanser ==
-
Pensjonat

Et pensjonat er et overnattingssted der man kan mot betaling disponerer et soveværelse for en kortere eller lengre tid, og som regel også kan innta måltider i en spisesal som er felles for alle pensjonatets gjester.
I nyere tid brukes begrepet som oftest om overnattingssteder med en noe enklere standard enn hoteller. Pensjonater er i større grad enn hoteller basert på at eier og driftsansvarlig er en og samme person.
Pensjonater finnes i byene og på landet, særlig i typiske turistområder.


== Norge ==


=== Historikk ===
På 1800-tallet og utover på 1900-tallet ble det etablert mange pensjonater rundt om i Norge. Kvinner av middelklassen og i de øvre samfunnslag som kom i økonomiske vanskeligheter, for eksempel fordi de mistet en ektemann eller far, kunne skape seg et livsgrunnlag ved å starte pensjonatsdrift. Bare på et begrenset geografisk område som Nordstrand i dagens Oslo, fantes det en rekke små og større pensjonater på slutten av 1800-tallet. Nordstrand var et landlig område som mange byfolk søkte seg til for å finne ro og nyte naturen gjennom noen uker eller måneder.Omkring år 1900 var Tjøme - og andre steder ved Skagerrakkysten - blitt populært feriested for såkalte badegjester fra hovedstaden. Det ble bl.a. etablert en rekke pensjonater.
Et vanlig bolighus kunne ombygges til pensjonat ved å bygge på loftsetasjen slik at det ble plass til flere soverom. En stor glassveranda var pensjonatets sikreste fysiske kjennetegn, og et soveanneks kunne utvide kapasiteten. Pensjonatdriften var viktigst i 1930-årene. Folk hadde da i større grad fått regulert ferie. I 1936 var det 25 pensjonater i drift samtidig. Mange av disse ble drevet i kombinasjon med jordbruk, slik at produkter kunne brukes til pensjonatdriften. Flere av Tjømes eksisterende bedrifter i hotellbransjen har sin opprinnelse i pensjonatdriften.For øvrig var det vanlig for både studenter og enkeltstående yrkesutøvere som kontorister, lærere og lignende å bo på pensjonat, dersom de ikke hadde økonomi til å etablere sitt eget hjem.


=== Nåtid ===
Per 2018 er begrepet «pensjonat» ikke så vanlig i Norge. Det finnes fortsatt hotell-lignende overnattingstilbud som kaller seg pensjonat, og da skyldes navnet ofte at stedet har beholdt et tradisjonsrikt og innarbeidet navn som stammer fra 1800-tallet eller begynnelsen av 1900-tallet.


== Se også ==
Pensjonatskole


== Referanser ==
Inspektør Scott på farten

Inspektør Scott på farten er tittelen på fire norske kriminalhørespillserier som ble sendt på NRK radio i 1960, 1961 og 1970. Hørespillseriene handler om inspektør Scott og overkonstabel Bingham fra Scotland Yard i deres jakt på å oppklare forbrytelser. Hver episode er en selvstendig og avsluttet fortelling. Rollen som Scott spilles av Ola Isene. Regi og oversettelse var ved Paul Skoe, mens Bjarne Amdahl skrev musikken.Hørespillet har britisk opphav og ble skapt av John P. Wynn. Den britiske versjonen ble sendt på BBC Light Programme i perioden 1957–1963 under tittelen Inspector Scott Investigates. Deryck Guyler har rollen som inspektør Scott i de britiske seriene, mens Brian Hayes har rollen som overkonstabel Bingham.


== Handling ==
En forbrytelse ble begått. Inspektør Scott og hans assistent, overkonstabel Bingham avhørte to eller tre mistenkte. Så mens musikken spilte, var det en pause slik at lytterne kunne bestemme seg for hvem som hadde begått ugjerningen før den endelige avsløringen kom.


== Skuespillere ==
Ola Isene (Inspektør Scott, de tre første seriene)
Johan Sverre (Inspektør Scott, den fjerde serien)
Lothar Lindtner (Overkonstabel Bingham)


== Episoder ==
1960: Inspektør Scott på farten (1. serie) – Seks deler 

Ekkomordet
En dommers død
Kidnapping
Goddardsaken
Yoghurtflasken
På Hotell Magnificent1960: Inspektør Scott på farten (2. serie) – Fire deler

Pengeutpresseren
Dystre Gilberts død
Et sjokk for Hans Høyhet
Den savnede rødhåringen1961: Inspektør Scott på farten (3. serie) – Fire deler

Tyveri i filmstudio
Sir Walter Grimsdykes død
Det hendte på Flight 616
Den mystiske Mr. Forester1970: Inspektør Scott på farten (4. serie) – Fire deler

Billøpet
Marokkansk mellomspill
Postvognranet
Mannen fra fangeleiren


== Referanser ==
Skagensbanen

Skagensbanen (SB), tidligere Frederikshavn-Skagen Jernbane (FSJ), er en 39,7 km lang privatbane i Vendsyssel fra Skagen til Frederikshavn. Skagensbanen fusjonerte i 2001 med Hjørring Privatbane (som drev Hirtshalsbanen), og dannet Nordjyske Jernbaner (NJJ).

Arbeidet med banen begynte 26. juli 1889, og banen åpnet 24. juli 1890. Inntil 1924 var banen smalsporet (meterspor), og togene kunne kjøre i maks 30 km/t. I 2005 ble togene som nå går på strekningen, av typen Siemens Desiro, tatt i bruk. De kjører i opptil 120 km/t mellom Skagen og Hulsig, og dette er togenes maksimale hastighet.


