jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Joakim Kjørsvik

Joakim Kjørsvik (født 9. mai 1978 i Oslo) er en norsk forfatter. Han bor og virker i Oslo. 
Han debuterte med novellesamlingen Åpenbart ingen nabo i 2007 på Damm forlag, til strålende kritikker. 
I 2012 kom antologien Gruppe 12, hvor Kjørsvik hadde novellen «Dom Perignon». I 2013 kom romanen I fjor var en lang natt som ble utgitt på Kolon forlag, en mørk roman om underverden og undergang i Oslo. En røverhistorie med mørk humor. I 2017 ga han ut boka Folk jeg husker, en samling korte fortellinger. Han var medforfatter av boken Alt fra hulken i 2018.  
I 2019 kom hans første diktsamling Min døde hund. En samling dikt om hans hund han kjøpte på et marked i Casablanca, men som døde noen år etter hjemme i Oslo. Den fikk meget god mottakelse.   


== Bibliografi ==
Åpenbart ingen nabo, noveller, Damm (2007)
I fjor var en lang natt, roman, Kolon (2013)
Folk jeg husker, noveller, Kolon (2017)
Min døde hund, dikt, Kolon (2019)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Joakim Kjørsvik i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
Slående debut fra Joakim Kjørsvik hos Dagbladet
Joakim Kjørsvik: Åpenbart ingen nabo hos Fredriksstad Blad
Joakim Kjørsvik Arkivert 30. august 2013 hos Wayback Machine. hos Cappelen Damm
https://morgenbladet.no/boker/2017/12/mennesket-og-minnene
https://www.kvardagsbiblioteket.no/2018/01/23/anmeldelse-husker-joakim-kjorsvik/
https://subjekt.no/2020/02/11/min-dode-hund-passer-for-deg-som-egentlig-ikke-liker-dikt/
https://www.goodreads.com/book/show/48986281-min-d-de-hund
https://bok365.no/artikkel/sorgbok-om-en-hund-fra-casablanca/
August Kiuru

August Kiuru (født 12. juli 1922 i Sakkola, død 24. februar 2009) var en finsk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Kiuru vant en olympisk sølvmedalje i langrenn under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det finske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 10 km bak Sverige. De andre på laget var Sauli Rytky, Teuvo Laukkanen og Lauri Silvennoinen.
Åtte år senere, under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo vant han en ny sølvmedalje også denne gangen i stafett. Finland ble nummer to bak Sovjetunionen, de andre på det finske laget var Jorma Kortelainen, Arvo Viitanen og Veikko Hakulinen.
Kiuru ble verdensmester i langrenn 1954 i Falun på 4 x 10 km stafett.


== OL-medaljer ==
1948  St. Moritz -  Sølv i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Finland
1956  Cortina -  Sølv i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn  Finland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) August Kiuru – Olympedia 
(en) August Kiuru – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) August Kiuru – FIS (langrenn)
Mans viseguvernør

Mans viseguvernør (mansk Fo-chiannoort) er representanten for herren av Mann, som er den britiske monarken (per 14. april 2022 Elizabeth II). Han har myndighet til å gi kongelig samtykke og er tiltalt som His Excellency – Deres eksellense. I nyere tid har guvernøren enten vært en pensjonert diplomat eller en høyere militæroffiser. Ingen person født på Man har noen gang vært utpekt til viseguvernør av Man, men manskfødte første deemstere (ex officio stedfortredende guvernører) har hatt rollen da det har vært interregnum mellom guvernører og da viseguvernøren har oppholdt seg i utlandet.
Viseguvernørens offisielle bolig er Government House i Governor's Road, som ligger i Onchan, ikke langt fra hovedstaden Douglas.
Tidligere hadde viseguvernøren all juridisk, skattemessig og utøvende makt. Imidlertid mistet han sin rolle som overhode for domstolene i 1921, som leder av regjeringen i 1961, som president for det lovgivende råd i 1980 og til slutt som president for Tynwald i 1990. I dag er rollen til viseguvernøren i all hovedsak seremoniell, skjønt visse fullmakter under Mans lovgivning tilfaller fortsatt guvernøren eller guvernørens råd (rådgivning og med godkjennelse av ministerrådet).


== Forslag om å endre tittelen ==
I oktober 2005 søkte Tynwald om å endre tittelen av viseguvernør (Lieutenant Governor) til kronens kommissær (Crown Commissioner). Søknaden ble sendt til Justisministeriet (Storbritannia) for godkjenning av Herren av Mann (Elisabeth II). Imidlertid etter mye offentlig misnøye forkastet Tynwald i april 2006 sitt eget forslag og trakk forespørselen tilbake. Tittelen som viseguvernøren vil derfor bestå.


== Liste over viseguvernører ==
Henry Hope (1773–1775)
Richard Dawson (1775–1790)
Alexander Shaw (1790–1804)
Henry Murray (1804–1805)
Cornelius Smelt (1805–1832)
Generalmajor John Ready (1832–1845)
Charles Hope (1845–1860)
Mark Hildesley Quayle (1860) fungerende
Francis Pigott Stainsby Conant (1860–1863)
Mark Hildesley Quayle (1863) fungerende
Henry Brougham Loch (1863–1882)
Spencer Walpole (1882–1893)
Joseph West Ridgeway (1893–1895)
John Henniker-Major (1895–1902)
Clerk of the Rolls James Gell (1902) fungerende
George Fitzroy Henry Somerset (1902–1918)
William Fry (1918–1925)
Claude Hill (1925–1932)
Montagu Sherard Dawes Butler (1932–1937)
Viseadmiral William Leveson-Gower (1937–1945)
Generalmajor i flyvåpenet, Geoffrey Rhodes Bromet (1945–1952)
Ambrose Dundas Flux Dundas (1952–1959)
Ronald Herbert Garvey (1959–1966)
Peter Hyla Gawne Stallard (1966–1974)
John Warburton Paul (1974–1980)
Kontreadmiral Nigel Cecil (1980–1985)
Generalmajor Laurence New (1985–1990)
Flymarskalk Laurence Jones (1990–1995)
Timothy Daunt (1995–2000)
Flymarskalk Ian David Macfadyen (2000–2005)
Deemster Michael Kerruish (2005) fungerende
Viseadmiral Paul Haddacks (2005–2011)
Adam Wood (2011–2016)
Richard Gozney (2016–2021)
Generalløytnant John Lorimer (2021–)


== Se også ==
Guvernører av Man
Konge av Mann
Herre av Mann


== Eksterne lenker ==
«The Office of the Lieutenant Governor». The Official Isle of Man Government Website. Besøkt 5. april 2022.
Frank Kvinge

Frank Kvinge (født 1968) er en norsk gitarist, kjent fra flere utgivelser.
Etter oppveksten i Sandnes studerte han ved Guitar Institute of Technology i Los Angeles 1987.
I tiden 1989-2001 var han en del av Chicagos blues- og jazzmiljø, tidvis med eget band. Siden 2002 har han bodd i Norge og i Drøbak utenfor Oslo. I 2012 startet han opp en akustisk minifestival kalt Gitarer ved fjorden som holdes på sommerhalvåret. Han har tidligere jobbet med den nylig avdøde Jan Erik Kongshaug.


== Utgivelser ==
Brasilian style (2001)
Gaucho Batuta (Batuta Records) (2012)
Small stories (Ponca Jazz Records, 2006).  Med Erlend Skomsvoll piano, Kenneth Ekornes trommer, Jan Erik Kongshaug bass og Sven Nyhus fiolin
Grieg, solo guitar (Ponca, 2007)
Sologuitar – Arctic skyway (Losen Records 103-2, 2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Kvinge på Discogs 
(en) Frank Kvinge på MusicBrainz 
(en) Frank Kvinge på AllMusic
Emilie Voe Nereng

Emilie Voe Nereng (født Emilie Marie Nereng 3. november 1995) er en norsk mat-influenser og tidligere blogger fra Hønefoss. Etter at hun begynte å blogge i mars 2009, ble hennes blogg Norges mest leste i 2009/2010, med 3,5 millioner treff i oktober 2009.Nereng tok en bachelorgrad i ernæring ved Høyskolen Kristiania våren 2019.


== Biografi ==
Nereng har jobbet som modell, og har hatt oppdrag for ungdomsbladet Topp og jentebladet Julia, samt OnePiece. Nereng foreleste i januar 2010 om sosiale medier på Høgskolen i Lillehammer. Hun var med sine 14 år tidenes yngste foreleser på høyskolen i Lillehammer. I juni 2010 sang hun foran 80 000 tilskuere under VG-lista-showet på Rådhusplassen. Den 2. januar 2011 kunngjorde hun at hun la ned bloggen sin fordi hun var utslitt. I april 2011 startet hun imidlertid å skrive blogginnlegg på en ny plattform.I oktober 2011 var hun æresgjest og stod for den formelle åpningen av Telenors nye mobilnett i Norge – som vikar for daværende kommunalminister Liv Signe Navarsete.Hun sluttet som blogger i april 2017. Senere etablerte hun seg som mat-influenser, med fast spalte i motebladet Elle. Hun startet også sin egen podkast om kosthold og ernæring.Hun ble kåret til «Folkets favoritt» i Vixen Blog Awards 2012, og til «Årets mat-influenser» i samme kåring i 2021.


== TV ==
Nereng medvirket i den første sesongen av reality-serien Bloggerne, og var også med i sesong 6 av 71° nord – Norges tøffeste kjendis TV Norge, og sesong 15 av Skal vi danse på TV 2.Hun kom til finalen og tok en andreplass i sesong 3 av TV 2s realitykonkurranse Kompani Lauritzen, som ble spilt inn høsten 2021 og hadde premiere våren 2022.


== Utgivelser ==
2020 Sunt og digg (koke- og livsstilsbok) Frisk forlag ISBN 9788293428923


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Emilie Nereng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Emilie Voe Nereng på Internet Movie Database 
(no) Emilie Voe Nereng på Instagram 
(no) Emilie Voe Nereng på YouTube
The Solent

The Solent er sundet mellom øyene Isle of Wight og Storbritannia. Det er en viktig farled for skipstrafikk til og fra Southampton og Portsmouth. Området er også viktig for rekreasjon og sjøsport; verdens eldste regatta, Cowes Week, arrangeres i farvannet. Området har et komplekst tidevansmønster.


== Eksterne lenker ==
Solentpedia – nettsted om Solent (engelsk)
Bergens Stiftstidende

Bergens Stiftstidende var en norsk avis som ble utgitt i Bergen.
Bergens Stiftstidende utkom første gang i 1840, men gikk inn allerede i  1855. Redaktører var Hans Holmboe og presten Peter Albert Sagen, fra 1848 August Theodor Brömel.


== Referanser ==
Wojciech Żywny

Wojciech Żywny (1756–1842) var en böhmisk pianist, fiolinist, lærer og komponist.
Żywny underviste Frédéric Chopin i årene 1816 til 1822, og var hans første klaverlærer.
Żywny skrev klaverstykker og noen orkesterverk. Ingen av dem ble publisert.


== Referanser ==
Rune Tønnessen

Rune Dennis Tønnessen (født 6. oktober 1967 i Oslo) er en norsk populærmusiker.
Tønnessen startet sin karriere som  i bandet Citizen Kane i 1982-1984. 
Deretter startet han studiotrioen Fab 1986-1988 sammen med Stig Hammer og Truls Einar Kalkvik-d'Orleans.
Han begynte som vokalist og låtskriver i bandet Slim Cricket 1995-99.
I 2000 bestemte han seg for å satse på en solokarriere. Det resulterte i singelen «Waiting For The Train», som ble sluppet på radio 2001 under et plateselskap i Drammen.Sommeren 2004 ble radiosingelen «Regnet Bare Pøser Ned» sluppet under artistnavnet Dennis og ble en hit på NRK MP3 som b-listet låten og satt den på rotasjon.
Desember samme år vant han Ti i skuddet, etter å ha vært på lista i 12 uker. Låten ble også en hit flere steder i Europa.I 2004 begynte han planleggingen og innspillingen av debutalbumet. I 2008 slapp han sin første video, «Alene», og ble listet på NRK Jukeboks i over et år og var en av de mest spilte i programmet.I januar 2009 listet NRK P1 hans første singel «Vil Du Vite», som ble mye spilt på kanalen og på diverse lokale radiostasjoner rundt om i Norge. Videoen til singelen havnet på NRK Jukeboks.
I mars 2009 utga han sitt første album, Daggry, med pop på norsk. Albumet var innspilt i x-fade studio sammen med produsent Rune Gutuen og utgitt på eget plateselskap Zilk Records. Tønnessen ble med Fish (tidligere frontfigur i Marillion) på turné i Norge 11, 12 og 15. mars 2011 som fast oppvarming. I Trondheim og Bergen hadde han med seg Lars Petter Sauge (gitar) og Kristin Kjus (kor). I Oslo fikk han i tillegg med seg Truls Kalkvik d`Orleans på gitar.
2012 slapp han singelen «Ingen vei tilbake» fra sitt kommenede album «Rimelig Håpløst» som blant annet ble listet på NRK P1 og markedsført i Danmark.
2013 gav han ut ny singel «På flukt», som er en cover av Finn Kalvik. 2016 slipper han det nye  albumet «Mellom Himmel og Hav» og singlene «Alt Eller Ingenting» og «Månelys». Julesingelen «I’ll Be There for Christmas» dukker opp i 2018 som første låt på engelsk, etterfulgt av «Million Voices» og «Soft Blows The Wind» 2019/2020.
Etter 2 år med pandemi, slapp han 13 mai 2022 en nyinnspilling av den norske hitlåten "Vil Du Vite", denne gangen på engelsk og under navnet "Little Angel".


== Diskografi ==
2001 «Waiting For The train» (kun radiosingel)
2003 «Regnet Bare Pøser Ned» (singel)
2009 «Vil Du Vite» (singel)
2009 Daggry (album)
2010 «Der Et Sted» (singel)
2012 «Ingen vei tilbake» (singel)
2013 «På flukt» (singel)
2016 «Alt Eller Ingenting» (singel)
2016 «Månelys» (singel)
2016 «Mellom Himmel Og Hav» (album)
2018 «I`ll Be There For Christmas» (julesingel)
2019 «Million Voices» (singel)
2020 «Soft Blows The Wind» (singel)
2022 "Little Angel" (singel)
Adalbert Gyrowetz

Adalbert Gyrowetz (1763–1850) var en böhmisk komponist.


== Liv og virke ==
Gyrowetz fikk tidlig sang- og fiolinundervisning, og under gymnastiden undervisning i orgel- og generalbass-spill. Etter endte studier i Praha gikk han i tjeneste hos grev Johann Franz Fünfkirchen og besøkte en rekke av tidens europeiske musikksetra.
I London traff han i 1791/92 Joseph Haydn, og ble påvirket av stilen og harmonikken i den kammermusikken og de symfoniene Haydn skrev der. I 1793 reiste Gyrowetz til Wien. Fra 1804 til 1831 var han kapellmester ved byens hoffteater.  
Gyrowetz komponerte en mengde verk: operaer, syngespill, og over 60 symfonier, strykekvartetter og klaversonater. Giuseppe Verdi gjenbrukte med ubetydelige endringer Felice Romanis libretto til Gyrowetz' opera Il finto Stanislao (1818) i den tidlige opera buffaen Un giorno di regno (1840).
Åtte år gammel debuterte Frédéric Chopin med en av Gyrowetz' klaverkonserter. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Constantin von Wurzbach: «Gyrowetz, Adalbert.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 6. Del. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1860, s. 62–67 (Innscanning).
Constantin von Wurzbach: «Jirovec, Vojtěch.» I Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. 10. Del. Kaiserlich-königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1863, s. 186 (Innscanning).
(de) Carl Ferdinand Pohl: «Gyrowetz, Adalbert». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 10, Duncker & Humblot, Leipzig 1879, s. 247–249.
«Gyrowetz Adalbert». I Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Bind 2, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1959, s. 114.
(de) Othmar Wessely: «Gyrowetz, Adalbert.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 7, Duncker & Humblot, Berlin 1966, ISBN 3-428-00188-5, s. 363 f. (digitalisering).


== Litteratur ==
Alfred Einstein (red): Lebensläufe deutscher Musiker von ihnen selbst erzählt. Bind III/ IV: Adalbert Gyrowetz (1763-1850). Leipzig 1915. (selvbiografi)


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Adalbert Gyrowetz i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Operaverk og manuskripter av Adalbert Gyrowetz i DFG-Opernprojekt
(en) Fritt tilgjengelige noter av Adalbert Gyrowetz i International Music Score Library Project
Adalbert Gyrowetz på Klassika.info
Adalbert Gyrowetz på Carus-Verlag Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Dataprofilering

Dataprofilering er aktiviteten å lage et forståelig bilde av innholdet og strukturen til en datakilde.
Med millioner av rader med data kan ikke en kilde beskrives uten en viss form for aggregering av måltall, eller sagt på en annen måte; at man presenterer en profil av datainnholdet og/eller strukturen.


== Motivasjon ==
Motivasjonen for dataprofilering som eget felt innen IT har i hovedsak kommet fra frustrasjonen datavarehusutviklere hadde i forbindelse med uforutsigbar datakvalitet i kilder. Forretningslogikk for lasting av data til datavarehusene ble (og blir) ofte gjort mer med utgangspunkt i antagelser enn fakta om egenskapene til kilden.
For eksempel ved å se på databasemodeller for kilden. Problemet er at slike modeller ofte ikke er oppdatert, eller at tilstrekkelig referanseintegritet ikke er implementert. 
Ved å bruke profilering av kilden kan man på forhånd få kunnskap om kilden basert på undersøkelse av reelt datainnhold. 


== Forskjellige måter å profilere på ==


=== Datainnhold ===
Innholdsmessig kan dette kan aggregeres i form av frekvenslister over forekomster av forskjellige verdier. 
I noen tilfeller er dette hensiktsmessig, for eksempel hvis man skal liste forskjellige verdier for produktnavn:


=== Datatyper, formater og mønstre ===
Tekstfelter kan ofte inneholde mange forskjellige datatyper eller formater. For eksempel datoer, emailadresser, web-adresser, etc.. Profilering kan avdekke hvilken type format, mønster, datatype eller kjente informasjonstyper (web, mail, navn, osv.) det er snakk om.


=== Semantikk ===
Profilering som avdekker mønstre basert på frekvensanalyser av ordsammensetninger. Dette kalles semantisk profilering og er et nyere tilskudd til profileringsfeltet.


=== Struktur ===
Å beskrive struktur er vanskelig uten å ha en modell som et fast holdepunkt. Det vanligste er å påvise i hvilken grad en kilde innordner seg eller avviker fra normalformene 1-3 for relasjonsdatabaser.
Ved å bruke en normalisert datamodell med full referanseintegritet, kan man oppnå en meget stor grad av forutsigbarhet ved uttrekk av data. Bill Inmon, som er anerkjent som opphavsmannen til datavarehus, har som krav at datavarehusets grunndata skal lagres på 3 normalform, slik at de lettere kan trekkes opp i rapporteringskuber og lignende forretningsinnsikts-strukturer.
Dataprofilering kan avdekke underliggende strukturer i en eksisterende database basert på innhold.
Chaeteessidae

Chaeteessidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen knelere. Gruppen omfatter bare én slekt, Chaeteessa, fra Sør-Amerika. De er trolig en gruppe som skilte seg fra de andre knelerne ganske tidlig i denne ordenens evolusjon.


== Utseende ==
Små knelere, begge kjønn har fullt utviklede vinger. Pronotum er kort og omtrent kvadratisk. Frambeina er mindre ekstremt utvikled for å fange bytte enn hos de fleste andre knelere. Forlåret og -leggen har børster på undersiden som er tykkere med roten, men mangler pigger. Forleggen har ikke noen krum pigg i spissen, og det første fotleddet er festet ytterst på leggen. Hos andre knelere finnes en mer eller mindre krum spisspigg, og foten er festet et stykke innenfor spissen. Bakvingene er forholdsvis smale, og det er to lengdeårer i den sammenfoldete, bakre delen (hos andre knelere bare én slik åre). Haletrådene (cerci) er forholdsvis lange og fire-leddete.


== Liv og utvikling ==


== Utbredelse ==
Slekten Chaeteessa er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika.


== Fossile arter ==
Arten Lithophotina floccosa, beskrevet fra et fossil fra oligocen-tiden, Colorado, blir regnet til denne familien. Men det er sannsynlig at familien er vesentlig eldre enn dette.


== Systematisk inndeling ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Dicondylia
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Dictyoptera
Ordenene Knelere, Mantodea
Familien Chaeteessidae Handlirsch, 1920
Slekten Chaeteessa Burmeister, 1838
Chaeteessa caudata Saussure, 1871
Chaeteessa filata Burmeister, 1838
Chaeteessa nana Jantsch, 1995
Chaeteessa valida (Perty, 1833)
Slekten Lithophotina Cockerell, 1908 (utdødd, fra oligocen)
Lithophotina floccosa Cockerell, 1908


== Eksterne lenker ==
(en) Chaeteessidae i Encyclopedia of Life 
(en) Chaeteessidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chaeteessidae hos Fossilworks 
(en) Chaeteessidae hos NCBI 
(en) Kategori:Chaeteessidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chaeteessidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life: Chaeteessidae
Norsk Entomologisk forening
Ferdinand Ries

Ferdinand Ries (1784–1838) var en tysk komponist og pianist.


== Biografi ==
Ferdinand Ries var fiolinisten Franz Anton Ries' eldste sønn. Den første musikkundervisningen fikk han av sin far. Han avsluttet utdanningen i München og Wien. Fra 1803 til 1805 var han elev av Ludwig van Beethoven, som selv hadde fått undervisning av Ferdinands far mens Beethoven bodde i Bonn.
Etter lange reiser og opphold Paris, Koblenz, Praha, Dresden, Leipzig, Hamburg, København, Stockholm og St. Petersburg kom Ries til London i 1813, og ble der møtt med så stor anerkjennelse at han ble til 1823. I London ble han en av direktørene i London Philharmonic Society som i 1822 bestilte en symfoni av Beethoven. Resultatet ble Beethovens kjente 9. symfoni.
Etter å ha opparbeidet seg en anseelig formue, trakk han seg etter oppholdet i England tilbake til Bad Godesberg ved Bonn og gjorde flere reiser til England og Italia. I 1834 følte han behov for en fast stilling og ble musikkdirektør for Aachen symfoniorkester. Ytre omstendigheter ført til at han måtte si fra seg denne stillingen allerede etter to år. Han slo seg deretter ned i Frankfurt am Main hvor han ledet stedets Cäcilienvereins. Her ble han til sin død 13. januar 1838.
Ries' viktigste musikkhistoriske betydning er hans rolle som øyevitne til Beethovens liv. Sammen med Franz Gerhard Wegeler ga han i 1838 ut boken Biographische Notizen über Ludwig van Beethoven, som er en svært viktig kilde i studiet av Beethoven som menneske og kunstner.


== Verk ==
Ferdinand Ries skrev tallrike komposisjoner for klaver, dessuten også kammermusikk, 8 symfonier, instrumentalkonserter, operaer (i Beethovens stil), såvel som geistlig og verdslig vokalmusikk. Hans kammermusikalske bidrag for strykere har så langt ikke blitt tilstrekkelig verdsatt.
De 8 symfoniene:

Nr. 1 i D-dur op. 23
Nr. 2 i c-moll op. 80
Nr. 3 i Ess-dur op. 90, uroppført i London 1814
Nr. 4 i F-dur op. 110, skrevet 1818
Nr. 5 i d-moll op. 112
Nr. 6 i D-dur op. 146, skrevet 1822
Nr. 7 i a-moll op. 181, skrevet 1835
(Nr. 8) i Ess-dur WoO 30, skrevet 1822


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Robert Eitner: «Ries, Franz». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 28, Duncker & Humblot, Leipzig 1889, s. 569–573. (Omtales under oppslaget om faren)


== Litteratur ==
Hill, Cecil, Ferdinand Ries: A Thematic Catalogue. Armidale, NSW: University of New England. 1977. ISBN 0-85834-156-5.
Hill, Cecil, «Ferdinand Ries» i The Symphony: Ferdinand Ries London: Garland Publishing (1982)
Ries, Ferdinand. Beethoven Remembered: The Biographical Notes of Franz Wegeler and Ferdinand Ries,  Arlington, VA: Great Ocean Publishers. 1987. ISBN 0-915556-15-4. Oversetting fra tysk av Franz Gerhard Wegeler og Ferdinand Ries: Biographische Notizen über Ludwig van Beethoven. Koblenz, Bädeker, 1838. 164 s.
Zanden, Jos van der. 'Ferdinand Ries in Vienna. New Perspectives on the Notizen', i: The Beethoven Journal, 2004.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Ferdinand Ries i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Ferdinand Ries i International Music Score Library Project
Allgemeine musikalische Zeitung

Allgemeine musikalische Zeitung (forkortet AmZ) var ved siden av Neue Zeitschrift für Musik det mest innflytelsesrike tyske musikkfagblad på 1800-tallet. AMZ ble grunnlagt 1798 av Friedrich Rochlitz og musikkforleggeren Gottfried Christoph Härtel i Breitkopf & Härtel, som utga tidsskriftet til 1865. AMZ ble lagt ned i 1882.
Karrierene til Haydn og Beethoven ble tett fulgt av tidsskriftet, og begge hadde gratisabonnement. I tillegg bidro AMZ til at Mozart etter sin tidlige død ble regnet som den tredje store wienerklassiker.


== Litteratur ==
Martha Bruckner-Bigenwald, Die Anfänge der Leipziger Allgemeinen Musikalischen Zeitung. Diss., Freiburg im Breisgau 1934, trykt i Hilversum 1965
Klaus Martin Kopitz, Beethoven und seine Rezensenten. Ein Blick hinter die Kulissen der Allgemeinen musikalischen Zeitung. I: Beethoven und der Leipziger Musikverlag Breitkopf & Härtel – „ich gebe Ihrer Handlung den Vorzug vor allen andern“. Red. Nicole Kämpken og Michael Ladenburger, Bonn: Beethoven-Haus, 2007, s. 149–167.


== Eksterne lenker ==
Statistikcentralen

Statistikcentralen (finsk: Tilastokeskus) er det nasjonale statistikkbyrået i Finland. Statistikkbyrået, som ble opprettet i 1865, er den eneste finske myndighet for statistikk og produserer størstedelen av finsk statistikk. Samtidig er byrået en betydelig internasjonal aktør innen statistikk.Hovedkontoret ligger i Helsingfors, og det er regionskontorer i Åbo, Tammerfors, Seinäjoki og Uleåborg. Til sammen er det mer enn 1 000 ansatte.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted