jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Agnar Næss

Agnar Næss (født 22. mars 1911 på Hvasser i Tjøme, død 5. juli 1976) var en norsk offiser i Marinens flyvåpen. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.


== Liv og virke ==
Næss dro allerede som fjortenåring på hvalfangst og tok etter hvert sjømannsskole, ble styrmann og deretter skipper. Etter angrepet på Norge i 1940 kom Næss over til Storbritannia. I september 1940 begynte han ved Marinens radioskole. Han tjenestegjorde fra 1942 til 1945 i 333 skvadron og deltok i et stort antall flygninger i forskjellige oppdrag.I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Næss deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Kvartermester Næss og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.Etter andre verdenskrig fortsatte Næss sin tjeneste i Luftforsvaret. Han gjennomførte offisersskole i Storbritannia og tjenestegjorde blant annet ved Luftkommando Sør-Norge.


== Referanser ==
Hans Bærewahr-Hansen

Hans Thorvald Bærewahr-Hansen (født 25. august 1920, død 30. juli 1943 på Ulven leir) var en norsk kvartermester, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.
I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Bærewahr-Hansen deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Bærewahr-Hansen og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942. Han ble sammen fem nordmenn og en brite henrettet av tyskerne 30. juli 1943, etter at MTB 345 hadde blitt tatt av tyske soldater.

For innsatsen under krigen ble han også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.


== Referanser ==
Li Rusong

Li Rusong (hanzi: 李如松; pinyin: Lǐ Rúsòng; født 1549 i  Tieling i Kina, død 1598) var en berømt Míng-kinesisk general av koreansk avstamning. Han var øverstkommanderende for Ming-hæren som ble sendt for å forsvare Korea etter det koreanske kong Seonjos forslag under Imjinkrigen mot japanerne under Toyotomi Hideyoshi. Faren hans var også en berømt kinesisk-koreansk Ming-general, Li Chengliang. 
Li Rusong utmerket seg i en rekke slag utkjempet mens han ledet den forsvarende kinesisk-koreanske hæren mot den japanske invasjonsstyrken ledet av Katō Kiyomasa og Konishi Yukinaga. Sammen med Míng-generalen Song Yingchang ble han også påført flere nederlag, som i slaget ved Byeokjegwan, men deretter beseiret han japanerne i en rekke slag på den koreanske halvøy. Li Rusong klarte å gjenerobre den koreanske hovedstaden Hanyang og byen Pyeongyang. Han beordret de kinesisk-koreanske styrkene til å la være å drepe alle de japanske soldatene, og heller la dem få trekke seg tilbake. 
Li har også fått æren for å ha oppfunnet en sverdkampstil kalt jedok geom på koreansk. I 1598 døde han på Liaodong omringet av flere tusen fiender under en tyrkisk invasjon av Ming-provinsen.
Stordal Møbler

Stordal Møbler er en norsk møbelprodusent som holder til i Stordal på Sunnmøre. 
Bedriften produserer sofaer og stoler til privat bruk. Mer enn 50% av produksjonen blir eksportert. I 2010 er det ca. 95 ansatte hos bedriften.


== Historie ==
Stordal ble etablert som en familiebedrift av Ole Gustav Stavseng i 1932. Firmaet fikk sin første designpris med hvilestolen Rektangel i 1970. Bedriften gikk senere inn i et samarbeid med fire andre norske møbelprodusenter for å kunne levere komplett interiør til stuemøblering. Samarbeidet under navnet Norstil innbefattet en felles markedsføring, med utgivelse av eget magasin. Stordal stod da for produksjon av sofamøbler, en av de andre leverandørene var Hove møbler som produserte hvilestoler. Hove ble senere oppkjøpt av Hjellegjerde Møbler. Norstilsamarbeidet tok slutt i 1998.
I 1998 startet bedriftens satsing på eksport, frem til da produserte de i hovedsak for det norske markedet. Samme år gikk Stordal fra å være en volumprodusent til å satse på eksklusiv kvalitet.I 2008 fikk Stordal designpris på møbelmessen Meuble-Paris for hvilestolen Gol.


== Forhandlernett ==
I Norge selges Stordal sine møbler hos møbelkjedene Møbelringen, Bohus og hos en del frie forhandlere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Stordal.com
Vilmoș Gheorghe

Vilmoș Gheorghe (født 3. februar 1941, død 2002) var en rumensk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1972 i Sapporo. 
Gheorghe som deltok i tre vinter-OL vant ikke noen olympisk medalje, hans beste plassering var en femteplass på 20 km under vinter-OL 1964 i Innsbruck.


== Olympiske resultat ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Vilmoș Gheorghe – Olympedia 
(en) Vilmoș Gheorghe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Dick Tracy (andre betydninger)

Dick Tracy er en amerikansk tegneseriestripe.
Dick Tracy kan også peke til:

Dick Tracy (serie)
Dick Tracy (1945 film)
Dick Tracy (1990 film)
Dick Tracy (videospill)
Dick Tracy (sang)
Dick Tracy (soundtrack)
The Dick Tracy Show
Bjarne Smørdal

Bjarne Klausen Smørdal (født 31. mars 1892, død 6. november 1962) var en norsk maskinsjef og krigsseiler under andre verdenskrig. Han er kjent for sin deltagelse i «Flukten fra Dakar», da MS «Lidvard» i juli 1941 brøt blokaden den befant seg under i Fransk Vest-Afrika. For sin innsats ble han hedret med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.
I juli 1941 var Smørdal maskinsjef på handelsskipet MS «Lidvard», som var underlagt blokade i Dakar i Senegal, som da var kontrollert av den tyskvennlige Vichy-regjeringen i Frankrike. Skipet, som ble ført av Nikolai Fredrik Lindtner, brøt blokaden under dramatiske omstendigheter. Hendelsen vakte adskillig oppmerksomhet under og etter krigen. Bedriften ble senere beskrevet både i bok og i film, begge deler med tittelen Flukten fra Dakar. Boken ble også oversatt til engelsk.
For sin deltagelse ble skipssjef Lindtner, maskinsjef Smørdal og maskinist Johan Karlsen i statsråd 21. august 1942 tildelt Krigskorset.I filmen Flukten fra Dakar (1951) spilte Smørdal seg selv.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
MS «Lidvard» Warsailors
Kemijärvi landkommune

Kemijärvi landkommune (svensk: Kemijärvi landskommun, finsk: Kemijärven maalaiskunta, nordsamisk: Giemajávri dálongielda) er en tidligere kommune i landskapet Lappland i Finland. Kommunen hadde 7 664 innbyggere i 1970. Kemijärvi landkommune var en finskspråklig kommune.
Kemijärvi landkommune ble slått sammen med byen Kemijärvi i 1973.
Martin Fossedal

Martin Fossedal (født 25. mars 1991) er en norsk forsvarsspiller som ble hentet opp fra juniorlaget til Sandefjord og opp til A-laget foran 2010 sesongen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Martin Fossedal – Transfermarkt
Henrik Gustavsen

Henrik Gustavsen (født 8. april 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for Notodden Fotballklubb.Gustavsen debuterte for Sandefjord Fotball i andre runde i Tippeligaen 2010 i 3-1 seieren mot Molde. Han har tidligere spilt for Halsen Idrettsforening.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henrik Gustavsen – Transfermarkt 
(en) Henrik Gustavsen – Soccerway 
(en) Henrik Gustavsen – FBref
Vladimir Gundartsev

Vladimir Iljitsj Gundartsev (russisk: Владимир Ильич Гундарцев; født 13. desember 1944 i Satka, død 25. november 2014 i Moskva) var en sovjetisk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Gundartsev ble olympisk mester i skiskyting i vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det sovjetiske stafettlaget som vant 4 x 7,5 km stafett for menn, foran Norge og Sverige. De andre på laget var Aleksandr Tikhonov, Nikolaj Puzanov og Viktor Mamatov. Gundartsev ble nummer tre i den individuelle konkurransen, bak Magnar Solberg fra Norge og Aleksandr Tikhonov fra Sovjetunionen.
Gundartsev ble verdensmester i skiskyting 1969 i Zakopane i 4 x 7,5 stafett for menn.