== Historie ==


=== Spor ===
På 1800-tallet var det vanskelig å komme seg til Skagen, da landeveien til Frederikshavn først ble bygget i 1933, og havnen i 1907. Derfor foregikk all transport til Skagen med hest og vogn i strandkanten.
I slutten av 1880-årene ble det bestemt å bygge en jernbane gjennom klittene, men grunnet den dårlige økonomien var det kun råd til en smalsporet bane.
Ettersom jernbanen var en stor suksess, med flere turister og fisketransporter, måtte den smalsporede banen ombygges for å kunne klare transportene. 6. juni 1924 ble banen gjenåpnet etter ombyggingen med den nåværende traseen. I 1931 var det 10–12 avganger i begge retninger på søndager.
Fra 1960 til 1973 ble sporet fornyet, siden sporet fra 1924 var svært slitt mot slutten av 1950-årene.
Fra august 2003 til starten av 2004 kom det igjen nye skinner på strekningen. I motsetning til tidligere, ble disse skinnene sveiset sammen, for å senke støyen inne i vognene. Samtidig kunne hastigheten på banen økes til 100 km/t, og mellom Skagen og Hulsig opp til 120 km/t.


=== Materiell ===

 
Fra begynnelsen i 1890 benyttet Skagensbanen damplokomotiver. Først i 1930-årene erkjente banen at bruken av damp ikke var lønnsom. I 1935 ble et diesellokomotiv (SB M 4) innkjøpt. Under 2. verdenskrig stod damplokomotivene likevel for 75 % av transportene.
Da skinnebusser ikke passet til Skagensbanen, siden de ikke kunne få fiskevogner med, ble de gamle damplokomotivene renovert etter krigen. Dessuten ble det kjøpt et brukt damplokomotiv.
I 1950, 1952 og 1960 ble dieselmotorvogner innkjøpt. I 1952 ble det også kjøpt et nytt diesellokomotiv, SB M 6. Med denne vognparken ble damplokomotivene overflødige, og i 1968–1971 ble de skiftet ut.
På slutten av 1960-tallet var lokomotivene og vognene så nedslitte at moderne Y-tog ble innkjøpt. 1. mars 1968 ankom det første Y-toget til Skagen, og i de påfølgende årene ble i alt fire motorvogner, to mellomvogner og to styrevogner innkjøpt. Ytterligere en motorvogn og to mellomvogner ble kjøpt i 1983/1984.
I 1969 ble et Frichs-diesellokomotiv («Marcipanbrødet») kjøpt til de store skoletogene og som trekkraft til godstogene. Enda et «marsipanbrød» ble kjøpt i 1991, da godstransportene steg fra ca. 1 600 tonn til 72 000 tonn. Det ble også kjøpt to Mx-lokomotiver fra DSB i hhv. 1992 og 1994.
I 1993 ble en Frichs-rangertraktor kjøpt fra Mariager-Handest Veteranjernbane, og året etter ble en nyere Köf III-rangertraktor anskaffet.
9. januar 2005 ble fire nye Desiro-togsett satt inn på Skagensbanen, og de gamle Y-togene ble solgt.


== Linjekart ==
Ağrı

Ağrı (kurdisk: Qerekose/Agirî) er en by og et distrikt i det østlige Tyrkia. Den er det administrative senter for provinsen Ağrı. Byen ligger nær fjellet Ararat ved grensen mellom Tyrkia og Armenia, og innbyggertallet var i 2007 på 97 839. Majoriteten av befolkningen er kurdere, men det finnes også armenere og tyrkere.


== Referanser ==
Agri

Agri kan vise til:

Agri (elv), en 136 km lang elv sør i Italia.
Ağrı, en by og et distrikt i det østlige Tyrkia.
Bekkjedalsknuten

Bekkjedalsknuten  er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1 192 meter over havet og er det 22. høyeste fjellet i Vest-Agder av fjell med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Vest-Agder


== Referanser ==
Skrålletødnane

Skrålletødnane (også skrevet Skrolletørnane og Skrolletjørnane) er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1 368 meter over havet og er det tredje høyeste fjellet i Vest-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter. Drøyt to kilometer nordøst for Skrålletødnane ligger en navnløs høyde på 1 383 moh., som er det nest høyeste fjellet i Vest-Agder.


== Se også ==
Fjell i Vest-Agder


== Referanser ==
Stordalsskardet

Stordalsskardet  er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1336 meter over havet og er det syvende høyeste fjellet i Vest-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Vest-Agder
Skrubbeskard

Skrubbeskard  er et fjell i Sirdal kommune i Agder. Det har en høyde på 1295 meter over havet og er det tiende høyeste fjellet i Vest-Agder av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.


== Se også ==
Fjell i Vest-Agder
Jon A. Lea

Jon Arvid Lea (født 9. september 1948) er en norsk statsviter og offentlig tjenestemann. Han var tidligere direktør for Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap (DSB). Han ledet DSB fra det ble opprettet i 2003 til han gikk av i 2015, etter to åremålsperioder.
Han er utdannet cand.polit. i statsvitenskap og har arbeidet som prosjektleder i Sosialdepartementet, underdirektør og fra 1994 avdelingsdirektør i Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
Jon A. Lea var konstituert fylkesmann i Hedmark i 1997 og fylkesmann i Buskerud i årene 1999 til 2001. Deretter var han fram til 2003 direktør for videregående opplæring i Vestfold.


== Referanser ==