jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Takeoff

For rapperen, se Takeoff (rapper).
Takeoff (engelsk for å ta av) kan regnes som fasen fra et fly starter ved enden av rullebanen til det er i sikker flyhøyde (over minstehøyden), og er en del av et flys avgang fra en flyplass.
Før start skal det før dagens første flytur være gjort daglig inspeksjon (DI), motorsjekk og full oppstartsjekk. Dersom flyet har landet nettopp og skal ta en ny flytur kontrolleres at det er nok drivstoff, at høyderorstrim er satt til avgangsposisjon og at flaps er satt til avgangsposisjon, 10, 15 eller 20 grader.
Vindpølsene ved rullebanen skal kontrolleres for å unngå takeoff i medvind.


== Klarering/radiomelding ==
Ved kontrollerte flyplasser ber man om å få klarering til avgang og vindinformasjon fra flygeleder i tårnet.
Ved flyplasser med AFIS-tjeneste (flygeinformasjonstjeneste) gir flygeren beskjed om planlagt avgang og får informasjon om vind og om banen er klar.
Ved ukontrollerte flyplasser bør flygeren sende blindmelding på plassens radiofrekvens om at han tar av, hvilken rullebane/baneretning og hvor han skal. Dette er nyttig informasjon for andre flygere i nærheten av plassen.Når flygeren starter flyet bør han minne seg selv om rutine i tilfelle motorstans ved avgang. 

Lande rett fram på banen om det er plass,
Under ca. 1000 fot: lande nesten rett fram i terrenget på mest mulig egnet sted,
Over ca. 1000 fot: svinge tilbake og lande på plassen.


== Akselerasjon ==
Under akselerasjonen bør det vurderes om akselerasjonen er normalt kraftig, eller om gassen skal trekkes tilbake for å stoppe flyet på rullebanen. Dårlig motorkraft eller øket rullemotstand kan gjøre det vanskelig å få flyet i lufta på forsvarlig vis. Rotasjonen av propellen og propelluftens virkning på vinger, flykropp og rorflater vil trekke flyet mot venstre. Derfor er det nødvendig å trykke en del høyre sideror under avgang.
Småfly har vingene så nær bakken og er lette så de flyr langs rullebanen i såkalt bakkeeffekt før de når hastighet for beste stigevinkel, da nesa løftes. Større fly har en egen hastighet da de «roterer» ved avgang og starter stigningen.


== Første stigning ==
Opp til 500 fot over banen flyr småflyene med beste stigevinkel, det vil si den hastigheten som gir en brattest vinkel oppover som er best for å komme over hindringer. Ved 500 fot trekkes flaps inn og hastigheten økes til beste stigehastighet som er hastigheten flyet raskest stiger med.
Da må man si at takeoff er ferdig.


== Referanser ==


== Se også ==
Landingsrunde
Den kaspiske senkning

Den kaspiske senkning, eller Det kaspiske lavland (russisk: Прикаспийская низменность – Prikaspijskaja Nizmennost), er en lavtliggende sletteregion i Kasakhstan og Russland som ligger sør for den pontisk-kaspiske steppe og omslutter den nordligste delen av Det kaspiske hav. Den kaspiske senkning er en del av den større Aral-kaspiske senkning rundt Aralsjøen og Det kaspiske hav. 
Senkningen er et av de største flate lavlandsområdene i Sentral-Asia, og dekker rundt 200 000 km². Elvene Volga og Ural renner gjennom senkningen før de munner ut i Det kaspiske hav via omfattende elvedeltaer med store våtmarksområder. Mesteparten av Rynørkenen ligger innenfor senkningen. Store deler av Den kaspiske senkning ligger under havnivå. Karagije, det laveste punktet i Kasakhstan på 132 meter under havnivå, ligger i senkningen. Mange geologer mener at Det kaspiske hav og senkningen ble dannet av tektoniske krefter. 
Den nord-kaspiske senkning har et kontinentalt klima, og utgjør en del av halvørken-biomet. Området får gjennomsnittlig mindre enn 300 millimeter regn per år, og mindre enn 10 % av regionen er irrigert. I de østlige delene ligger store sumpområder.  
Området har store olje- og gassreserver, og rørledninger for olje og naturgass krysser senkningen fra nord til sør og øst til vest. Deler av den gamle Silkeveien gikk gjennom dette området. De to største byene i senkningen er Astrakhan i Russland, og Atyrau i Kasakhstan. Foruten petroleumsvirksomheten blir området i dag mest brukt til husdyrhold.
Senkningen er også kjent for saltdomer, spesielt Volgograd-saltet, hvor domenes størrelse øker dramatisk ettersom man drar fra Rynørkenen mot Det kaspiske hav. Russiske satellittfoto har påvist enorme områder med saltdomer (rundt 1200) i Den kaspiske senkning i vest-Kasakhstan. En av domene, kalt Tsjelkar-avsetningen, dekker et areal på 3237 km², og er nesten 8 km dyp.Studier har vist at vannforurensning, som hovedsakelig kommer fra Volga, representerer en alvorlig trussel mot biologisk mangfold i senkningen. 


== Referanser ==
Mitzi Gaynor

Mitzi Gaynor (født Francesca Marlene de Czanyi von Gerber 4. september 1931 i Chicago) er en amerikansk skuespillerinne, sangerinne og danserinne.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Francesca Marlene de Czanyi von Gerber ble født 4. september 1931 i Chicago. Hennes far, Henry Gerber, var en ungarsk dirigent og musiker. Hennes mor, Pauline Fisher, var en tidligere danserinne. 
Som barn begynte Gaynor å danse ballett. Hun flyttet etterhvert til California for å fortsette dansestudiene.


=== Karriere ===
Da Gaynor hadde sin første filmrolle i kortfilmen It's Your Health (1949), brukte hun navnet Mitzi Gerber. Året etter da hun spilte i sin første spillefilm, Tre må man være, hadde hun begynt å bruke artistnavnet Mitzi Gaynor. 
Hun spilte en av hovedrollene i musikalen Show business (1954), som inkluderte musikk skrevet av Irving Berlin. Hun spilte også en av hovedrollene i musikalene Dans etter noter (1956) og Les Girls (1957). Gaynors største internasjonale suksess fikk hun da hun spilte hovedrollen i South Pacific, en filmatisering av den suksessfulle Broadway-musikalen med samme navn. Til tross for lunken mottakelse blant kritikerne ble filmen populær hos publikum. Gaynor ble nominert til Golden Globe for rolletolkningen sin.
Etter å ha spilt i komedien Penger og kjærlighet (1963), fokuserte hun i stedet på en karriere innen musikk. Hun holdt en rekke TV-sendte konserter utover 1960- og 1970-tallet. I tillegg spilte hun inn de to musikkalbumene Mitzi og Mitzi Gaynor Sings the Lyrics of Ira Gershwin. På 1980-tallet opptrådte Gaynor på nattklubber og konsertsteder over hele USA og Canada. 
Gaynor turnerte i USA med sitt kritikerroste soloshow Razzle Dazzle: My Life Behind the Sequins fra 2009 og 2010, og deretter fra 2011.


=== Privatliv ===
Den 18. november 1954 giftet Gaynor seg med Jack Bean i San Francisco. Han var hennes personlige manager og produserte også flere av TV-konsertene hennes. De var gift frem til hans død 4. desember 2006.


== Filmografi (utvalg) ==

1952 – Vi er ikke gifte!

1954 – Show business


== Priser og nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mitzi Gaynor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mitzi Gaynor – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mitzi Gaynor på Internet Movie Database 
(sv) Mitzi Gaynor i Svensk Filmdatabas 
(da) Mitzi Gaynor på Filmdatabasen 
(da) Mitzi Gaynor på Scope 
(fr) Mitzi Gaynor på Allociné 
(en) Mitzi Gaynor på AllMovie 
(en) Mitzi Gaynor hos Turner Classic Movies 
(en) Mitzi Gaynor hos Rotten Tomatoes 
(en) Mitzi Gaynor hos The Movie Database 
(en) Mitzi Gaynor hos Internet Broadway Database 
(en) Mitzi Gaynor på Discogs 
(en) Mitzi Gaynor på MusicBrainz 
(en) Mitzi Gaynor på Songkick 
(en) Mitzi Gaynor på AllMusic 
Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata
Heredia

Heredia er en by i Valle Central i Costa Rica, og er administrasjonssentrum i provinsen Heredia og kantonen Heredia. Byen ligger ti kilometer nordvest for landets hovedstad San José, og befinner seg på en høyde av 1 150 meter over havet. Selve distriktet Heredia har 18 697 innbyggere (2011), men de fire distrikta som utgjør byområdet har til sammen 122 916 innbyggere.Byen ble grunnlagt på 1570-tallet under navnet Cubujuquí. Det ble seinere endra til Villavieja, før den fikk dagens navn i 1763. Heredia var hovedstad i Costa Rica i perioden 1835–1838. Byen blir ofte omtalt som «Ciudad de las Flores» (bokstavelig «Blomsterbyen»); ikke på grunn av blomstene, men på grunn av den mektige familien Flores, som dominerte byen økonomisk og politisk på begynnelsen av 1800-tallet.
Det er en rekke historiske bygninger i sentrum av Heredia, deriblant tårnet El Fortín. Byen er også hjemsted for Universidad Nacional de Costa Rica.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Heredia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Proceratiinae

Proceratiinae er en gruppe (underfamilie) av maur. Gruppen omfatter 121 kjente, nålevende arter fordelt på tre slekter, dessuten blir én fossil art plassert i denne gruppen.


== Utseende ==
Små (arbeiderne gjerne 2 – 5 mm), spinkle til ganske kraftige maur, gjerne gulaktige, rødaktige eller brune. Hodet er avlangt (ganske smalt hos Probolomyrmex). Fasettøynene er av normal størrelse hos Proceratium, svært små eller helt manglende hos de andre to slektene. Antennene er festet ganske tett sammen rett ved hodets framkant, antennesoklene er åpne og god synlige. Antennene er ganske korte og kraftige, svært kraftige og markert kølleformede hos Discothyrea. Bakkroppen består av en ganske stor, hvelvet petiolus (vepsetalje), gaster domineres helt av de to første leddene, som er sterkt forstørrede, bakeforliggene lett er ganske små. Hos Proceratium er det høyt hvelvede og nærmest kuleformede, hos Probolomyrmex er de, som resten av dyret, nærmest sylindriske. De er litt kulryggede, og giftbrodden peker nedover eller forover.


== Levevis ==
Lite er kjent om biologien til desse små maurene, som fører et skjult liv. De blir vanligvis funnet mellom løvstrø eller ellers på bakken. I alle fall noen arter har ganske små kolonier som bygger bolene sine inne i små stykker av råttent tre. De holder seg trolig normalt under markoverflaten og er gjerne mest nattaktive.


== Systematisk inndeling ==
I tillegg til de beskrevne artene finnes det mange ubeskrevne.

ordenen vepser (veps, maur og bier) (Hymenoptera)
underordenen stilkvepser, (Apocrita)
gruppe broddvepser, (Aculeata)
familien maur (Formicidae)
underfamilie Proceratiinae
slekten Probolomyrmex – 16 arter, slanke og langstrakte
gruppen Proceratiini – mer robuste maur
Bradopona meieri – utdødd art, kjent fra fossiler
slekten Discothyrea – 28 kjente arter
slekten Proceratium – 77 kjente arter


== Litteratur ==
Bolton, B. 1995. A New General catalogue of the Ants of the World. Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X.
Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. Journey to the Ants. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4


== Eksterne lenker ==
(en) Proceratiinae hos Fossilworks 
(en) Proceratiinae hos NCBI 
(en) Kategori:Proceratiinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Proceratiinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree Of Life: Proceratiinae Bilder
Antweb: Proceratiinae
Afrikanske Proceratiinae, med nøkkel til slektene
Bilder av nordamerikansk art
Paraponera

Paraponera spp. er en gruppe (slekt) av maur som ikke synes å ha noen nære slektninger, den bør gjerne plasseres i en underfamilie for seg. Ble tidligere regnet til Ponerinae. Slekten omfatter bare én kjent, nålevende art, Paraponera clavata. Denne er den kjente, notoriske, søramerikanske "bullet ant", en stor, svart art med et fryktet stikk. I tillegg finnes det en art som er kjent fra fossiler.


== Utseende ==
En stor (arbeiderne 18 – 25 mm), slank og langbeint, svart maur. Kroppen er kledt med hvite, delvis oppstående hår. Hodet er stort og bredt, fasettøynene små og runde, kjevene (mandiblene) massive. Kroppen er temmelig slank. Petiolus (vepsetaljen) består av ett ledd, dette har en skarp pigg på undersiden, stilken er smal i den fremste tredjedelen, hever seg så brått slik at det dannes en loddrett flate. Gaster domineres av de to første leddene, de bakenforliggende er små. Brodden er nokså stor og tydelig.


== Levevis ==
Disse maurene leter etter mat enkeltvis på skogbunnen. Med sitt meget kraftige stikk er de i stand til å drepe et vidt spekter av ulike byttedyr. De kan også bite svært hardt med de store kjevene.


== Smertefullt stikk ==
Paraponera clavata's stikk er regnet som det mest smertefulle hos noen broddveps. På grunn av dette har mauren fått navn som "bullet ant" på engelsk (fordi stikket skal være like smertefullt som å bli truffet av en kule og "hormiga veinteycuatro" på spansk (fordi smertene av stikket ikke gi seg før etter 24 timer). Hos en brasiliansk indianerstamme blir disse maurene brukt i et meget smertefullt initieringsrituale for unge gutter. En del maur blir fanget og bedøvet med et naturlig, kloroform-lignende stoff. De blir så festet i en slags grovt vevet vott, slik at broddene vender innover. Gutten som skal initieres, må ta på seg denne votten. Ettersom maurene våkner av bedøvelsen, stikker de. Etter en slik prøvelse kan smerter, lammelse og kramper i den berørte hånden vare i flere dager, men det oppstår ikke noen varig skade.


== Systematisk inndeling ==
I tillegg til de beskrevne artene finnes det mange ubeskrevne.

ordenen vepser (veps, maur og bier) (Hymenoptera)
underordenen stilkvepser, (Apocrita)
gruppe broddvepser, (Aculeata)
familien maur (Formicidae)
underfamilie Paraponerinae – bare én slekt
slekten Paraponera Smith, 1858
Paraponera clavata Smith, 1858
Paraponera dieteri – kjent fra fossiler


== Litteratur ==
Bolton, B. 1995. A New General catalogue of the Ants of the World. Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X.
Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. Journey to the Ants. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4


== Eksterne lenker ==
(en) Paraponera i Encyclopedia of Life 
(en) Paraponera i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Paraponera hos Fossilworks 
(en) Paraponera hos ITIS 
(en) Paraponera hos NCBI 
(en) Kategori:Paraponera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Paraponera – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree Of Life: Paraponerinae Bilder
Antweb: Paraponerinae
Binhai Mass Transit

Binhai Mass Transit (BMT) (滨海快速) eller Jinbin light rail (津滨轻轨) er en rask bybane som forbinder storbyen Tianjin med TEDA (Tianjin økonomiske og teknologiske utviklingssone) i Kina. Den østre delen av linjen åpnet i 2004. Den vestre delen vil fullføres i 2010 og blir en del av t-banen Tianjin Metro.


== Introduksjon ==
Den totale lengden av den østre linjen, fra Zhongshanmen til Donghailu, er 45,4 km, hvorav 39,9 km er opphøyd og 5,5 km går på bakken. Reisetiden er omtrent en time i hver retning. En stor del av strekningen går langs Jintang-motorveien. Den vestre delen av linjen, mellom Zhongxinguangchang og Zhongshanmen, vil bli 7,4 km lang. 6,7 km vil gå i tunnel under bakken. Banens totale lengde vil bli 52,76 km og blir dermed den lengste bybanen i Kina. 
Togene kan kjøre i opptil 100 km/t. Dette er det raskeste bybanesystemet i Kina. Av de fire broene langs banen, er Bro nummer 1 og Bro nummer 4 lange broer uten ballast, mens Bro nummer 2 og Bro nummer 3 har spor med ballast. Bro nummer 1 fra Guanghua road (mellom stasjonene Dongxinglu og Zhongshanmen) til Babao, er 25,8 km lang og er den lengste bybane-broen i Kina.


== Historie ==
2001, 18. mai – Bygging startet
2003, 30. september – Bygging fullført
2004, 28. mars – Prøveperiode begynner, med seks åpne stasjoner: Zhongshanmen, Donglikaifaqu, Gangguangongsi, Yanghuoshichang, Dongtinglu og Donghailu. Togene går mellom 07:00 og 19:00. Hujiayuan er en spesiell stasjon kun åpen for ansatte. Huizhanzhongxin-stasjonen ved TEDA fotballstadion er kun åpen under fotballkamper og andre arrangementer.
2004, 25. mai – Yihaoqiao-stasjonen åpner.
2004, 13. september – Åpningstiden utvides til 06:30 – 19:00.
2004, 18. oktober – Shiminguangchang-stasjonen åpner.
2005, 27. mars – Huizhanzhongxin-stasjonen holder åpen alle dager.
2005, 28. april – Erhaoqiao-stasjonen åpner og Yihaoqiao-stasjonen stenger. Automatisk billettsystem tas i bruk. Åpningstiden utvides og er nå 06:30 – 20:00.
2006 – Yanghuoshichang endrer navn til Tanggu. Dongtinglu endrer navn til Taida.
2006, 1. mars – Yihaoqiao åpner igjen. De resterende stasjonene Xinlizhen, Xiaodongzhuang, Junliangcheng og Hujiayuan åpner.
2006, 28. mars – Togene går over til fullautomatisk styring. Reisetiden går ned fra 49 minutter til 47,5 minutter.
2006, 1. mai – Åpningstiden utvides til 06:30 – 21:00.


== Stasjoner ==
中心广场 Zhongxinguangchang (skal bygges)
天津站 Tianjinzhan (skal bygges)
七经路 Qijinglu (skal bygges)
十一经路 Shiyijinglu (skal bygges)
大直沽西路 Dazhiguxilu (skal bygges)
东兴路 Dongxinglu (skal bygges)
中山门 Zhongshanmen
一号桥 Yihaoqiao
二号桥 Erhaoqiao
张贵庄 Zhangguizhuang (planlagt)
新立镇 Xinlizhen
东丽开发区 Donglikaifaqu
小东庄 Xiaodongzhuang
军粮城 Junliangcheng
钢管公司 Gangguangongsi
中心村 Zhongxicun (planlagt)
八堡 Babao (planlagt)
胡家园 Hujiayuan
车站北路 Chezhanbeilu (planlagt)
洋货市场 (塘沽) Yanghuoshichang (endret navn til Tanggu)
洞庭路 (泰达) Dongtinglu (endret navn til Taida)
市民广场 Shiminguangchang
滨海大学 Binhaidaxue (planlagt)
会展中心 Huizhanzhongxin
东海路 Donghailu


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Binhai Mass Transit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
 Offisielt nettsted
 T-banekart
Selene Wendt

Selene Wendt (født 14. mars 1966 i Genève i Sveits) er en norsk kunsthistoriker, kurator og forfatter. Hun var leder av Stenersenmuseet i Oslo fra 2004 til 2013.
Hun sluttet etter lengre tids konflikt med arbeisdgiver.Wendt har arbeidet med kunstnere over hele verden, og kuratert utstillinger av bl. a. Shirin Neshat, Ghada Amer, Liza Lou, Maria Magdalena Campos-Pons, Iké Udé, Abbas Kiarostami, Graham Nash, Sally Mann, Ida Lorentzen, Ulf Nilsen, Magne Furuholmen, Lotte Konow Lund, Siri Hermansen, Elisabeth Werp og Bjørn Opsahl. Hun har også vært kurator for flere tematiske gruppeutstillinger, inkludert «Kunst gjennom nåløyet», «Et dukkehjem», «Equatorial Rhythms», «Beauty and Pleasure in South African Contemporary Art» og «Postkort fra Cuba».


== Bibliografi ==
Et Dukkehjem (2002)
Abbas Kiarostami Shadows in the Snow (2006)
Crispin Gurholt (2010)
When a Painting Moves... Something Must Be Rotten! (2011) medforfatter
Fresh Paint (2012) redaktør
Magne Furuholmen: In Transit (2012) medforfatter


== Referanser ==
Aleksej Petukhov

Aleksej Jevgenjevitsj Petukhov (russisk Алексей Евгеньевич Петухов; født 28. juni 1983 i Klintsy) er en russisk langrennsløper med kallenavnet «Den russiske bjørnen». Petukhov ble verdensmester på lagsprint sammen med Nikita Krjukov under Ski-VM 2013 i Val di Fiemme. Han har spesialisert seg på sprint, og han har sin styrke i motbakker. Petukhov har to seire i FIS-renn, tre seire i Den østeuropeiske cupen og tre verdenscupseire.


== Karriere ==
Petukhov tok sølv på 30 km fristil, fellesstart under Junior-VM i 2003. Senere samme år debuterte i verdenscupen på 15 km fristil i Lahtis. Han slo ikke ordentlig gjennom i verdenscupen før sesongen 2007/08, da han tok både sine første verdenscuppoeng og senere også sin første topp-ti plassering. Petukhov tok sin første pallplassering i sesongen 2008/09, en andreplass på sprinten i Rybinsk, bak italienske Renato Pasini. Kun to uker senere tok han sin andre pallplassering, en ny andreplass på sprinten i Val di Dentro, kun spurtslått av norske Ola Vigen Hattestad. Under VM i Liberec i 2009 tok han 9.-plass på sprinten i fristil. Petukhov ble nummer seks i verdenscupen i sprint  og nummer 24 i verdenscupen sammenlagt denne sesongen.
Hans første verdenscupseier kom på sprint fristil i Düsseldorf 5. desember 2009. I OL 2010 gikk han inn til bronse på lagsprint sammen med Nikolaj Morilov.
Under VM 2015 i Falun gikk Petukhov sammen med Nikita Krjukov på Russlands lag som tok sølv på lagsprint. Norge ved Finn-Hågen Krogh og Petter Northug vant.
Han deltok på sprinten under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble slått ut i semifinalen og endte på åttendeplass.


== Dopingdom ==
I desember suspenderte Det internasjonale skiforbundet seks russiske langrennsløpere midlertidig, i etterkant av WADAs McLaren-rapport, bl.a. Petrukhov. Den 9. november 2017 meldte IOC at Petukhov offisielt var diskvalifisert fra Vinter-OL 2014 og utestenges fra alle kommende OL.


== Resultatoversikt ==


=== Verdenscupen i langrenn ===
Enkeltseire individueltEnkeltseire lag
1 = sammen med Nikolaj Morilov 
2 = sammen med Sergej Ustjugov

Sammenlagt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aleksej Petukhov – Olympedia 
(en) Aleksej Petukhov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aleksej Petukhov – FIS (langrenn)
Arne Fjelberg

Andre med lignende navn: entomologen Arne FjellbergArne Fjelberg (født 11. februar 1907 i Larvik, død 20. august 1960) var en norsk prest, kjent som aktiv motstandsmann under okkupasjonen.
Fjelberg hadde teologisk embeteksamen fra Universitetet i Oslo i 1933 og virket som prest i Frogner kirke i Oslo og senere Uranienborg menighet i Oslo. I 1953 ble han tilsatt som rektor ved Det praktisk-teologiske seminar ved Universitetet i Oslo.
Han engasjerte seg sterkt i den såkalte Kirkekampen og ble med i Den midlertidige kirkeledelse fra 1943 til 1945.
Etter krigen var han med på å starte kulturforlaget Land og kirke og han engasjerte seg i tidsskriftet Kirke og Kultur. Fjellberg hadde mange interesser ut over det kirkelige felt og var med i en rekke styrer og utvalg, i Rotary-bevegelsen, Det dansk–norske samarbeidsfond og i Kronprinsesse Märthas minnefond. Han var medarbeider i Verdens Gang og Morgenbladet.  
Han oversatte salmer og mest kjent er «Deg være ære»
Arne Fjelberg døde 1960, bare 53 år gammel. Han er gravlagt på Vestre gravlund i Oslo.


== Eksterne lenker ==
Store Norskes artikkel om Fjelberg
MIPS

Millioner instruksjoner pr. sekund (MIPS) (engelsk: Million instructions per second) er en målenhet for CPUers ytelse innen datateknikk. «Arbeidet» som utføres av hver instruksjon er avhengig av prosessortype. Tall fra forskjellige prosessorer kan ikke uten videre sammenlignes.


== Ytelse ==
Sammenligning av ytelse på CPUer er ikke enkelt. Derfor er det utviklet noen målemetoder for dette og Whetstone benchmark er en av disse. Slike målemetoder vil typisk bestå i å måle tiden det tar å utføre en kjent algoritme for deretter å normalisere over denne tiden. Enkelte slike måltall vil dermed ta høyde for effektiviteten til prosessorens instruksjoner, men også ta høyde for effektiviteten til det aktuelle programmeringsspråket.


== Utnyttelse ==
På stormaskiner (for eksempel IBM zSeries) så er det vanlig å betale for hvor mye man bruker maskinen. Dette for å holde innkjøpskostnaden nede. Antall MIPS multiplisert med tiden maskinen brukes og en faktor for utnyttelsesgraden vil da angi et grunnlag for en totalkostnad.
Botshatt

Botshatt (高帽子; pinyin: Gāo màozi, eller 高帽; Gāomào) er en høy «hatt» av papir som ble benyttet i Folkerepublikken Kina for å henge ut folk med. Den var i bruk fra 1950-årenes mange kampanjer og til og med kulturrevolusjonens hardeste faser. Bæring av botshatt var en av Det kinesiske kommunistpartis mange tiltak mot ubekvemme medborgere eller ekte eller påståtte dissidenter, og de som ble rammet, ble stilt til skue eller måtte marsjere gjennom folkemengdene i byer og landsbyer. Bruken av denne ydmykelsesmetoden virket klart almenpreventivt. Den brøt ikke bare ned de rammedes vilje og kraft og spredte usikkerhet og terror; den ble gjerne forventet at folk uttrykte avsky mot dem både med tilrop og av og til fysisk, og støttet desto mer opp om kommunistpartiet og ikke minst Mao Zedong. Seansene ble gjerne ledsaget med at de ydmykede skulle bekjenne sin brøde.