== OL-medaljer ==
1968  Grenoble -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen
1968  Grenoble -  Bronse i skiskyting, 20 km, menn  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1969  Zakopane -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen
1966  Garmisch-Partenkirchen -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen


== Eksterne lenker ==
(en) Vladimir Gundartsev – Olympedia 
(en) Vladimir Gundartsev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Vladimir Gundartsev – databaseOlympics.com (arkivert)
Nikolaj Puzanov

Nikolaj Vasiljevitsj Puzanov (russisk: Николай Васильевич Пузанов; født 7. april 1938 i Kysjtym, død 3. januar 2008) var en sovjetisk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble. 
Puzanov ble olympisk mester i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det sovjetiske stafettlaget som vant 4  7,5 km stafett for menn, foran Norge og Sverige. De andre på laget var Aleksandr Tikhonov, Vladimir Gundartsev og Viktor Mamatov. 
Puzanov ble verdensmester i skiskyting i 1962 i Tavastehus i lagkonkurransen for menn.


== OL-medaljer ==
1968  Grenoble -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen


== VM-medaljer ==
1962  Tavastehus -  Gull i skiskyting, lagkonkurranse, menn  Sovjetunionen
1965  Elverum -  Sølv i skiskyting, 20 km, menn  Sovjetunionen
1967  Altenberg -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen
(1965  Elverum -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sovjetunionen) uoffisielt


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Puzanov – Olympedia 
(en) Nikolaj Puzanov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Fru Dalloway

Mrs Dalloway (publisert 14. mai 1925) er en roman av Virginia Woolf som detaljerer en dag i Clarissa Dalloways liv i England etter den første verdenskrig. Mrs Dalloway regnes fremdeles som en av Woolfs best kjente romaner.
Den er skapt av to noveller, Mrs Dalloway in Bond Street og den ufullendte The Prime Minister. Romanens handling går ut på Dalloways forberedelser til en fest, hvor hun skal være vertinne. Med romanens indre perspektiv reiser historien frem og tilbake i tid samt inn og ut av karakterenes sinn for å skape et komplett bilde av Clarissas liv og den sosiale strukturen i mellomkrigstiden.
Magasinet Time inkluderte romanen i sin liste TIME 100 Best English-language Novels from 1923 to 2000.


== Handlingsutdrag ==
Clarissa Dalloway går omkring i London om morgenen og gjør seg klar til å være vertinne for et selskap samme kveld. Den vakre dagen påminner henne om hennes ungdom i Bourton og får hennes til å undres over valget av ektemann. Hun giftet seg med den pålitelige Richard Dalloway istedenfor den enigmatiske og krevende Peter Walsh. Clarissa hadde ikke opsjonen til å være med Sally Seton, som hun følte sterkt for. Peter gjenintroduserer disse konfliktene gjennom å avlegge et besøk om morgenen etter å vendt hjem fra India samme dag.
Septimus Warren Smith, en veteran fra den første verdenskrig som lider av postraumatisk stress, tilbringer sin dag i parken med sin italienskfødte hustru Lucrezia, hvor de ble observert av Peter Walsh. Septimus blir hjemsøkt av hyppige hallusinasjoner som er vanskelige å forstå. De dreier seg mest om hans gode venn Evans, som døde i krigen.
Senere samme dag, da han blir ordinert ufrivillig innleggelse i en psykiatrisk institusjon, tar han sitt eget liv ved på hoppe ut av et vindu.
Clarissas fest om kvelden blir en langsom suksess. Den blir besøkt av flesteparten av figurene som hun har lest om i boken, innbefattet personer fra hennes fortid. Hun hører om selvmordet til Septimus på festen og kommer gradvis til å beundre handlingen til denne fremmede, som hun betrakter om en bestrebelse på å bevare renheten til hans egen lykke.


== Stil ==
I Mrs. Dalloway finner hele handlingen, bortsett fra flashbackene, sted på én eneste dag i juni. Det er et eksempel på stream of consciousness-historiefortelling. Hver scene sporer nært de flyktige tankene til en spesiell figur. Woolf gjør forskjellen mellom direkte og indirekte tale uklar gjennom romanens løp.


== Eksterne lenker ==
Mrs. Dalloway i engelsk med oversettelse
Ola Wærhaug

Ola Wærhaug (født 24. desember 1937) er en norsk tidligere skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley, 1964 i Innsbruck og 1968 i Grenoble.
Wærhaug vant en olympisk sølvmedalje i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det norske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen. De andre på laget var Olav Jordet, Magnar Solberg og Jon Istad.
Wærhaug ble verdensmester i skiskyting på lagkonkurranse i 1965 på Elverum og i 4 x 7,5 stafett for menn i 1967 i Altenberg.


== OL-medaljer ==
1968  Grenoble -  Sølv i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Norge


== VM-medaljer ==
1965  Elverum -  Gull i lagkonkurranse, menn  Norge
(1965  Elverum -  Gull i skiskyting, 3 x 7,5 km stafett, menn  Norge) uoffisielt
1967  Altenberg -  Gull i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Norge


== Eksterne lenker ==
(en) Ola Wærhaug – Olympedia 
(en) Ola Wærhaug – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
Tore Eriksson

Tore Eriksson (født 7. august 1937 i Transtrand, død 17. februar 2017) var en svensk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Eriksson vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Lars-Göran Arwidson, Olle Petrusson og Holmfrid Olsson.


== OL-medaljer ==
1968  Grenoble -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige


== VM-medaljer ==
1966  Garmisch-Partenkirchen -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige
1967  Altenberg -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Eriksson – Olympedia 
(en) Tore Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Tore Eriksson – Sveriges olympiske komité
Hedmarksgeriljaen

Hedmarksgeriljaen var kallenavnet på en løs politisk gruppering innad i Senterpartiet på 1970-tallet. De ble sett på som radikale, og var motstandere av samarbeid med Høyre. Den ble særlig ledet av den Elverums-baserte avisa Østlendingen og ordfører i Tynset, Per N. Hagen. Andre representanter for hedmarksgeriljaen var Østlendingens redaktør Andreas Hagen og stortingsrepresentant fra 1981 Ragnhild Queseth Haarstad.


== Referanser ==
Lars-Göran Arwidson

Lars-Göran Arwidson (født 4. april 1946), svensk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble, 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Arwidson vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Tore Eriksson, Olle Petrusson og Holmfrid Olsson.
Fire år senere, under vinter-OL 1972 i Sapporo vant han en ny bronsemedalje i skiskyting. Han ble nummer tre i den individuelle konkurransen, bak Magnar Solberg fra Norge og østtyske Hansjörg Knauthe.


== OL-medaljer ==
1972  Sapporo -  Bronse i skiskyting, 20 km, menn  Sverige
1968  Grenoble -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Lars-Göran Arwidson – Olympedia 
(en) Lars-Göran Arwidson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Lars-Göran Arwidson – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Lars-Göran Arwidson – Sveriges olympiske komité
Vitenskapsåret 1811

Vitenskapsåret 1811 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1811.


== Hendelser ==
Mary Anning oppdager fossilet av Ichthyosaurus (fiskeøgle) ved Lyme Regis.
Amedeo Avogadro mener at det kan finnes en forbindelse mellom volumet hos en gass og antallet molekyler.


