jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ib Olsen

Jørgen Ib Olsen (født 9. november 1929, død 9. november 2009) var en dansk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Olsen vant en olympisk bronsemedalje i roing under Sommer-OL 1948 i London. Han var styrmann på den danske fireren som kom på tredjeplass i konkurransen firer med styrmann bak USA og Sveits. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den danske båten var roerne, Erik Christian Larsen, Børge Raahauge Nielsen, Henry Christian Larsen, Harry Knudsen og Ib Olsen som var styrmann. 


== OL-medaljer ==
1948  London -  Bronse i roing, firer med styrmann  Danmark


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ib Olsen – Olympedia 
(en) Ib Olsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ib Olsen – FISA
Arne Arntzen

Arne Arntzen (født 17. juni 1782 i Grue i Solør, død 1846) var en norsk embetsmann og stortingsrepresentant.
Arne Arntzen var sønn av krigsråd Ole Arntzen og Martha Hansdatter Gjerdrum. Han var yngre bror av statsråd Andreas Arntzen (1777–1837). Etter å ha blitt student i 1801 tok han juridisk embetseksamen med laud i 1807. I 1808 ble han utnevnt til regimentskvartermester og auditør ved Opplandske dragonregiment. I 1813 ble han overrettsprokurator og i 1815 president i Christianias magistrat. I 1824 ble han sorenskriver i Solør og Odalen.
Arntzen representerte Hedemarkens amt på Stortingene i 1814 og 1827. I 1818 ble han ridder av Vasaordenen og i 1832 ridder av Nordstjerneordenen.
Han ble gift med Karen Magdalene Anker i 1807. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Bernt Moe: Biographiske Efterretninger om Eidsvolds-Repræsentanter og Storthingsmænd i Tidsrummet 1814–1845. Christiania: Chr. Schibsted, 1845.
Biografisk informasjon om    Arne Arntzen   , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)


== Eksterne lenker ==
(no) Arne Arntzen hos Norsk senter for forskningsdata
Sjtsji

Sjtsji (russisk: щи, IPA: [ɕ:i]) er en russisk suppe basert på kål. I tillegg til kål brukes ofte surkål og andre grønnsaker. Det er ofte vanlig å tilsette surnet fløte før servering. Det finnes også varianter med forskjellige typer kjøtt, typisk okseflesk eller skinke. Serveres med rug brød eller surdeig brød. 


== Eksterne lenker ==
Sjtsji-oppskrift
Encyclopedia Dramatica

Encyclopædia Dramatica er en wiki som satirisk omtalte en rekke mennesker og fenomener, hovedsakelig latterliggjørende – med unntak av enkelte emner som «lulz», «Epic Beard Man», «All your base are belong to us», og andre Internett-memer. Artiklene brukte en rekke ekstreme virkemidler som banneord, rasistiske og diskriminerende uttalelser, og inneholdt ofte pornografiske og makabre bilder. Mottoet til nettsiden var «In Lulz We Trust».
I 2011 ble den opprinnelige nettsiden encyclopediadramatica.com stengt, og webtrafikk ble omdirigert til ohinternet.com. I ettertid har mye av innholdet fra den opprinnelige siden blitt forflyttet til en ny wiki med adressen encyclopediadramatica.se.


== Se også ==
Ikkepedia


== Referanser ==
Frogner kino

Frogner Kino var Oslos første kommunale stumfilmkino. Den ble oppført og  åpnet i 1926, som den første i det nystartede Oslo Kinomatografer. Gården i Frognerveien 30 ble byggemeldt i 1923 og arkitekt Kristen Rivertz tegnet både leiligheter, forretninger og innredet kinolokalet. Imidlertid ble oppdraget med å innrede kinoen overtatt av Lars Backer, og han tegnet om vestibyle og sal til en såkalt «atmosfærisk kino», der meningen var å gi publikum en illusjon av at man befant seg utendørs, ved Akropolis i det antikke Hellas.Frogner kino er senere bygget om flere ganger; i 1945, 1956, 1965 (fasade) og på 1990-tallet. I 2004 ble kinoen lagt ned og solgt av Oslo kommune, og salen ble igjen bygget om. Kinosalen ble så regulert til spesialområde for bevaring i juni 2005. Vestibylen og gården er ført på byantikvarens gule liste over bevaringsverdige bygg og anlegg.
Den er i dag gjenskapt tilbake i detalj til Lars Backers historiske interiør anno 1926, og åpnet dørene i oktober 2019 etter to år med oppussing til rundt 20 millioner kroner. Frogner Kino er nå en privateid liten bydelskino med visninger av ny og  vintagefilm, konsertserier med filmmusikk og stumfilmvisninger med levende musikk.

Punchebollen kafé utgjør størsteparten av Frogner Kinos foajé.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Kinoens nettside
«Frogner kino». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Okrosjka

Okrosjka (russisk: окрошка) er en russisk suppe basert på kvas. Den serveres kald, og består av forskjellige typer grønnsaker (som agurk og vårløk), poteter, egg og eventuelt kjøtt, typisk kalv eller pølse. Det er også vanlig å tilsette rømme.


== Eksterne lenker ==
Okrosjka-oppskrift
Kalkant

En kalkant (fra latin calcare, å trykke noe ned), også kalt belgtreder, orkestertjener eller belgtråkker, var tittelen på den eller de personene som opererte blåsebelgene i et kirkeorgel. På mindre orgelpositiver kunne belgene bli drevet for hånd, eventuelt også av organisten selv, da ved bruk av fotpedaler. I større kirkeorgler var flere personer sysselsatt med å tråkke store blåsebelger når orgelet skulle spilles. Et eget signalanlegg, ofte en ringeklokke operert av organisten med en klokkesnor, varslet kalkantene om at instrumentet skulle spilles.
Siden det var kostbart å lønne kalkanter måtte organistene vanligvis øve på andre tangentinstrumenter, for eksempel klavikord eller cembalo. I et kommunebudsjett fra Voss for 1907 er det budsjettert med at kalkanten lønnes tilsvarende som ringeren og kirketjeneren; den samlede posten for disse tre stillingene – som det er påregnelig at var deltidsstillinger som innehaverne hadde ved siden av annet arbeid – er på 138 kroner.Fra midten av det nittende århundret ble belgene gradvis erstattet av kompressorer drevet av dampmotorer og etterhvert elektriske motorer. Dette gjorde det mulig for organistene å øve mer regelmessig på selve orgelet.
I de fleste moderne kirkeorgler er elektriske motorer den eneste luftforsyningen. Men enkelte steder er den gamle manuelle driften beholdt som et alternativ, for eksempel i Glogerorgelet i Kongsberg kirke der de manuelle belgene fortsatt benyttes jevnlig, blant annet på enkelte konserter.


== Avledet betydning ==
Ordet «kalkant» eller «calcant» kan også være en kortform av betegnelsene «calcantklokke» og «calcantvekker», som viser til et av registertrekkene i et pipeorgel.


== Se også ==
Pipeorgel


== Referanser ==


== Kilder ==
(no) Kalkant i Store norske leksikon
Tsiang Tingfu

Tsiang Tingfu (kinesisk: 蔣廷黻, pinyin: Jiang Tingfu, født 1895 i Shaoyang i provinsen Hunan i Kina, død 9. oktober 1965 i New York City) var en kinesisk historiker og diplomat.
I 1911 ble han sendt for studier i USA, der han lå ved Park Academy, Oberlin College og Columbia University. Etter å ha fått en Ph.D. i historie ved Columbia vendte han i 1923 tilbake til Kina. Der underviste han først ved Nankaiuniversitetet og så ved  Tsinghuauniversitetet. Ved Tsinghua ble han leder for det historiske fakultet, og der redigerte og utgav han en rekke arbeider om kinesisk historie og publiserte det engelskspråklige tidsskrift Chinese Social and Political Science Review. Under sin tid ved Tsinghua var han mentor for mange studenter innen Qing-dynastiets historie, blant andre  John K. Fairbank.
Etter at spenningene mellom Kina og Japan var begynt å tilta, forlot Tsiang det akademiske liv i 1935 og fikk inn i det kinesiske regjeringsapparat. Han innehadde mange oppgaver i Kuomintangregjeringen i løpet av den annen sino-japanske krig. I 1945 ble han Kina permanente representant ved De forente nasjoner, og senere var han også Republikken Kinas ambassadør i USA.
Etter at Folkerepublikken Kina ble opprettet i Fastlands-Kina forsvarte Tsiang den Taiwan-baserte regjeringens eksklusive rett til å sitte i FN og i Sikkerhetsrådet.


== Eksterne lenker ==
Tale av Tsiang Tingfu til The Empire Club of Canada, 27. april 1961
Beskrivelse av Tsiangs dagbøker Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Emil Gilels

Emil Grigorevitsj Gilels (eller Hilels; russisk: Эми́ль Григо́рьевич Ги́лельс; ukrainsk: Емі́ль Григо́рович Гі́лельс; født 6. oktoberjul./ 19. oktober 1916greg. i Odessa, død 14. oktober 1985 i Moskva) var en sovjet-russisk pianist. Han er sammen med Svjatoslav Richter regnet som sin generasjons viktigste pianist.
Gilels fikk en lang rekke priser for sitt arbeid. Han fikk Stalinprisen i 1946, og mottok Leninordenen i 1961. I 1952 ble han professor ved Konservatoriet i Moskva. Gilels hadde et bredt repertoar, og var blant annet kjent for sine tolkninger av de tysk-østerrikske klassikerne.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Emil Gilels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emil Gilels på Internet Movie Database 
(en) Emil Gilels på Discogs 
(en) Emil Gilels på MusicBrainz 
(en) Emil Gilels på Spotify 
(en) Emil Gilels på AllMusic 
(en) Uttømmende diskografi
Galina Pavlovna Visjnevskaja

Se også Galina Visjnevskaja (skiskytter)
Galina Pavlovna Visjnevskaja (russisk: Гали́на Па́вловна Вишне́вская; født 25. oktober 1926 i Leningrad, død 11. desember 2012 i Moskva) var en russisk sopran.


== Liv og karriere ==
Visjnevskajas scenedebuterte i Leningrad i 1944, men gjennombruddet kom på Bolsjojteateret i 1952 med Leonore i Fidelio. Året etter fikk hun fast engasjement på Bolsjoj. I 1961 debuterte hun ved Metropolitan med tittelrollen i Giuseppe Verdis opera Aïda og året etter sang hun samme rolle ved Royal Opera House. Hun debuterte ved La Scala i 1964.
I 1960- og 1970-årene opptrådte hun i både lyriske (Liù i Turandot) og dramatiske (Tosca i Tosca) roller.
Visjnevskaja var gift med cellisten Mstislav Rostropovitsj til han døde i 2007. De opptrådte ofte  sammen på scenen, han akkompagnerte henne da på piano. De støttet Aleksandr Solzjenitsyn og fikk etter søknad forlate Sovjetunionen i 1974. Sovjetmyndighetene tok fra dem statsborgerskapet i 1978, men den russiske regjeringen omgjorde beslutningen i 1990 og de vendte tilbake til Russland samme år.
Visjnevskajas siste sceneopptreden var på  Pariseroperaen i 1982 som Tatjana i Eugen Onegin. To år senere gav hun ut sin selvbiografi Galina: En russisk fortelling, hvor hun blant annet forteller hvordan KGB og sovjetmyndighetene forfulgte dem i 1970-årene. I 2002 åpnet hun operaskolen Galina Visjnevskaja Operasenter i Moskva.Visjnevskaja døde i 11. desember 2012 i en alder av 86 år.


== Innspillinger ==
Hun gjorde en rekke innspillinger, blant annet som Marina i  Musorgskijs Boris Godunov (1970 og 1987),  Dødens sanger og danser (1961 og 1976), Brittens War Requiem (med sir Peter Pears og Dietrich Fischer-Dieskau, dirigert av komponisten; 1963) og The Poet's Echo (1968), Puccinis Tosca (1976), Tsjajkovskijs Eugen Onegin (1956 og 1970), Spardame (med Regina Resnik, 1976), Iolanta (med Nicolai Gedda, 1984) og Prokofievs Krig og fred (1986) og Sjostakovitsjs Lady Macbeth fra Mtsenskdistriktet (1978).


== Ry ==
Visjnevskaja ble – sammen med Irina Arkhipova – regnet som sin generasjons største sovjetiske operasangerinne. Dmitrij Sjostakovitsj skrev sopranstemmen i sin 14. symfoni med tanke på Visjnevskaja, det samme gjorde  Benjamin Britten  med sopranstemmen i War Requiem.


== Litteratur ==
Galina Wischnewskaja: Galina. Erinnerungen einer Primadonna, Piper, München 1993, ISBN 978-3-492-28243-7 (selvbiografi i tysk oversettelse)
Karl Josef Kutsch; Leo Riemens: Großes Sängerlexikon. Dritte Auflage, Berlin 2000, S. 26055ff


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Galina Pavlovna Visjnevskaja i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Galina Visjnevskaja på Internet Movie Database 
(sv) Galina Visjnevskaja i Svensk Filmdatabas 
(da) Galina Visjnevskaja på Filmdatabasen 
(fr) Galina Visjnevskaja på Allociné 
(en) Galina Visjnevskaja på AllMovie 
(en) Galina Visjnevskaja hos The Movie Database
Sukuma

Sukuma er den største etniske gruppen i Tanzania, med omtrent 5,5 millioner medlemmer, noe som er omtrent 16 prosent av landets totale befolkning. Sukuma betyr «nord»,og viser til «folket fra nord». Sukumaene henviser til seg selv som basukuma (flertall) og nsukuma (entall). De snakker språket sukuma.
Peter Mohr Dams andre regjering

Peter Mohr Dams andre regjering var Færøyenes regjering fra 12. januar 1967 til 19. november 1968. Den var ledet av Peter Mohr Dam fra Javnaðarflokkurin, og bestod av Javnaðarflokkurin, Sambandsflokkurin og Sjálvstýrisflokkurin. Den ble etterfulgt av Kristian Djurhuus' tredje regjering da Dam døde i 1968.


== Eksterne lenker ==
Statsministre og regjeringer siden 1948 Arkivert 1. desember 2012 hos Wayback Machine. (færøysk)
Haya

Haya er en etnisk og språklig gruppe med hjemsted i Bukoba-, Muleba- og Karagwe-distriktene i Kagera-regionen i det nordvestre Tanzania. I 1991 var haya-befolkningen på omtrent 1 200 000.


== Referanser ==


== Se også ==
Haya (språk)
Haya (språk)

Haya (swahili: Kihaya) er et niger-kongospråk talt av Haya-folket i Tanzania, på sør- og sørvestkysten av Victoriasjøen. I 1991 hadde språket omtrent 1 200 000 talere.


== Referanser ==
Nyakyusa

Nyakyusa, også kalt sokile, ngonde eller nkonde, er en afrikansk etnisk og språklig gruppe som holder til i fjellene syd i Tanzania og nordre Malawi – tidligere Tysk Østafrika. De taler nyakyusa-språket, en del av bantuspråkfamilien. I 1993 var nyakusa-befolkningen estimert til 1 050 000, med 750 000 boende i Tanzania og 300 000 i Malawi.


== Referanser ==
Nikolaj Rubinstein

Nikolaj Grigorjevitsj Rubinstein (russisk: Николай Григорьевич Рубинштейн; født 2. junijul./ 14. juni 1835greg. i Moskva, død 11. marsjul./ 23. mars 1881greg. i Paris) var en russisk-jødisk komponist, dirigent og pianist. Han var bror av Anton Rubinstein, og stod også Pjotr Tsjajkovskij svært nær.
Nikolaj Rubinstein grunnla i 1866 Konservatoriet i Moskva, sammen med fyrst Nikolaj Petrovitsj Trubetskoj. Han var i sin samtid regnet som en av verdens ledende pianister, men har i senere år kommet i skyggen av broren Anton. Som komponist satte Nikolaj Rubinstein relativt få spor etter seg i russisk musikkhistorie, mens han som musikkpedagog var langt viktigere. 


== Referanser ==
Nyamwezi

Nyamwezi, også originalt kjent som wanyamwezi, er den nest største av over 120 etniske grupper i Tanzania. De holder til i det nordvestre sentrale området av landet, mellom Victoriasjøen og Rukwasjøen, og snakker språket nyamwezi. Ordet nyamwezi kommer fra swahili, og kan oversettes til «månens folk». I 1989 var Nyamwezi-befolkningen på 1,5 millioner.
Chaga

Chaga, også kjent som wachaga, chagga, jagga, dschagga, waschagga eller wachagga, er et bantutalende afrikansk urfolk, og den tredje største etniske gruppen i Tanzania. De holder til på den sydlige og østlige siden av Kilimanjaro og Meru og i Moshi-området. Deres relative velstand kommer ikke bare fra det gode klimaet i området, men også fra suksessfulle landbruksmetoder, med blant annet utstrakt bruk av vanningssystemer og bearbeiding av jorda i tusenvis av år. De var et av de første folkene som omvendte seg til kristendommen, noe som kan ha gitt dem økonomiske fordeler overfor andre etniske grupper, da de hadde bedre tilgang til utdannelse og sykehus som kristne. Chaga-folket er på omtrent 2 000 000. De taler chaga-språket.


== Litteratur ==
Ehret, Christopher (2002). The Civilizations of Africa. University of Virginia Press. ISBN 0-8139-2085-X. 
Gray, R (1975). The Cambridge History of Africa. Cambridge University Press. ISBN 0-521-20413-5. 
Fasi, M El (1992). Africa from the Seventh to the Eleventh Century. University of California Press. ISBN 0-520-06698-7. 
Johnson, H.H (1886). «Copyright: Tubner & Co». Journal of the Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland. XV: 12–14. 
Yakan, Mohamad A (1999). Almanac of African Peoples & Nations. Transaction Publishers. ISBN 1-56000-433-9.
Pare Pare

Pare Pare (eller Pare-Pare) er en by i provinsen Sør-Sulawesi på Sulawesi i Indonesia. Innbyggertallet anslås (2005) til 113 600.
Den er nest største by i provinsen.
Byen er et av de større befolkningssentra for bugisfolket.
Jusuf Habibie, Indonesias tredje president, ble født i Pare-pare.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Parepare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shambala

Shambala, også kalt sambaa, shambaa, sambala eller sambara, er en etnisk og språklig gruppe som holder til i Usambara-fjellene i nordøstre Tanzania. I 2001 var shambala-befolkningen på omtrent 664 000.


== Referanser ==
November Rain

«November Rain» er en sang av det amerikanske bandet Guns N' Roses. Sangen ble sluppet ut i 1992, og ble raskt den mest spilte sangen på MTV. November Rain ble utgitt på albumet Use Your Illusion I, og er den nest lengste sangen på albumet (8,57 minutter). 
Sangen er rocke-ballade, og sterkt inspirert av Stairway To Heaven (Led Zeppelin), Dream On (Aerosmith), Dust in the Wind (Kansas) og Bohemian Rhapsody (Queen).
Ngoni

Ngoni er en etnisk gruppe som holder til i Malawi, Mosambik, Tanzania og Zambia. Ngoni stammer fra zulu-folket fra KwaZulu-Natal i Sør-Afrika. Hvor nært knyttet ngoni i Malawi er med ngoni i Tanzania og Mosambik, er uklart.
Simon Usjakov

Simon (Pimen) Fjodorovitsj Usjakov (russisk: Симон (Пимен) Федорович Ушаков), (født 1626, død 25. juni 1686) var en ledende russisk grafiker i andre halvparten av det 17. århundre. Sammen med Fjodor Zubov og Fjodor Rozjnov ble han knyttet til den omfattende reformeringen av den russisk-ortodokse kirken, ledet av patriarken Nikon.
Man vet svært lite om Usjakovs yngre år. 22 år gammel ble han ansatt som kunstner av Myntkammeret, knyttet til tøyhuset 
(depotet) Prikaz. De lyse, friske fargene og sirlige, buede linjene på hans proto-barokke ikoner vekket Nikons interesse, som på sin side gjorde tsar Aleksej Mikhailovitsj kjent med Usjakov. Han ble en favoritt hos tsar-familien og ble i 1664 knyttet til tøyhuset i Kreml, drevet av den lærde bojaren Bogdan Khitrovo.
Usjakov hadde mange elever og medhjelpere i virksomheten. Han publiserte en kort avhandling om ikonmaling med 
tittelen Et ord om kjærlig-grundig ikon-maling (1664). Noen av de mer konservative russiske prestene, som for eksempel 
erkepresten Avvakum, så på ikonene hans som «vellystige verk av en djevel». Fremvisningene av de hellige var for 
vestlige og menneskelige etter deres smak. Avvakum hevdet at Usjakov malte sine «kjødelige helgener» etter sitt eget 
staselige utseende.
Usjakov utførte også oppdrag av verdslig karakter, blant annet laget han graveringer til bokillustrasjoner. På denne 
bakgrunn er han å anse for å være en av de første verdslige kunstnerne i Russland.
Enkelte av ikonene hans ble vist i Vest-Europa. Dette var avgjørende for å vekke interessen for russisk kunstmaling i sin tidlige fase.
Simon Usjakov døde i Moskva.


== Referanser ==
USS «Stockdale» (DDG-106)

USS «Stockdale» (DDG-106) er en amerikansk jager i Arleigh Burke-klassen med hjemmehavn i San Diego i California. Skipet, som er oppkalt etter viseadmiral James Stockdale, tilhører Stillehavsflåten i Den amerikanske marinen.
Skipet ble døpt den 10. mai 2008 av viseadmiral Stockdales enke, Sybil.
Fazeel Najeeb

Fazeel Najeeb er en maldivisk økonom og jurist. Han har vært sentralbanksjef for Maldivenes sentralbank siden oktober 2008.Najeeb er yngre bror til parlamentsmedlem Abdulla Maseeh, og er utdannet innen forretningsjus.Da sentralbankens forrige sentralbanksjef trakk seg i august 2008 hadde president Mohamed Nasheed den tidligere finansministeren Arif Hilmy som førstevalg, men etter at han takket nei ble Najeeb valgt i stedet. Før han overtok som sentralbanksjef var han direktør for internasjonalt samarbeid i Handelsdepartementet, før han flyttet til Storbritannia for å ta en Ph.D innen åndsrett.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Maldivenes sentralbank
U.S. Fleet Forces Command

United States Fleet Forces Command (USFLTFORCOM) er den amerikanske marinens kommando med ansvar for operasjoner i og rundt Atlanterhavet. Kommandoen ble opprinnelig opprettet som United States Atlantic Fleet (USLANTFLT), eller Atlanterhavsflåten, i 1906.
Den 2. desember 2020 erklærte USAs marineminister Kenneth Braithwaite at U.S. Fleet Forces Command skulle ta tilbake den gamle betegnelsen United States Atlantic Fleet for å fokusere på en økende maritim trussel i Atlanterhavet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) United States Fleet Forces Command – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Simpele

Simpele er en tidligere finsk kommune i Kymmene län (nå i landskapet Södra Karelen). Kommunen hadde 3 894 innbyggere i 1963 og et areal på 94,6 km². Simpele var en finskspråklig kommune som grenset til kommunene Rautjärvi og Parikkala. Den hadde også grense mot Russland.
Ved krigsavslutningen i 1944 ble 28,8 km² av kommunen avstått til Russland. 
Den 1. januar 1973 ble Simpele innlemmet i Rautjärvi kommune.
Liste over byer i Spania

Dette er en liste over de største byene i Spania. 

To provinshovedsteder har færre enn 50 000 innbyggere:
Ole Tom Nord

Ole Tom Nord (født 27. november 1940 i Konsmo i Vest-Agder) er en norsk tidligere skihopper. Han representerte Øyslebø IL.
Nord er den eneste sørlending som har blitt norgesmester i spesielt hopp, noe han klarte i 1960. Samme år deltok han i OL i Squaw Valley, der han ble nummer 23. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i 1960/61 og 1963/64, med 8.-plass i Bischofshofen 6. januar 1964 som beste resultat.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Tom Nord – Olympedia 
(en) Ole Tom Nord – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ole Tom Nord – FIS (skihopping)
Vikkollen

Vikkollen (Vikkollbakken, opprinnelig skrevet Wikkollen) var en hoppbakke i Mjøndalen i Drammen, Buskerud, eid av Mjøndalen IF. Bakken lå ved gården Viken, like sør for Mjøndalen sentrum. Den var arena for NM i spesielt hopp i 1960 og kombinert hopp i 1946. Reidar Amble Ommundsen (Norge) satte verdensrekord i Vikkollen med 54 meter 7. februar 1915.
Bakken ble bygd i 1912 og ble offisielt åpnet 28. mars 1914. Den første bakkerekorden var 38 meter. Etter verdensrekordhoppet i 1915 ble det satt nye bakkerekorder, og Reidar Andersen hoppet 67 meter i 1933, året før bakken ble ombygd.
Vikkollen skulle vært NM-arena i 1941, men mesterskapet ble ikke noe av på grunn av idrettsstreiken under 2. verdenskrig. I 1946 ble det kombinerte hopprennet i NM arrangert i Vikkollen, mens det spesielle hopprennet ble avholdt i Drafnkollen i Drammen.
Bakken ble ombygd igjen i 1950, og året etter forbedret Erling Kroken bakkerekorden til 86 meter. Etter enda en ombygging ble det spesielle hopprennet i NM i 1960 arrangert i Vikkollen. Ole Tom Nord ble norgesmester. I mars 1960 ble den siste bakkerekorden på 86,5 meter satt av finske Paavo Lukkariniemi i et nordisk renn.Det siste rennet i Vikkollen ble arrangert i 1963, og tre år senere raste stillaset i bakken sammen.


== NM, spesielt hopp ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Eiker Arkiv: Kulturminneåret 2009 på Eiker: Vikkollen (2. januar 2009)
Nuijamaa

Nuijamaa er en tidligere kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Kommunen hadde 1 199 innbyggere og et areal på 136 km² i 1988. Nuijamaa var en finskspråklig kommune. Nuijamaa grenset til kommunene Lappee/Villmanstrand og Joutseno. Den hadde også grense mot Russland.
Før vinterkrigen hadde Nuijamaa et areal på 356 km². 
Ved krigsavslutningen i 1944 ble 220 km² av kommunen avstått til Russland. 
I 1975 ble en internasjonal grenseovergang mot Russland åpnet i Nuijamaa. Antall grensepasseringer lå i 2007 på over 1,7 millioner. 
I 1989 ble Nuijamaa innlemmet i Villmanstrand kommune.
Oslos Bratteste

Oslos Bratteste er et motbakkeløp i Oslo arrangert av Slevik IL. Løpet ble første gang arrangert 3. oktober 2009. Andre utgave av løpet ble arrangert 2. oktober 2010 og løpet var finale i Norgescupen i motbakkeløp. Det var det også i 2011 da det igjen ble deltagerrekord med over 1500 påmeldte og nøyaktig 1400 fullførte. Deltagerantallet økte videre hvert år, og i 2014 var det over 3500 fullførte. Løpet har, med sin sosiale ramme, vokst til å bli en av de største motbakkeløpene i Norge. 


== Vinnere av Oslos Bratteste ==


== Eksterne lenker ==
Nettsted