jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Peplos

Peplos er en gresk betegnelse for en fotsid klesdrakt for kvinner i antikken. Den ble satt sammen av et eller to rektangulære tøystykker, uten spesielle former og lite som ble sydd. Den fungerte som en løs tunika og hadde forskjellige navn, men hovedsakelig peplos og ble kun benyttet av kvinner.

Lengden med det avlange tøystykket tilsvarte kroppens pluss litt til, og den ble brettet til det halve fra albu til albu, deretter foldet og brettet rundt kroppen før den festes mot skuldrene med nåler. Livet ble strammet til med et belte. Overdelen ble trukket noe opp slik at den hang over beltet. Over dette kunne en kvinne folde en tyngre tunika eller kappe som ble kalt for himation.
Bortsett fra korestatuer ble klesdrakten ofte skildret i vasemaleri fra 400-tallet f.Kr.
På den siste dagen av pyanopsion i antikkens Athen, den måneden da festen thesmoforia ble feiret, ble peplos en del av kultprosessen. Prestinnene til Athene Polias og arrephoroi (spesielt utvalgt unge kvinner som hjalp til) satte opp en vevstol og hvor ergastinai (utvalgte unge kvinner for oppgaven) vevde en tøy til peplos som deretter ble gitt en statue som representerte gudinnen Athene.


== Referanser ==


== Se også ==
Chiton


== Eksterne lenker ==
Greek Dress
Roman Clothing: Women
Ironside

Ironside er en amerikansk kriminalserie som gikk på NBC fra 1967 til 1975. Serien handlet om den rullestolbundne detektiven Robert T. Ironside som ble lam etter en skyteepisode. Han måtte derfor fratre sitt embete som sjefsetterforsker ved San Franciscos politidepartement, men startet isteden som spesialkonsulent for politiet og fikk privat kontor i politibygget. Hovedrollen som detektiven Ironside ble spilt av Raymond Burr. Andre sentrale roller ble spilt av Don Galloway, Don Mitchell og Barbara Anderson. Serien ble skapt av Collier Young.
Den 98 minutter lange TV-filmen Ironside fra 1967, regnes som seriens pilotepisode. I 1968, 1971 og 1993 ble det produsert tre TV-filmer av serien, alle med Burr i hovedrollen. Sistnevnte TV-film: The Return of Ironside, ble Burrs siste opptreden før han døde. Produsent for serien var Joel Rogosin.
Deler av serien ble sendt i NRKs Detektimen fra 1970.


== Handling ==
Serien kretser rundt den rullestolbundne detektiven Robert T. Ironside som i seriens pilotepisode blir rammet av en snikskytter slik at han blir lam og må fratre sitt embete som sjefsetterforsker ved San Franciscos politidepartement. Han starter derfor som spesialkonsulent for politiet og får privat kontor i politibygget. Han får detektiven Ed Brown (Don Galloway) og politikvinnen Eve Whitfield (Barbara Anderson) som sine medhjelpere, og ansetter eks-fangen Mark Sanger (Don Mitchell) som hjemmehjelp, men han ender etterhvert som en del av etterforskningsgruppen.


== Roller ==
Raymond Burr som Robert T. Ironside
Don Galloway som Detective Sergeant Ed Brown
Barbara Anderson som Officer Eve Whitfield
Don Mitchell som Mark Sanger
Elizabeth Baur som Fran Belding


== Priser ==
Serien vant to Emmy-priser (1968 & 74) for beste birolle (Barbara Anderson) og sang (Marty Paich og David Paich).


== Kjente gjesteopptredener ==


== TV-filmer ==
Ironside (1967) (pilotepisode)
Split Second to an Epitaph (1968)
The Priest Killer (1971)
The Return of Ironside (1993)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ironside på Internet Movie Database
Australian Catholic University

Australian Catholic University (ACU) er et offentlig, katolsk universitet i Australia. Det ble grunnlagt i 1991 og har campus i Brisbane, Ballarat, Canberra, Melbourne og to steder i Sydney. Det ble grunnlagt av irske immigranter som motvekt mot britenes arbeid for protestantiske verdier i utdanningen, og er det eneste offentlig eide katolske lærestedet i landet. ACU spesialiserer seg på lærer-, sykepleie- og annen helseutdanning. Det undervises også i teologi og andre fag.
Ved universitetet var det 13 775 studenter (hvorav 3 681 høyere grads studenter) og 911 vitenskapelige ansatte i 2006. Studiene gis opp til mastergradnivå. Det har vært drevet forskning siden universitetsstatusen ble tildelt i 1991.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Australian Catholic University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
University of Notre Dame Australia

University of Notre Dame Australia   er et privat, katolsk universitet i Fremantle i delstaten Vest-Australia, Australia. Det har også campuser i Broome i Vest-Australia, og i Sydney (Chippendale). Universitetet ble grunnlagt i 1989.
Det undervises blant annet i jus, medisin, lærerfag, business, økonomi, og teologi. Universitetet har sterke bånd til det amerikanske universitetet University of Notre Dame i Indiana, USA.
Ved universitetet var det om lag 5 000 studenter samt 1 000 i Sydney i 2006. Jusstudiet har ca. 500 studenter. Studiene gis opp til mastergradnivå.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted
Australian National University

Australian National University (ANU) er et statlig forskningsuniversitet i Canberra i Australian Capital Territory i Australia. Det ble grunnlagt i 1946 av det australske parlamentet for å styrke landets forskning. I 1960 ble det også åpnet for lavere grads studier, ved at Canberra University College ble fusjonert inn i ANU. Universitetet har meget høy faglig rangering og anseelse, og teller fem nobelpristakere blant sine tidligere og nåværende ansatte.
The Times Higher Education Supplement rangerer Australian National University som nr 16 i verden i 2007, høyere enn for eksempel Stanford University og Cornell University.Skolene og sentrane ved ANU omfatter:

ANU College of Science
ANU College of Arts and Social Sciences
ANU College of Asia and the Pacific
ANU College of Business and Economics
ANU College of Engineering and Computer Science
ANU College of Law (1960)
ANU College of Medicine and Health Science (2004)
The Institute of Advanced Studies
Asia Pacific College of Diplomacy
Crawford School of Economics and Government,
Australian Primary Health Care Research Institute
Centre for Aboriginal Economic Policy Research
Centre for Applied Philosophy and Public Ethics
Centre for Cross-Cultural Research
Centre for Mental Health Research
Centre for the Public Awareness of Science
Humanities Research Centre
National Centre for Epidemiology and Population Health
National Graduate School of Management
Mathematical Sciences Institute
The National Europe CentreVed universitetet var det 12 500 studenter og 3 600 vitenskapelige ansatte i 2006. Studiene gis opp til doktorgradnivå.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Australian National University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Audioingeniør

Audioingeniør, eller lydingeniør, er en person som har ingeniørutdanning (Bachelor, Master eller doktorgrad) innen audioteknologi. I Norge hadde Høgskolen i Buskerud fram til 2015 ei treårig utdanning på Bachelor-nivå innen audioteknologi. 
Mens en lydtekniker arbeider med opptak, redigering og manipulering av lydmateriale arbeider en audioingeniør med teknologien som ligger til grunn for det tekniske utstyret lydteknikerne bruker, som for eksempel utvikling av nytt utstyr, modifisering av utstyr, prosjektering av nye lydanlegg for studio, kringkasting, osv. Moderne audioteknologi bygger i stor utstrekning på digital signalbehandling, så audioingeniører må ha inngående kjennskap til dette fagområdet. De bør dessuten ha grunnleggende kunnskaper om akustikk, elektronikk, høyttalere og mikrofoner.  


== Se også ==
Ingeniør
Lydtekniker


== Eksterne lenker ==
Elektroingeniør med spesialisering i Audioteknologi
Bakeri

Et bakeri er en virksomhet som produserer og/eller selger brød, paier, konditorvarer, kaker, kjeks, småkaker og lignende. Mange detaljistbakerier er også kaféer, og serverer kaffe og te til kunder som ønsker å nyte de nybakte varene på stedet. Bakere arbeider der.
Norge har lange tradisjoner med bakerier og enkelte av disse bakeriene er blant Norges eldste bedrifter. Et eksempel er Baker Hansen, etablert av Arnt Hansen i 1861. 


== Se også ==
Baker
Konditori
Mannix

Mannix er en amerikansk kriminalserie som gikk på CBS fra 1967 til 1975. Serien handlet om privatetterforskeren Joe Mannix i Los Angeles. Rollen som Mannix ble spilt av Mike Connors. Andre fremtredende roller ble spilt av Gail Fisher og Ward Wood. Serien ble skapt av Richard Levinson og  William Link.
Mannix gikk på NRK Detektimen i 1969 og 1970.


== Handling ==
Serien handler om privatetterforskeren Joe Mannix som i første sesong er ansatt hos et stort detektivbyrå i Los Angeles. Byrået benytter seg av avanserte datamaskiner for å løse sakene, men Manix tilhører den gamle skolen og igorerer oftest datamskinens konklusjoner og sjefens ordre for å gjøre ting på sin måte.
Fra og med sesong to arbeider han alene med assistanse av sin lojale sekretær Peggy Fair (Gail Fisher). Han får også hjelp av personer i politiet, først og fremst av Art Malcolm (Ward Wood) og Adam Tobias (Robert Reed), men også andre, slik som George Kramer (Larry Linville) og Dan Ives (Jack Ging).


== Priser ==
Serien ble i 1972 tildelt en Golden Globe i kategorien beste TV-drama. Gail Fisher vant i 1970 en Emmy for sin rolle i serien (beste birolle i dramaserie). Hun vant også to Golden Globes for samme rolle (1971 & 73). Manusforfatter Mann Rubin vant en i 1972 en Edgar-pris for episoden "A Step In Time".


== I Rollene ==
Mike Connors ...  Joe Mannix (194 episoder, 1967-1975)
Gail Fisher ...  Peggy Fair (96 episoder, 1968-1975)
Ward Wood ...  Lt. Art Malcolm / ... (68 episoder, 1968-1975)
Joseph Campanella ...  Lew Wickersham / ... (24 episoder, 1967-1972)
Robert Reed ...  Lt. Adam Tobias / ... (22 episoder, 1968-1975)
Ron Nyman ...  Policeman / ... (14 episoder, 1971-1975)
Mark Stewart ...  Toby (10 episoder, 1968-1971)
Todd Mason ...  Doctor / ... (9 episoder, 1971-1974)
Woodrow Parfrey ...  Eddie / ... (9 episoder, 1968-1975)
Paul Mantee ...  Paul / ... (8 episoder, 1968-1975)
Jack Ging ...  Lt. Dan Ives / ... (8 episoder, 1968-1974)
John Colicos ...  Dr. Myles Considine / ... (7 episoder, 1967-1974)
Larry Linville ...  Lt. George Kramer / ... (7 episoder, 1968-1970)
Richard Bull ...  Dr. Green / ... (7 episoder, 1968-1974)
Larry Watson ...  Blaine / ... (7 episoder, 1971-1972)
Shirley O'Hara ...  Iris Meacham / ... (7 episoder, 1969-1975)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mannix på Internet Movie Database
Luk thung

Luk thung, også skrevet look thung (th. ลูกทุ่ง, bokstavelig «barn av marken», fullt navn เพลงลูกทุ่ง: «sangene til barna av marken») er en musikksjanger fra Thailand. 
Sangene handler vanligivis om dagliglivet til fattige mennesker på landsbygden i Thailand. Musikkstilen sammenlignes gjerne med amerikansk country-musikk, og navnet «luk thung» oversettes gjerne med «thai country». Musikken kjentegnes av at sangere bruker mye vibrato i stemmen når de synger.
Sjangeren utviklet seg i begynnelsen på 1900-tallet, men uttrykket «luk thung» ble først brukt i 1960-årene. Tidlige stjerner innenfor sjangeren var Ponsri Woranut (ผ่องศรี วรนุช)og Suraphol Sombatcharoen (สุรพล สมบัติเจริญ). Sistnevnte ble hedret av filmregissør Pen-ek Ratanaruang i filmen Monrak transistor, der Suraphols sang «ไม่ลืม» («Ikke glem») er et musikalsk gjennomgangstema i filmen, som oppfordrer hovedpersonen til ikke å glemme konen han forlot hjemme, mens han prøver å bli luk thung-sanger.
Sjangerens popularitet har variert, men etter det finansielle krakket i 1997, som førte til en generell økning av nasjonalisme i Thailand, økte også luk thung-musikkens popularitet.
I 2000, kom det et nytt ansikt på scenen i luk thungens verden. Dette var svensken Jonas Andersson, som slapp albumet «ผมชื่อโจนัส» («Jeg heter Jonas»), der han synger luk thung-sanger, på thai. I løpet av tre måneder ble det solgt over 200 000 eksemplarer av dette albumet.


== Kjente utøvere ==
Jintara Poonlarp
Monkaen Kaenkoon
Phai Phongsathon
Mike Phiromphon
Pumpuang Duangjan
Yodrak Salakjai


== Referanser ==
Jonas Andersson (sanger)

Jonas Andersson (th. โจนัส แอนเดอร์สัน, født 1972 i Fryksände i Värmland) er en svensk sanger. 
Andersson ble berømt i Thailand som sanger innenfor den tradisjonelle luk thung-sjangeren. Da Jonas var ni år gammel, flyttet familien hans fra Sverige til landsbygden i det nordøstre Thailand, der foreldrene hans var lærere og arbeidet for organisasjonen Children of God. Her lærte Jonas thai og den lokale utgaven av laotisk, samtidig som han ble eksponert for thailandsk kultur og musikk. I 1995, ble han oppfordret til å opptre på et arrangement, og synge en luk thung-sang, noe han motvillig sa seg villig til å gjøre. Sangen hans ble godt mottatt av publikum, og etter mer øvelse, slapp han sitt første album i 2000, ผมชื่อโจนัส («Jeg heter Jonas»), som solgte over 200 000 eksemplarer i løpet av tre måneder. Han har senere gitt ut flere album, både alene, og sammen med nederlandske Christy Gibson. 


== Albumutgivelser ==
ผมชื่อโจนัส
ร้อง อู้ แหลง เว้า
โจนัสมหาสนุก
รักและคิดถึง
หนุ่มตำลาว สาวตำไทย sammen med Christy Gibson
รำโทน รำไทย sammen med Christy Gibson
โจนัส & คริสตี้ sammen med Christy Gibson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Jonas hos xfamily.org
Nullifier Party

Nullifier Party var et kortvarig politisk parti med utgangspunkt i Sør-Carolina på 1830-tallet. Det ble startet av John C. Calhoun i 1828. En av de viktigste sakene for partiet var den enkelte stats rett til å velge om de ville følge de føderale lover innenfor sin egen stats grenser. Partiet hadde flere medlemmer i både Senatet og Representantenes hus.


== Noen kjente medlemmer ==
Robert Y. Hayne
Stephen D. Miller
John C. Calhoun
William C. Preston
James H. Hammond
Henry L. Pinckney
Kurtinig an der Weinstraße

Kurtinig an der Weinstraße (tysk) eller Cortina sulla Strada del Vino (italiensk) er en kommune i den autonome regionen Trentino-Syd-Tirol i provinsen Syd-Tirol, Italia.
Ved folketellingen i 2011 oppga 69 % av innbyggerne tysk som morsmål og 31 % italiensk.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kurtinig kommune (tysk)
Offisielt nettsted 
(en) Kurtinig an der Weinstraße – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Kurtinig an der Weinstraße – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Auer

Auer (tysk) eller Ora (italiensk) er en kjøpstad i regionen Trentino-Syd-Tirol, provinsen Syd-Tirol i Italia. Stedet ligger på venstre side av elven Etsch mellom stedene Branzoll i nord og Neumarkt i syd, ca. 16 km syd for Bolzano.
Auer ligger ved hovedveien fra Brennerpasset til Verona, og herfra fører en vei til Val di Fiemme
Ved folketellingen i 2011 oppga 70 % av innbyggerne tysk som morsmål og 30 % italiensk.
Auer var en gang et rolig sted med eple- og vindyrking, men har de siste år gjennomgått en rivende utvikling innen industri og tjenesteytende næringer.


== Severdigheter ==
Trange og kronglete gater, ofte med høye natursteinmurer på begge sider.
St. Peterskirche, opprinnelig fra 1000-tallet. Nåværende kirkebygg fra 1400-tallet oppført i gotisk stil og med romansk kirketårn.
Marienkirche.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Auer, South Tyrol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Auer (Südtirol) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Auers historie (tysk)
Indochina Airlines

Indochina Airlines er et vietnamesisk lavprisflyselskap med hovedbase ved Tan Son Nhat internasjonale lufthavn i Ho Chi Minh-byen, Vietnam. Selskapet flyr fra spanske byer til over 3 destinasjoner i Vietnam. Indochina Airlines har også baser i Noi Bai, Da Nang og Tan Son Nhat.Selskapet starta flygningene sine 25. november 2008. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Indochina Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Erik Niord Larsen

Erik Niord Larsen (født 6. november 1943) er en norsk oboist og professor, kjent som solist, kammermusiker og pedagog.
Han studerte med Oslo Filharmoniske Orkesters solooboist Kees Lahnstein og med Berlinfilharmoniens solooboist Karl Steins i Berlin. Han debuterte  1960, og etter tre år i Den norske Operas orkester, kom han i 1963 Oslo Filharmoniske Orkester hvor han spilte til 2008 som solooboist.
Den Norske Blåsekvintett var han medlem av i årene 1963 til 1983. Han har gjestet alle Nordens symfoniorkestre som solist. Han har vært 1. oboist i Det Norske Kammerorkester fra starten i 1977.
Han underviser ved Norges musikkhøgskole, der han ble professor i 1994, et virke han også har ved Musikkhøgskolen  i Göteborg, foruten  å ha vært gjesteprofessor i Paris.
Med norske orkestre har han gitt ut flere plater. Som oboist har han bidratt i varierte sjangere, også plateutgivelser med blant annet Terje Rypdal på What comes after i 1973.
Han er gift med fiolinist og kollega i Oslo-Filharmonien, Signy Hauge Larsen.


== Premier ==
NRKs reisestipend 1987 med kr 13 000
Lindemanprisen 1998 med kr 120 000 for sitt pedagogiske arbeid


== Referanser ==
Silje Elisabeth Fretheim

Silje Elisabeth Fretheim (født 25. november 1974) er en norsk arkeolog og forfatter.
I april 2008 debuterte hun med fantasyromanen Tilfeldigvis. Arial Footlights forhistorie (Gyldendal 2008). Boken har en medforfatter, Steingard Vada, som viser seg å være fiktiv. Boken vant Fabelprisen i 2009, og ble nominert til Kulturdepartementets debutantpris for barne- og ungdomslitteratur.
Fretheim jobber og bor i Trondheim.


== Priser ==
Fabelprisen 2009 for Tilfeldigvis. Arial Footlights forhistorie


== Eksterne lenker ==
Presentasjon av Silje Fretheim i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Intervju i Adresseavisen
Silan

Silan er en kjemisk forbindelse med formel SiH4.  En kan se på silan som silisiumvarianten av metan.
Ved romtemperatur en silan i gassform, og den er selvantennende i kontakt med luft, den trenger altså ikke noen tennkilde for å begynne å brenne.
I temperaturer på over 420°C dekomponerer silan til silisium og hydrogen. Stoffet er mye benyttet i halvlederindustrien for å legge tynne sjikt med silisium på forskjellige stoff.
Erling Kjellsby

Artikkelen er om komponisten Erling Kjellsby.  Se annet sted for marinbiologen med samme navn, tilsatt ved FFIErling Kjellsby (født 7. juli 1901 i Oslo, død 20. februar 1976) var en norsk organist og komponist.
Etter examen artium (1920) studerte han ved lærerskole og orgelskole (blant annet under Brustad). Etter en tid under Fartein Valen debuterte han (1933). Kjellsby fikk tilsetting som organist ved Uranienborg kirke i Oslo (1936) og ble tilsatt som lærer i musikk ved Oslo lærerskole (1938) der han i en årrekke var skolens kordirigent og ofte figurerte i kringkastingen. Hans bidrag som komponist var musikk i nyromantisk stil, hans senere bidrag drog i neoklassisk retning. Kjellsbys produksjon innbefatter flere verk for kor, strykekvartetter, større orkestre samt orgel og klaver. Av romanser nevnes Skummel natt ved Troldtjernet, innspilt av Kjell Bækkelund på utgivelsen Arietta.
Som organisasjonsmann var han langtids styremedlem i Norsk Komponistforening og styreformann for TONO (1945–1962), samt i ledelsen for musikergruppene ved Oslo Filharmoniske Orkester og i Norges Organistforening.  Han dirigerte gjennom mange år Oslo Arbeidersangforening.


== Referanser ==
Dverggalakse

En dverggalakse er en galakse som er mye mindre og mindre lyssterk enn for eksempel spiral- eller elliptiske galakser. En vanlig definisjon er at en dverggalakse har en absolutt størrelsesklasse svakere enn -18. 
Dverggalakser er vanligvis sfæriske eller elliptiske i formen, og finnes ofte i grupper rundt mer lyssterke galakser.


== Eksterne lenker ==
(en) Dwarf galaxies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) dverggalakse i Unified Astronomy Thesaurus
Dmitrij Khvorostovskij

Dmitrij Aleksandrovitsj Khvorostovskij (russisk: Дмитрий Александрович Хворостовский, født 16. oktober 1962 i Krasnojarsk i Sibir i Sovjetunionen, død 22. november 2017 i London i Storbritannia) var en russisk operasanger (baryton). Han transkriberte navnet sitt til Dmitri Hvorostovsky i engelskspråklig sammenheng.Stemmen hans beskrives som lyrisk, varm, mørk og kraftig. Han utmerket seg med sin fullkomne pusteteknikk og smidige stemmebruk. Det sølvgrå halvlange håret og den høyreiste, atletiske dominerende skikkelsen var hans varemerke. «A baritone of unparalleled beauty and a compelling stage presence» og «the Elvis of opera», ifølge The Guardian. Radiokanalen Classic FM omtaler ham som en av tidenes beste barytoner, Opera News beskrev stemmen som en av de vakreste barytoner i verden.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===

Dmitrij Khvorostovskij kom seg gjennom grunnskolen og vanket i tenårene i gategjenger preget av drikking og slåssing. Khvorostovskij var enebarn og ble i stor grad oppfostret av besteforeldre fordi foreldrene hadde lite tid. I tenårene gikk han på musikkskole på kveldstid og studerte senere ved konservatoriet i Krasnojarsk, under Jekaterina Jofel, og debuterte der i byen.Før han slo gjennom som operasanger, medvirket han i et heavy metal-band. Han var gift to ganger.


=== Karriere ===

I 1987 vant han den russiske Glinka-konkurransen, og i 1989 vant han BBC Cardiff Singer of the World competition og slo da ut Bryn Terfel. Dagen etter Cardiff-konkurransen var han brått berømt og hadde platekontrakt. Khvorostovskij debuterte i Krasnojarsk-operaen, med rollen som Marullo i Rigoletto. Han sang siden i en rekke av verdens mest kjente operahus, som Wiener Staatsoper, Metropolitan Opera, La Scala, og Royal Opera House. Han utmerket seg særlig i operaer av Tsjajkovskij og Verdi. Han var lite mottakelig for regi, og operaens dramatiske side var et av hans svake punkter.Khvorostovskij holdt også lettere konserter med potpourri av populære stykker.I 2016 bekjentgjorde han at en hjernesvulst gjorde at han ikke lenger ville kunne påta seg noen operaroller. I slutten av mai sang han atter en gang i St. Petersburg, og 2. juni 2016 stod han en siste gang på scenen i hjembyen Krasnojarsk.
Hans siste innspilling var Rigoletto som ble utgitt av Delos noen dager før han døde.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dmitri Hvorostovsky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på Internet Movie Database 
(en) Dmitrij Khvorostovskij hos The Movie Database 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på Discogs 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på MusicBrainz 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på Spotify 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på Songkick 
(en) Dmitrij Khvorostovskij på AllMusic
Werner Perathoner

Werner Perathoner (født 21. september 1967 i Brixen) er en italiensk tidligere alpinist.
Han tok sin første pallplassering i verdenscupen i 1988, en overraskende tredjeplass i utforrennet i Leukerbad. Etter dette var han mye plaget med skader, og kom ikke tilbake i verdenscupen før sesongen 1992/93. På slutten av sesongen oppnådde han to andreplasser i løpet av to døgn, i utforrennene på Kvitfjell.
i super-G-rennet på Kvitfjell i mars 1995 vant han sitt første verdenscuprenn, og fulgte opp sesongen etter ved å vinne super-G-rennet i Garmisch-Partenkirchen. Han oppnådde sin siste pallplassering i mars 1998, igjen i favorittløypene på Kvitfjell.
I de store mesterskapene vant han aldri noen medalje. Han ble nummer fem i super-G under OL 1994, og nummer sju i utfor under VM 1996 i Sierra Nevada. Han la opp etter sesongen 1997/98.


== Pallplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Werner Perathoner – Olympedia 
(en) Werner Perathoner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Werner Perathoner – FIS (alpint) 
(en) Werner Perathoner – ski-db.com