== Prisvinner ==
Copleymedaljen: Benjamin Brodie, britisk fysiolog og kirurg


== Fødsler ==


== Dødsfall ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==
Éric Rohmer

Éric Rohmer (født 4. april 1920 i Tulle, død 11. januar 2010 i Paris), født Jean Marie Maurice Schérer, var en fransk filmregissør som var en viktig figur i den den nye franske bølge. Rohmer var den første redaktør av Cahiers du cinéma. I 1965 lagde han en dokumentar om Carl Theodor Dreyer for fransk TV.
Hans gjennombrudd kom med Min natt med Maud (1969) og Claires kne (1970), den fjerde og femte i en serie på seks filmer som han kalte «Moralske fortellinger». Etter et par litteraturfilmatiseringer, Die Marquise von O... (1976), etter Kleist, og den stiliserte Perceval (1978) etter Chrétien de Troyes, laget han en serie på seks filmer, «Komedier og ordspråk», som på forskjellig vis handler om ungdom og kjærlighet.
Kvartetten Les Contes des Quatre Saisons består av filmene Et våreventyr (Conte de printemps) (1990), Et vintereventyr (Conte d'hiver) (1993),  Et sommereventyr (Conte d'été) (1996) og Et høsteventyr (Conte d'automne) (1998).
Hans bror René Schérer er filosof.


== Filmografi ==
1956: Kreutzer-sonaten - kortfilm
1959: I løvens tegn (Le Signe du Lion)
1963: La Boulangère de Monceau - kortfilm
1963: La carrière de Suzanne - kortfilm
1967: La Collectionneuse
1969: Min natt med Maud (Ma nuit chez Maud)
1970: Claires kne (Le Genou de Claire)
1972: Kjærlighet om ettermiddagen (L'Amour l'après-midi)
1976: Die Marquise von O…
1978: Parsifal (Perceval le Gallois)
1981: Pilotens kone (La femme de l'aviateur)
1982: Amor skyter bom (Le Beau Mariage)
1983: Pauline på stranden (Pauline à la plage)
1984: Fullmånenettene (Les Nuits de la pleine lune)
1986: Den grønne solstrålen (Le Rayon vert)
1987: Fire eventyr med Reinette og Mirabelle (Quatre aventures de Reinette et Mirabelle)
1987: Min venninnes venn (L'Ami de mon amie)
1990: Et våreventyr (Conte de printemps)
1993: Et vintereventyr (Conte d'hiver)
1993: L'Arbre, le maire et la médiathèque
1995: Les rendez-vous de Paris
1996: Et sommereventyr (Conte d'été)
1998: Et høsteventyr (Conte d'automne)
2001: Ladyen og hertugen (L'Anglaise et le Duc)
2004: Triple Agent
2007: Les amours d'Astrée et de Céladon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Éric Rohmer på Internet Movie Database 
(sv) Éric Rohmer i Svensk Filmdatabas 
(da) Éric Rohmer på Filmdatabasen 
(da) Éric Rohmer på Scope 
(fr) Éric Rohmer på Allociné 
(en) Éric Rohmer på AllMovie 
(en) Éric Rohmer hos Turner Classic Movies 
(en) Éric Rohmer hos Rotten Tomatoes 
(en) Éric Rohmer hos The Movie Database
Flatøy skule

Flatøy skule var en fådelt barneskole på Flatøy i Meland kommune, som tok imot elever fra Flatøy mellom 1. og 7. trinn. Elevene soknet til Meland ungdomsskule når de begynte på ungdomsskolen. Skolens målform var nynorsk.


== Historie ==
Skolen sto ferdig i 1937. I 1982 ble den imidlertid bygd ut med blant annet personalrom for de ansatte.
Skolen fikk innlagt vann på 1950 tallet i tillegg til dusjanlegg, som den første bygningen på Flatøy.


=== Elevtall ===
Elevtall ved skolen fra 2003 til 2009.


== Nedlegging ==
Den 16. desember 2009 vedtok Meland kommune at Flatøy skule skulle legges ned fra 1. august 2010; forslaget ble støttet av 21 mot seks stemmer i formannskapet. Én av de mest sentrale grunnene for å legge ned skolen var for å spare penger, da kommunen kunne spare ca. to millioner kroner. 
Elevene fra Flatøy blir fra høsten 2010 sendt til Sagstad skule på Frekhaug. Forslaget om nedlegging skapte debatt i Meland kommune.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Skolens hjemmeside
Om Flatøy skule på pedlex
Olle Petrusson

Olov Algot «Olle» Petrusson (født 14. november 1943), er en svensk tidligere skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Petrusson vant en olympisk bronsemedalje i skiskyting under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 7,5 km stafett for menn, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Lars-Göran Arwidson, Tore Eriksson og Holmfrid Olsson.


== OL-medaljer ==
1968  Grenoble -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige


== VM-medaljer ==
1966  Garmisch-Partenkirchen -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige
1967  Altenberg -  Bronse i skiskyting, 4 x 7,5 km stafett, menn  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Olle Petrusson – Olympedia 
(en) Olle Petrusson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Olle Petrusson – Sveriges olympiske komité
Het Bureau

Het Bureau, eller kontoret, er en nøkkelroman i sju deler skrevet av den nederlandske forfatteren J.J. Voskuil. Den beskriver detaljert tingenes daglige gang på et kontor som baserer seg på Meertens Instituut hvor forfatteren selv arbeidet mellom 1957 og 1987. Den første delen ble gitt ut i 1996, den siste i 2000. Når romanen kom ut ble den meget populær, nesten en hype i det litterære Nederland og likevel ble romansyklusen kalt en «såpeopera for intellektuelle» og man snakket om en «Voskuilgalskap».


== Deler ==
Del 1: Meneer Beerta (1996)
Del 2: Vuile handen (1996)
Del 3: Plankton (1997)
Del 4: Het A.P. Beerta Instituut (1998)
Del 5: En ook weemoedigheid (1999)
Del 6: Afgang (2000)
Del 7: De dood van Maarten Koning (2000)


== Bakgrunn ==
Maarten Koning er hovedpersonen i den rundt fem tusen sider lange romanen. Leseren følger med ham på hans daglige arbeid på arbeidsplassen hans: et kontor hvor det ble forsket på sosiolingvistikk, etnologi og navnegranskning. I detalj blir alle Maarten Konings opplevelser og sosiale kontakt på arbeidsplassen beskrevet. Den dekker perioden 1957-1987. Romanen er veldig selvbiografisk, og alle personene som forekommer der er basert på virkelige personer. Heller ikke arbeidsplassen «het bureau» er ren fiksjon, men basert på Meertens Instituut i Amsterdam. Rob Rentenaar, Koos Rentjes i Het Bureau, publiserte nøkkelen til Het Bureau, der de fiktive navnene, slik de forekommer i Voskuils verk, plasseres ved siden av de virkelige navnene. Lista er å finne i en forenklet utgave i liste over personer i Het Bureau.
I 2005 ble det også laget en hørespillserie med samme navn. Den bestod av 475 episoder på 14 minutter hver. Den ble regissert av Peter te Nuyl, hovedrollen ble fortolket av Krijn ter Braak som kjente Voskuil personlig. 


== Eksterne lenker ==
Nøkkelen for del 1, 2, 3 Arkivert 31. august 2015 hos Wayback Machine.
Nøkkelen for del 4
Nøkkelen for del 6 og 7
Meertens Instituttets hjemmeside 
Alt om Het Bureau på et sted (Nederlandsk)
Fredrikstad Bryteklubb Atlas

Fredrikstad Bryteklubb Atlas (stiftet i 1947) er Østfolds største bryteklubb med 120 medlemmer, og er et selvstendig idrettslag innenfor Norsk Bryteforbund. Klubben arrangerte NM i bryting 2017.


== Kjente utøvere ==
Grace Bullen
Othelie Høie
Pål Erik Gundersen
Idal Timirbiev


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted