jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Andrew W. Mellon

Andrew William Mellon (født 24. mars 1855 i Pittsburgh i Pennsylvania, død 27. august 1937 i Southampton, Long Island i New York) var en amerikansk bankmann, kunstsamler, filantrop og republikansk politiker, kjent som USAs 49. finansminister under presidentene Warren G. Harding, Calvin Coolidge og Herbert Hoover i perioden mellom 4. mars 1921 og 12. februar 1932.


== Biografi ==
Mellon ble uteksaminert ved Western University of Pennsylvania (nåværende University of Pittsburgh i 1873 og begynte å arbeide i farens bankselskap T. Mellon & Sons som han fikk eierskap over i 1882. Selskapet ble under ledelse av Mellon en investeringsbank som investerte i en rekke ulike bransjer innenfor olje, stål, shipping og konstruksjon. Selskapet under ledelse av Andrew W. Mellon bidro til å bygge opp store industrier innenfor områdene aluminium, silisiumkarbid og koks. Et eksempel var finansieringshjelp til Charles Martin Hall, som var grunnleggeren av Aluminum Company of America. Som følge av dette ble Mellon en av de fire rikeste i USA sammen med blant andre John D. Rockefeller og Henry Ford.


=== Finansminister ===
I 1921 ble Mellon utnevnt til finansminister av daværende president Warren G. Harding, som søkte etter en presis og nøyaktig gjennomgang av skattesystemet, justeringer av krigsskatter og stiftelsen av en føderalt budsjettsystem. Mellons handlemåter ble sterkt kritisert under den store depresjonen på grunn av hans holdninger mot å låne ut kontanter til banker, samt og gi ut ytterligere kontanter til sirkulasjon. I denne perioden var han også mye i utlandet hvor han forandlet frem nedbetalinger av europeisk krigsgjeld fra første verdenskrig, noe som gjorde at president Herbert Hoover tok imot flere og flere råd fra Mellons undersekretær Ogden L. Mills. I februar 1932 forlot han stillingen sin til fordel Mills og for en ambassadørstilling i Storbritannia, en stilling han kun hadde i ett år, før han trakk seg tilbake til privatlivet. 
Mellon praktiserte sin filantropi i hele sin karriere, og gav bort store deler av formuen sin til støtte for kunst og forskning. I 1937 gav han blant annet finansiell støtte til byggingen av National Gallery of Art, og ga i tillegg bort store deler av sin personlige kunstsamling til museet. Mellon døde den 27. august 1937 i Southampton i Long Island, og ble begravet ved Washington National Cathedral.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andrew W. Mellon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Andrew W. Mellon – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Treas.gov – Andrew W. Mellon (1921–1932) – Biografien til Mellon hos U.S. Department of the Treasury.
Reimar Riefling

Østen Gottlieb Reimar Riefling (født 4. desember 1898, død 22. mai 1981) var en norsk pianist, pedagog og musikkjournalist, og kritiker i VG.Etter studier ved Hochschule für Musik und Theater Leipzig (etablert 1843) fra 1921 til 1922 og ved Pädagogium der Tonkunst i samme by neste året, studerte han to år ved Hochschule für Musik (etablert 1897) i Hannover med Karl Leimer (1858–1944) og Walter Gieseking, samt praktiserte som lærer samme sted (den gang kalt Stadt konservatorium). Med en tysk statsautorisasjon i lomma drev han fra 1931 pianoskole i hjembyen, virksomheten fra 1941 utvidet med Rieflings klaverinstitutt som han drev sammen med broren Robert Riefling frem til 1952.  Etter fire år med egen drift, avsluttet han skolen og ga i 1957 ut en oppsummerende lærebok i faget.
Reimar hadde debutert på pianoet i 1924 og som utøver holdt han konserter i inn- og utland. Ellers var han fra 1935, da han hadde etablert seg i Kristiania, frilans journalist. Med sine faste spalter i VG der han startet 1948 ble det mye å gjøre. Han skrev meget fra utlandet.  Fra 1967 var broren blitt professor ved konservatoriet i København, og Reimar innledet da en fem års periode i nært samarbeidende med danske konservatorier som sensor.
Som pedagog i Oslo ledet han over tredve elever frem til debut, flere ble vinnere av Ungdommens pianomestring.Blant de 34 elevene han (innen 1978) hadde ført frem til debut i Oslo kan nevnes: Knut Albrigt Andersen, Øyvind Eckhoff, Kari Edgren (Gierløff), Helge Hansen (Heistø), Finn Nielsen, Bodil Foldrup (Mohr), Harald Nilssen (Glattre), Johan Øian, Marjorie Mitchell, Hanna-Marie Salvesen (Weydahl), Ågot Våga, Guttorm Skjerven, Wolfgang Plagge og Gro Johnsrud (Langslet).Den senere tid underviste han ved den svenske Ingesund Folkliga Musikskole. Riefling var internasjonal dommer, blant annet ved Chopin-konkurransen i Warszawa og ved Prinsesse Astrids musikkpris. Videre var han styremedlem i Fartein Valen-selskapet, Norsk Teater- og Musikkritikerforening, samt Nordstrand Musikk-selskap.Han var sønn av musikeren Albert Heinrich Theodor Riefling (1868–1946) og Ingeborg Louise Rollag (1868–1959), og giftet seg i 1928 med Marie Else Lucie Prechtel (1902-?), samt i 1968 med Maj Köhlin (1916–1989).


== Utgivelser ==
Klaverpedalene i historisk og praktisk belysning (Lyche, 1958; Oxford University Press, 1962).
Jubileumsplate (1968).


== Premier ==
Kongens fortjenstmedalje i gull 1958
den 3. Lindemanprisen 1980


== Referanser ==
Franklin MacVeagh

Franklin MacVeagh (født 22. november 1837 i Phoenixville i Chester County i Pennsylvania i USA, død 6. juli 1934 i Chicago) var en amerikansk bankmann og republikansk politiker, kjent som USAs 45. finansminister under president William Howard Taft i perioden mellom 8. mars 1909 og 5. mars 1913.
MacVeagh ble uteksaminert fra Yale University i 1862, hvor han var medlem av det hemmelige selskapet Skull and Bones. Etter dette arbeidet han som bankdirektør Commercial National Bank of Chicago i Chicago, en stilling han hadde i 29 år. I 1909 takket han ja til å gå inn i stillingen som landets finansminister etter å ha blitt forespurt av daværende president William Howard Taft. I hans periode som finansminister omorganiserte han finansdepartementet gjennom en nedbemanning på rundt 450 stillinger.
Franklin MacVeagh fratrådte sin stilling samtidig som Howard Taft i 1913, og overlot vervet til William Gibbs McAdoo. MacVeaghs storebror Wayne MacVeagh tjenestegjorde for øvrig som justisminister under presidenten James A. Garfield i 1881. Franklin MacVeagh døde den 6. juli 1934 i Chicago.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Franklin MacVeagh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Franklin MacVeagh – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Treas.gov – Franklin MacVeagh (1909–1913) – Biografien til MacVeagh hos U.S. Department of the Treasury.
László Kovács (filmfotograf)

László Kovács (politiker) kan også vise til den ungarske Europapolitikeren med samme navnLászló Kovács (uttalesˈlaːsloː ˈkovaːʧ) (født 14. mai 1933 i Cece, Ungarn, død 22. juli 2007 i Beverly Hills, California) var en ungarskfødt filmfotograf.
László Kovács studerte i årene 1952 til 1956 film ved Akademiet for drama og film i Budapest. Sammen med kameraten Vilmos Zsigmond filmet han i hemmelighet begivenhetene under oppstanden i 1956. I november samme år smuglet han ut de 9 100 meter lange opptakene over til Østerrike hvor han fikk dem fremkalt og reiste i mars 1957 til USA for å selge dette materialet. På dette tidspunktet hadde imidlertid materialet mistet sin aktualitet, men ble brukt i 1961 i en dokumentarfilm ved Walter Cronkite på CBS. I USA ble han naturalisert til amerikansk statsborger i 1963.
I USA fikk han sitt gjennombrudd med filmen Easy Rider i 1969 og året etter da han filmet den prisbelønnede filmen Five Easy Pieces.
Kovács regisserte også tre filmer.


== Filmografi (utvalg) ==
1964: The Incredibly Strange Creatures Who Stopped Living and Became Mixed-Up Zombies!!?
1964: Kiss Me Quick!
1966: The Notorious Daughter of Fanny Hill
1967: Hells Angels on Wheels
1968: Mantis in Lace
1968: Targets
1969: Easy Rider
1970: Five Easy Pieces
1972: What's Up, Doc?
1973: Paper Moon
1975: Shampoo
1977: New York, New York
1978: F.I.S.T.
1982: Frances
1984: Ghostbusters
1985: Masken
1986: Legal Eagles
1988: Little Nikita
1991: Shattered
1993: Ruby Cairo
1994: The Next Karate Kid
1995: Copycat
1996: Multiplicity
1997: My Best Friend's Wedding
1998: Jack Frost
2000: Return to Me
2000: Miss Undercover
2002: Two Weeks Notice
2006: Torn from the Flag


== Eksterne lenker ==
(en) László Kovács på Internet Movie Database 
(sv) László Kovács i Svensk Filmdatabas 
(da) László Kovács på Filmdatabasen 
(da) László Kovács på Scope 
(fr) László Kovács på Allociné 
(en) László Kovács på AllMovie 
(en) László Kovács hos The Movie Database 
The Hollywood Reporter: Cinematographer Laszlo Kovacs dies at 74 Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.. 24. juli 2007.
I/P-omformer

En I/P-omformer (strøm-til-luft-omformer) er en del av en reguleringsventil (membranventil) som brukes for å konvertere elektrisk strøm til trykk. I/P-omformeren kan brukes i en ventil som skal stenges/åpnes ved hjelp av trykkluft.


== Eksterne lenker ==
Vett & Viten - reguleringsventiler og ventilutstyr
Beatmaker

Beatmaker er en person som produserer hiphopinstrumentaler/-beats. Dette gjøres enten via en sampler (Akai MPC, SP-1200 etc.), eller ved bruk av programvare. 
Kjente beatmakere/-produsenter: 

J Dilla
9th Wonder
Pete Rock
Just Blaze
Dr. Dre
Leslie M. Shaw

Leslie Mortimer Shaw (født 2. november 1848 i Morristown, død 28. mars 1932 i Washington, D.C.) var en amerikansk bankmann, advokat og republikansk politiker, kjent som USAs 43. finansminister under presidenten Theodore Roosevelt i perioden mellom 1. februar 1902 og 3. mars 1907.
Shaw var guvernør i Iowa i perioden 1898 til 1902, og ble så forespurt av president Theodore Roosevelt om å stille som finansminister. Hans utnevnelse til Roosevelts kabinett kom som en belønning for at han hadde anbefalt gullstandarden under kampanjen i 1896, og fire år senere hadde vært en tilhenger av Theodore Roosevelt under hans presidentkampanje.
Som finansminister kjøpte Shaw tilbake statsobligasjoner fra handelsbankene. Han bidro også til med handlinger som skulle få til en valuta som kunne motsvare markedets behov. Statsmaktens innblanding i pengemarkedet var på sitt høyeste nivå i USAs historie da Shaw var finansminister. Etter tiden som minister arbeidet han som bankmann i New York, før han døde i Washington, D.C. den 28. mars 1932 i en alder av 83 år.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) L.M. Shaw – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) L.M. Shaw – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Treas.gov – Leslie M. Shaw (1902–1907) – Biografien til Shaw hos U.S. Department of the Treasury.
Findagrave.com – Leslie Mortier Shaw – Biografi og gravstedbilder av Shaw.
Institutt for klinisk odontologi (UiB)

Institutt for klinisk odontologi (IKO) ved Universitetet i Bergen ble etablert som et eget institutt fra 1. januar 2008 i forbindelse med sammenslåingen av Det odontologiske og Det medisinske fakultet, og er et av åtte institutter på Det medisinsk-odontologiske fakultet. 
Ved instituttet er det ansatt 18 professorer og 13 førsteamanuenser i heltids- eller deltidsstillinger. Inkludert administrasjonen og teknisk personell er det totalt 47 årsverk i faste stillinger. Med midlertidig tilsatte og eksternt finansierte prosjekter utføres det samlet omkring 60 årsverk ved instituttet. Instituttet er lokalisert i Årstadveien 17 og 21.
Institutt for klinisk odontologi består av 12 seksjoner og 2 sentre.
Instituttet har som målsetting å være en ledende institusjon for forskning, utdanning og formidling innen det odontologiske fagfelt.
Instituttet har som målsetting å utdanne 48 tannleger og 21 tannpleiere årlig. IKO tilbyr spesialistutdanning (videreutdanning) av tannleger, et kvalifiseringsprogram for tannleger utenfor EU-området, og deltar i et engelskspråklig mastergradsprogram som koordineres av Senter for internasjonal helse.
IKOs forskning er vinklet mot translasjonsforskning med utgangspunkt i kliniske problemstillinger. Forskningen er spisset gjennom 5 sterke forskningsgrupper. Forskning og utdanning ved IKO foregår i samvirke med andre institutt ved Det medisinsk-odontologiske fakultet og Odontologisk klinikk. 
Fra IKO utgår årlig omkring 50 vitenskapelige publikasjoner og 5 doktorgradsavhandlinger. Instituttet har forskningsprosjekter finansiert av Norges forskningsråd, Helse Vest og Fylkestannlegen. IKO veileder rundt 30 Phd-kandidater i den organiserte forskerutdanningen på Det medisinsk-odontologiske fakultet.


== Ulike odontologibygninger på Årstadvollen ==
I desember 1949 ønsket Bergen kommune å søke Stortinget og regjeringen om å få Bergens gamle posthus i Domkirkegaten 1 ombygd til tannlegehøyskole når det nye posthuset stod ferdig i 1954. Kommunen anbefalte det gamle posthuset brukt til tannlegeundervisning, med henvisning til det store behovet for tannleger, og «de av riksarkitekten utarbeidede planer». Men ordfører Handal gikk inn for tannlegehøyskole på Årstadvollen i stedet, ettersom riksarkitekten mente at en ombygning av posthuset trolig ville kreve flere arbeidere enn et nybygg. Kommunen besluttet dermed å avvente finansdepartementets uttalelse.Så først i april 1963 ble instituttbygningen i Årstadveien åpnet. «Fleksibilitet» var et nøkkelord under oppførelsen, etter at arkitektene oppdaget at tannlegefaget var i så rivende utvikling at bygget i verste fall var foreldet før det stod ferdig. Bygningen fra 1963 ble revet for å gi plass til det nye odontologibygget som ble tatt i bruk høsten 2012 som arbeidsplass for 286 studenter og 260 ansatte. Det har klinikker i første og andre etasje, kontor og administrasjon i tredje og forskningsareal med laboratorium i fjerde etasje. En underjordisk parkeringsplass gir plass til 100 biler. Bygningen eies av Statsbygg.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Instituttets hjemmesider
Hakodate

Hakodate (japansk: 函館市 – Hakodate-shi) er en by i Japan. Den ligger på øya og prefekturet Hokkaidō og er senter i Oshima subprefektur.
Hakodate ble grunnlagt i 1454. Den fikk bystatus 1. august 1922. Byen unnslapp de fleste ødeleggelsene under andre verdenskrig, men var mål for to allierte bomberaid, 14. og 15. juli 1945. Rundt 400 hus ble ødelagt og 400 passasjerer omkom da fergen Aomori-Hakodate ble angrepet.
1. desember 2004 ble Hakodate slått sammen med fire omkringliggende kommuner, og byen ble med dette nesten doblet i størrelse.
Hakodate ligger midt på Kamedahalvøya. Ytterst på halvøya ligger Hakodatefjellet, med en berømt utsikt mot byen, spesielt nattestid. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(en) Hakodate, Hokkaido – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 函館市 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Guðný Halldórsdóttir

Guðný Halldórsdóttir (født 23. januar 1954) er en islandsk filmskaper.


== Biografi ==


=== Tidlig karriere ===
Guðný arbeidet i starten av sin karriere som manusforfatter og produsent. Hun studerte ved London International Film School i perioden 1981–1983 og hadde klart sitt første manus, Skilaboð til Söndru, som ble filmatisert like etter. Hun produserte Ágúst Guðmundssons Gullsandur i 1984, før hun gikk i gang med å skrive og produsere Þórhildur Þorleifsdóttirs komedie Stella í orlofi. Sammen med ektemann og produsent, Halldór Þorgeirsson, driver Guðný produksjonsselskapet Umbi Film. Her produseres i hovedsak alle hennes filmprosjekter.


=== Humor eller alvor ===
Sammen med den islandske filmskaperen Þráinn Bertelsson, blir Guðný ofte ansett som en av filmkomediens viktigste bidragsytere på 80-tallet. Ikke minst refereres det til den populære nyttårsrevyen Áramótaskaup når det gjelder Guðnýs humoristiske kvaliteter. Programmet som består av satiriske sketsjer rundt årets hendelser, politikere og alt som måtte være aktuelt, fikk hun regissere to ganger. Allikevel skal hun ha påpekt at det er de alvorlige filmene hun er ute etter å lage – "”filmer som beskriver mennesker”". Filmer av enklere underholdningspreg er ofte nødvendig for finansiering av mer ambisiøse prosjekter, ettersom studier viser at komediene ofte får høyere besøkstall på kino, enn kunstnerisk motiverte filmer.


=== Far og datter ===
Guðný Halldórsdóttir er datter av forfatteren Halldór Laxness. Da hun var ansatt i islandsk TV, inngikk hun et samarbeid med sin kollega, Hrafn Gunnlaugsson, og adapterte en av farens fortellinger om til kortfilmen Lilja. Hun har senere laget film av hans verker Kristnihald undir Jökli og Ungfrúin góða og húsið. Begge filmene har vunnet priser, både i hjemlandet og internasjonalt. Laxness døde i 1998, men Guðný skal ha uttalt at å jobbe med sin fars litteratur og å kunne diskutere verkene i selve prosessen, var som å ha en bruksanvisning til å lage film. Hun skal også  ha uttalt at mye av hennes interesse for å jobbe med farens verker, lå i tekstenes feministiske tilstedeværelse, hvor kvinnen og hennes agenda ofte er i sentrum.


== Utvalgt filmografi ==


=== Regi ===
2007 – Veðramót
2002 – Stella í framboði
1999 – Ungfrúin góða og húsið
1994 – Áramótaskaup 1994
1993 – Áramótaskaup 1993
1992 – Mannskoret Hekla (Karlakórinn Hekla)
1989 – Kristnihald undir Jökli
1984 – Rás 84: frjáls og óháð


=== Manuskript ===
2007 – Veðramót
2002 – Stella í framboði
1994 – Áramótaskaup 1994
1992 – Mannskoret Hekla (Karlakórinn Hekla)
1992 – Ævintýri á Norðurslóðum
1986 – Stella í orlofi
1984 – Rás 84: frjáls og óháð
1983 – Skilaboð til Söndru


== Eksterne lenker ==
(en) Guðný Halldórsdóttir på Internet Movie Database 
(sv) Guðný Halldórsdóttir i Svensk Filmdatabas 
(da) Guðný Halldórsdóttir på Filmdatabasen 
(en) Guðný Halldórsdóttir på AllMovie 
(en) Guðný Halldórsdóttir hos The Movie Database
EnterCard

Entercard Group AB er et finansselskap som utsteder kredittkort og forbrukslån. Entercard utsteder kredittkort på vegne av partnere, i tillegg til sitt eget kredittkort re:member. Totalt håndterer Entercard 1,7 millioner kredittkort i det skandinaviske markedet. 


== Eiere ==
Entercard Norge er eid av Swedbank (60%) og Barclays (40%).
Swedbank er en bankgruppe i Sverige med 16 000 ansatte som betjener 8,8 millioner privatkunder og 441 000 bedriftskunder. Swedbank sin historie strekker seg tilbake til 1820, da den første sparebanken ble startet i Sverige. Utover hjemmemarkedet er gruppen representert i Norge, Danmark, Finland, Luxembourg, Russland, USA, Japan og Kina. Administrerende direktør og konsernsjef for Swedbank er Jens Henriksson.
Barclays Bank har hatt virksomhet innen bank og finans i over 300 år og har over 14 millioner privatkunder i Storbritannia. Barclays kredittkortselskap, BarclayCard, opererer i Storbritannia, Tyskland, Frankrike, Spania, Italia, Hellas, Portugal, Irland, USA og Sør-Afrika og er en av de største kredittkortutstederne i Europa.


== Historie ==
Entercard Norge AS ble etablert i 1999. I 2003 solgte de daværende eierne, 
SpareBank 1-gruppen og Terra-Gruppen, til FöreningsSparbanken AB, senere kjent som Swedbank. I 2005 solgte Terragruppen Swedbank 50% av sine aksjer til Barclays og startet med dette et joint venture.


== Kortportefølje ==
Entercard utsteder følgende kredittkort til det norske markedet:

re:member
Coop medlems-& betalingskort
Coop MasterCard
MasterCard Gold
Visa Gold


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Rolf Kåre Karlsen

Rolf Kåre Karlsen (født 26. juni 1911, død 4. august 1982) var en norsk organist, pianist, cembalist, pedagog, dirigent og komponist, mest kjent for sin iver for gammel musikk.
Karlsen studerte orgel med Arild Sandvold fra tolvårsalderen og fram til organisteksamen i 1931. Examen artium avla han i 1930 ved Fagerborg gymnas.
Organist i Høvik kirke, Ris kirke, Trefoldighetskirken i Oslo, senere utnevnt til domkantor i Oslo domkirke hvor han tiltrådte i 1966 og virket fram til 1982.
Han var lærer på Musikkonservatoriet i Oslo og senere amanuensis ved Norges musikkhøgskole fram til 1981. Han fremmet interessen for og kunnskapen om
barokkens kor- og orgelmusikk og middelalderens vokale kirkemusikk, blant annet influert av et seminar ved Schola Cantorum i Basel i Sveits (1951).  Samtidig etablerte han Musica Sacra, et samfunn til kirkemusikalsk fornyelse, sammen med Per Lønning og Egil Hovland (1952). Karlsen var dirigent for NRKs kammerkor. Fra 1937 til 1966 var han knyttet til Oslo Filharmoniske Orkester som fast utøver på piano, celesta, cembalo og orgel. Han var også en mye benyttet orgelkonsulent i såvel Norge som Sverige.
Han er far til komponisten Kjell Mørk Karlsen og fløytisten Harald Karlsen.


== Verk ==
Jeg løfter opp til Gud min sang.  Orgelsuite.
Til Alstahaug (1947).  Til Petter Dass-jubileet


== Utmerkelser ==
Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1963
Oslo bys kunstnerpris 1980
Den 4. Lindemanprisen 1981, kroner 20 000
St. Hallvard-medaljen 1982


== Referanser ==
Helge Fæhn

Helge Fæhn (født 13. desember 1918 i Skien, død 21. oktober 2008 i Sandvika) var en norsk professor og doktor i teologi. 


== Biografi ==
Fæhn ble cand.theol. fra Universitetet i Oslo i 1945. Han fortsatte som stipendiat ved Det teologiske fakultet og tok sin doktorgrad i 1957. I en periode var han prest i Nes i Akershus, men ble så professor i norsk kirkehistorie fra 1974 til 1986 og var deretter seniorforsker til han gikk av med pensjon. Han var medlem av Det Norske Videnskapsakademi og Societas Liturgica. I 1989 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for sin faglige innsats. 


== Faglige interesser ==
Liturgihistorie var Fæhns sterke interesse og han ble en av Nordens fremste forskere på dette feltet. Han ga ut en rekke publikasjoner om emnet, de spenner fra middelalderen til vår tid, men han var særlig opptatt av tiden etter reformasjonen. Han var også engasjert i reformarbeidet av Den norske kirkes gudstjenesteliv og var medlem av Liturgikommisjonen fra 1965, fra 1980 til 1984 var han også leder for kommisjonen, som sluttførte arbeidet i hans tid som leder. Deretter ble han Kirkedepartementets rådgiver for utgivelsen av de nye liturgiske bøkene. Han var også departementets liturgiske konsulent for kirkebygg og kirkeutsmykking. 


== Bibliografi ==
(no) Publikasjoner av Helge Fæhn i BIBSYS
Gudstjenestelivet i Den norske kirke 1994 ISBN 82-00-03966-8
Messe med mening 1998 ISBN 82-531-4389-3


== Referanser ==


== Kilder ==
Nekrolog av Andreas Aarflot i Aftenposten Kultur 29. oktober 2008 side 14.
Nekrolog av Trygve Wyller, Aud V. Tønnessen og Geir Hellemo i Aftenposten Kultur 28. oktober 2008 side 15
Rolf Bækkelund

Rolf Bækkelund (født 30. mai 1925 i Oslo) er en norsk dirigent og fiolinist, bror av pianisten Kjell Bækkelund.Han var klassekamerat med skulptøren Knut Steen.
Med sin bror turnerte han som meget ung, og opptrådte solo på Theatercafeen såvel som i duett på Olympen (restaurant) og Nationaltheatret, blant annet for Kong Haakon og hans kone. 
Han studerte i hjembyen under Alf Haug, Øivin Fjeldstad og  Ernst Glaser hvorpå han reiste til Praha (1948) og Det statlige
musikkonservatorium og Akademiet for musikkunst der nede,
og også stiftet familie.  Han returnerte
som leder for musikketaten i Molde og leder av det prisbelønte Molde Janitsjar (1957–61) dernest i Gjøvik (1962–) der han revitaliserte Gjøvik byorkester, frembrakte
en musikkskole (1972), lokal kammermusikk-forening og kommunal kvartett, en sinfonietta (1990). 
Nasjonalt sett var han lærer i orkesterledelse ved Østlandets musikkonservatorium og Norges musikkhøgskole og mye brukt
som hoveddirigent i Norden, Tyskland og Tsjekkoslovakia.


== Premier ==
Gjøvik bys kulturpris 1979
den 5. Lindemanprisen 1982
Caspar-prisen 1986, delt ut av Gjøvik salgs- og reklameforening.
Norsk Musikerforbunds hedersmedalje
Rotary Internationals Paul Harris Fellow utmerkelse
Kongens fortjenstmedalje i gull 1994


== Referanser ==