jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
De Unges Orkesterforbund

De Unges Orkesterforbund (UNOF) (tidligere Norsk Skoleorkesterforbund (NSOF)) er en organisasjon for barne- og ungdomsorkestre i Norge, som ble stiftet den 20. april 1974. Organisasjonen har rundt 5400 medlemmer i rundt 175 lokale orkestre per 2022. Medlemmene er barn og unge i alderen 2–26 år. Medlemsorkestrene varierer i størrelse fra strykekvartetter til fullt symfoniorkester.UNOF eier og driver Norsk Ungdomssymfoniorkester (NUSO).Hennes Majestet Dronning Sonja er UNOFs høye beskytter.Organisasjonen er medlem av Norsk musikkråd, Frivillighet Norge, Kulturalliansen og Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner (LNU).


== Historikk ==
Organisasjonen het opprinnelig Norsk Skoleorkesterforbund (NSOF). Den 18. juni 2006 skiftet den navn til De Unges Orkesterforbund (UNOF).


== Ledelse ==


=== Styreledere ===
Her er en oversikt over tidligere og nåværende styreledere i UNOF:
1974–1979: Olav Kaalhus
1979–1982: Vidar Hjemås
1982–1983: Liv Utler Henriksen
1983–1984: Vidar Hjemås
1984–1990: Ole Bjørnsen
1990–1994: Margareth Bergman
1994–1998: Sigurd Arne Arnesen
1998–2000: Robert Wilford Tjelta
2000–2002: Tone Moan Ingebrigtsen
2002–2008: Lene Haus
2008–2010: Christine Aasland
2010–2016: Carl Ninian Wika
2016–: Birgitte Mikalsen


=== Daglige ledere ===
Terje Winther er daglig leder i UNOF per 2022.


== Orkesterdagen ==
UNOF har innført 20. april som «Orkesterdagen»; datoen er valgt fordi organisasjonen ble stiftet den 20. april 1974. Den første Orkesterdagen ble markert 20. april 2022 i Oslo, med deltagelse av kulturminister Anette Trettebergstuen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
orkester.no Nettside Besøkt 24. mai 2022.
Adolfo Suárez

Adolfo Suárez González, hertug av Suárez (født 25. september 1932 i Cebreros ved Ávila i Spania, død 23. mars 2014 i Madrid) var en spansk politiker. Han representerte partikoalisjonen Unión de Centro Democrático (UDC). Suárez var statsminister fra 1976 til 1981 og spilte en sentral rolle i overgangen til demokrati i Spania.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Adolfo Suárez var sønn av en advokat og kom fra en borgerlig familie. Adelstittel fikk han ikke før i 1981. Han studerte rettsvitenskap ved Universitetet i Salamanca og avla juridisk doktorgrad ved Universidad Complutense i Madrid.


=== Karriere ===
Han gjorde karriere i det spanske statsapparatet og var nært tilknyttet Francisco Francos regime. Fra 1968 til 1969 var han guvernør i Segovia (provins)  og fra 1969 til 1973 generaldirektør i spansk fjernsyn, TVE. Suárez var 1975-1976 generalsekretær i Movimiento Nacional.


=== Utpekt statsminister ===
Suárez bakgrunn medvirket til at han, etter Francos død i 1975, ble valgt til regjeringssjef av kong Juan Carlos i juni 1976. Han ble møtt med skepsis av politikere i sentrum og på venstresiden i spansk politikk, men samtidig bidro hans konservative og nasjonalistiske bakgrunn til å berolige konservative og militære som var mindre innstilt på politiske endringer. Det kom som en overraskelse på mange at Suárez i 1976 lanserte reformpakken som utgjorde det første steg i «La Transición», Spanias overgang til demokrati. Reformloven, som legaliserte alle politiske partier, ble godkjent ved folkeavstemning i desember 1976. Suárez ga deretter amnesti for alle som tidligere var dømt for politiske forbrytelser.
I mai 1977 grunnla Suárez partikoalisjonen Unión de Centro Democrático (UCD), som samlet kristeligdemokrater, sosialdemokrater, liberale og uavhengige, og ble dette sentrum-høyrepartiets første formann. Han ledet UCD til seier i det første frie valget i Spania på 41 år og vant derigjennom statsministerposten med støtte av velgerne.


=== Demokratisk valgt statsminister ===
Som demokratisk valgt statsminister fortsatte Suárez de politiske reformene. Han var sentral i forhandlingene om den nye grunnloven av 1978 og innføring av selvstyre for de spanske regionene. Koalisjonen Suárez ledet vant igjen valget i 1979. To år senere gikk han av som følge av interne stridigheter og han overlot statsministerposten til Leopoldo Calvo-Sotelo. Han grunnla deretter i 1982 partiet Centro Democrático y Social (CDS), uten at han maktet å ledet dette til samme suksesser som UCD.
Suárez forlot i 1991 aktiv politikk.
Suárez ble i 1981 av kong Juan Carlos gjort til hertug av Suárez (Duque de Suárez). Han ble i 1996 tildelt Fyrsten av Asturias' pris for sin innsats for det spanske demokratiet. I 2007 ble han slått til ridder av Ordenen det gylne skinn.


== Referanser ==
Ole Bjørn Sundgot

Ole Bjørn Sundgot (født 21. mars 1972) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han spilte i Molde Fotballklubb i perioden 1991–1999. Fra 2001 til 2004 spilte han i FC Lyn Oslo. Sundgot ble omskolert til høyreback da han kom til Lyn. Senere ble han Lyns toppscorer i serien i bronsesesongen 2002. Han var trener for Hønefoss Ballklubb, som han i 2009 tok fra Adeccoligaen til Tippeligaen. Sundgot fikk sparken i april 2010 etter seks strake tap i Tippeligaen.Han ble kåret til banens beste spiller i finalen i Norway Cup i 1987 da han med Hødd var tapende finalist.I november 1992 var Sundgot på et to ukers treningsopphold hos Premier League-klubben Oldham, som fra før hadde nordmannen Gunnar Halle på laget. Overgangen ble spolert av en skade. Et ødelagt korsbånd i høyre kne måtte opereres i mai 1993. Sundgot brukte to år på å gjenoppbygge toppformen. Like før jul i 1995 satte Sundgot kursen til Oldham igjen for et to måneders opphold på lån. Han returnerte til Molde i midten av januar 1996.
Sundgot ble først tatt ut til samling med A-landslaget i mars 1992. I mai 1995 ble han igjen innkalt til A-landslaget da Gunnar Halle meldte forfall. Landslagstrener Egil Olsen beskrev ham da som uryddig i positiv forstand, fandenivoldsk, veldig arbeidssom, med stor kapasitet, mye fysikk og vilje. Olsen mente han ikke imponerer med slepne finter, men tar det igjen med hard jobbing og bra fart. Innbyttet i 3-2 hjemmeseieren over Ghana i treningskamp 25. mai 1995 ble hans eneste opptreden på A-landslaget.
Han er bror av Arild Sundgot, og sønn av Otto Sundgot.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ole Bjørn Sundgot – Transfermarkt 
(en) Ole Bjørn Sundgot – Transfermarkt (manager) 
(en) Ole Bjørn Sundgot – national-football-teams.com 
(en) Ole Bjørn Sundgot – Soccerbase.com 
(en) Ole Bjørn Sundgot – EU-Football.info 
(no) Ole Bjørn Sundgot – Norges Fotballforbund 
(en) Ole Bjørn Sundgot – FBref
Islamsk jihad

For den egyptiske gruppen med samme navn, se Egyptisk islamsk jihadIslamsk jihad (på norsk ofte omtalt som Islamsk hellig krig, arabisk: حركة الجهاد الإسلامي في فلسطين, Harakat al-Jihād al-Islāmi fi Filastīn) er navnet på en radikal militant palestinsk gruppe som ble dannet i 1980. Gruppens hovedmål er å kjempe mot den israelske okkupasjonen av de palestinske områdene. Den er i stor grad religiøst motivert og anser både Israel og sekulære arabiske regimer som en manifestasjon av vestlig imperialisme i den islamske verden. Gruppen har gjennomført flere dødelige angrep i Israel, og mot jødiske nybyggere og israelske soldater i de okkuperte områdene. Gruppens væpnede ving heter al-Quds-brigadene.Islamsk jihad har blitt definert som en terrororganisasjon av flere land, deriblant USA, EU, Storbritannia, Japan, Canada, Australia og Israel.
Organisasjonen skal siden 1995 ha vært ledet av Ramadan Shallah. Han er bosatt i Syria og var også en av grunnleggerne av organisasjonen. Shallah har vært ettersøkt av FBI i flere år.


== Bakgrunn ==
Islamsk jihad er en liten gruppe og ble dannet av tre palestinske studenter i Egypt i 1980 (Fathi Shikaki, Abdul Aziz Odeh og Bashir Moussa). Årsaken til at de dannet gruppen var skuffelse over Det muslimske brorskapet, som de mente var blitt for lunkne, spesielt i Palestina-spørsmålet. De var også inspirert av den iranske revolusjonen. Gruppen hadde opprinnelig sin base i Egypt, men ble kastet ut i 1981 etter drapet på president Anwar Sadat. De reetablerte seg etter det i Palestina og Libanon. I august 1987 drepte de en israelsk militærkaptein i Gaza, en hendelse som er ansett å ha vært gruppens første vellykkede aksjon. De markerte seg på 1990-tallet som sterke motstandere av Oslo-avtalen og boikottet det palestinske presidentvalget i 1996.Gruppen var særlig aktiv under den andre intifada og utførte en rekke selvmordsaksjoner i Israel.  De har også vært i voldelige konfrontasjoner med palestinsk politi. Islamsk Jihad og Hamas var de første gruppene som begynte med selvmordsbombing mot Israel. De har i hovedsak gjennomført sine angrep i Palestina og Israel, men de har også utført noen angrep i Jordan og Libanon. De har sitt hovedkvarter i Damaskus, Syria.Islamsk Jihad regnes som mer radikal enn Hamas.


== Ledere ==
Ledere og fremtredende personer i organisasjonen

Fathi Shikaki (?-1995) (en av grunnleggerne)
Ramadan Abdullah al-Shallah (1995-?)
Mohammad al-Hindi (2003-?)
Bashir ad-Dabbash (?-2004) (drept i et israelsk angrep i 2004).
Abdullah Shami (sentral person på 2000-tallet)
Hani Abed (?-2004) (drept av israelske styrker)
Iyad Sawalha (?-2002) (en lokal leder, drept av israelske styrker i 2002)
Ala a-din Abu Rop (?-2009) (en lokal leder på 21 år som ble drept av israelerne i 2008)
Majed al-Harazeen (kommandant som ble drept i et israelsk angrep i 2007, sammen med seks andre medlemmer)
Shadi Mohanna (lokal leder på Gaza som ble drept i en israelsk aksjon i 2005)


== Referanser ==
Kemerovo

Kemerovo (russisk: Ке́мерово) er en by i Russland og hovedstad i Kemerovo oblast. Under folketellingen i 2002 hadde byen 484 754 innbyggere.


== Geografi og næringsliv ==
Kemrovo ligger i Kuzbas-distriktet i Sibir, et av verdens største kullfelt, på stedet der elvene Iskitim og Tom møtes. Økonomien er i hovedsak basert på kullgruver og annen industri.


== Historie ==
En rekke landsbyer lå før der Kemerovo ligger i dag. Den første ble etablert i 1657 under navnet Verkhotomskij ostrog. Man oppdaget kull i området i 1721, og den første kullgruven ble etablert i 1907. Den viktigste landsbyen, Sjtsjeglovka, ble gitt bystatus i 1918 og omdøpt til Kemerovo i 1932.


== Vennskapsbyer ==
 Salgótarján, Ungarn


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kemerovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Piotr Leciejewski

Piotr Leciejewski (født 23. mars 1985) er en polsk fotballspiller som fra 5. juni 2019 er klubbløs.
Leciejewski signerte for Brann 5. januar 2011 i en byttehandel med Sogndal der Cato Hansen og Kenneth Udjus gikk motsatt vei.


== Karriere ==


==== Sogndal ====
Leciejewski kom til norsk fotball i 2008 da han signerte for Sogndal Fotball. Han spilte totalt 80 kamper for Sogndal fordelt på tre sesonger. Etter gode prestasjoner i 2010 var klubber som Chelsea FC, Molde Fotballklubb og Lillestrøm Sportsklubb interessert i å hente polakken.


==== SK Brann ====
Som del av en byttehandel med Sogndal, der Cato Hansen og Kenneth Udjus gikk motsatt vei, signerte Leciejewski for SK Brann 5. januar 2011. Allerede i november 2010 var avtalen mellom de to klubbene ferdigforhandlet, men Hansen og Udjus ble ikke enige med Sogndal om lønn før to måneder senere.Debuten for Brann kom 25. april 2011 i en kamp mot Molde Fotballklubb i Eliteserien der Leciejewski slapp inn tre baklengsmål. Leciejewski ble kåret til Årets Brann-spiller i 2012 og 2013.
I 2014 signerte Leciejewski en forlengelse av kontrakten som strekker seg til 2017. Leciejewski ble kåret til «Årets målvakt» i Tippeligaen 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Piotr Leciejewski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Piotr Leciejewski – Transfermarkt 
(en) Piotr Leciejewski – FootballDatabase.eu 
(en) Piotr Leciejewski – Soccerway 
(en) Piotr Leciejewski – FBref 
Spillerprofil Brann
Spillerprofil 90minut.pl
De ti stadiers skole

De ti stadiers skole (kinesisk: 地論宗, pinyin: Dìlùn Zōng, koreansk: Jiron jong 지론종, japansk: Jiron shū チロンシュウ, vietnamesisk: Địa luận tông) var en av de tidligste av de såkalte «tretten skoler» (十三宗) i kinesisk buddhisme. Den ble også kjent som «de 10 stadiers filosofer» (地論家) og «de 10 stadiers doktrines linje» (地論學派).
«De ti stadiers skole» var en Yogāchāra-skole sentrert omkring forestillingen om en «lagerhus-bevissthet» (Ālaya Vijñana).
Retningen oppstod under dynastiet Suí (隋, 581–618), og baserte sine læresetninger på Vasubandhus kommentar til Daśabhūmika sūtra.
Kommentaren ble oversatt til kinesisk av Bodhiruchi og Ratnamati; de ble imidlertid uenige om tolkningen av kommentaren, og slik oppstod det to retninger innenfor «de ti stadiers skole».


== Den nordlige greinen ==
Skolens nordlige grein ble grunnlagt av Dàochŏng (道宠) fra det nordlige Wei (北魏), som var elev av Bodhiruchi. Denne skolen hevdet at «lagerhus-bevisstheten» (Ālaya Vijñana) ikke var absolutt virkelig, men var gjenstand for forandring. Dessuten benektet denne greinen at Buddha-naturen var «iboende» i hvert enkelt menneske; den hevdet at den bare ble oppnådd under opplysning.
Denne nordlige greinen utviklet seg etterhvert til Fă Xiāng (法相) greinen av Kinesisk Yogāchāra.
Dàochŏng (道宠, koreansk: Dochong 도총, japansk: Dōchū ドウチュウ, vietnamesisk: Đạo sủng) ble buddhistmunk i regjeringstiden til dronning Wu, da Vasubandhus kommentar ble oversatt, og regnes som den fremste eleven til Bodhiruchi.


== Den sørlige greinen ==
Ratnamani kom fra Sentral-Asia til Kina i året 508 e.Kr. og bosatte seg i Loyang. Han samarbeidet med Bodhiruchi i oversettelsen, og var muligens også den som bragte manuskriptet til Daśabhūmivyākhyāna til Kina.
Kontroversen mellom Ratnamani og Bodhiruchi, kan ha vært Ratnamanis tendens til å lese teksten i henhold til tathāgatagarbha idéer.
Tathāgatagarbha-læren, representert av Uttara-Tantra, Shurangama sūtra, Opplysningens sūtra, Ashvagoshas Vekkelsen av mahāyāna-troen, sammen med en rekke avhandlinger av Asanga og andre indiske forfattere, utviklet seg aldri til å bli en separat skole i Kina.
Den ble absorbert av Madhyamika, Yogāchāra, Zen, det Rene Land, T’iān-t’ái og Huayan zong. Opptatt av troen og av helheten, totaliteten, snarere enn av dialektiske, logiske og strukturerte tilnærmelser til idéer, proklamerte den opplysningen hos alle vesener gjennom meditativ praksis. Buddha-naturen ble ansett som «iboende» i hvert enkelt menneske, og i motsetning til den nordlige retningen hevdet de at «lagerhus-bevisstheten» (Ālaya Vijñana) var absolutt virkelig.
Den sørlige greinen ble grunnlagt av Huì Guāng (慧光), også fra det nordlige Wei (北魏), den ledende disippel av Ratnamati. Den ble senere absorbert av Huayan zong.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kamata Shigeo 鎌田茂雄, ed. Chūgoku bukkyōshi jiten 中国仏教史辞典. Tokyo: Tokyodō shuppan, 1981.


== Se også ==
Avataṃsaka sutraen
Daśabhūmika sūtra
Midhordland

Midhordland var en norsk lokalavis som ble utgitt i Os rett sør for Bergen i årene 1972 til 1990.
Midhordland ble opprinnelig startet av Vestlandske Mållag som en nynorskavis. I 1973 ble Christian Fr. Stabell ansatt som redaktør og daglig leder. Mållaget var utgiver de første årene, men avisen ble i april 1975 overført til to enkeltpersoner. En av dem som overtok var Arnfinn Haga, som hadde vært styreleder i avisen fra den ble opprettet.
Midt på 1980-tallet var avisen i realiteten eid av to familier, og hadde vokst til et opplag på 5240 eksemplarer. Da den ene eierfamilien i 1987 ønsket å selge seg ut var både Haga, som hadde forkjøpsrett, og de ansatte med redaktør Stabell i spissen interessert i å overta eierandelen. Da avisens styre forsøkte å stanse avisens redaksjonelle omtale av eierforholdene kom det til brudd mellom eiere og redaktør.
Stabell sluttet på dagen, og startet sammen med ni av de ansatte en ny, konkurrerende lokalavis: Os og Fusaposten. I kjølvannet av denne aviskonflikten gikk Midhordland konkurs. Siste nummer kom 1. november 1990.


== Kilder ==
Bjørn Åge Mossin: «Ubøyelig redaktør gir seg etter 41 år», Journalisten nr. 12 2014, side 16-17
Alexandr Kliment

Alexandr Kliment (født 30. januar 1929 i Turnov, Tsjekkoslovakia, død 22. mars 2017) var en tsjekkisk forfatter. Han er kjent for sine psykologiske romaner og dikt.
Frem til i 1970 jobbet Kliment i forlag og som filmdramaturg. På grunn av at han deltok i Prahavåren og i Charta 77 måtte Kliment trekke seg tilbake fra det offentlige liv, og han arbeidet deretter blant annet som nattevakt og sjåfør.
Blant hans mest kjente verker er Marie og I dødvannet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Alexandr Kliment i BIBSYS
Birgitta Stenberg

Birgitta Alma Sofia Stenberg (født 26. april 1932 i Stockholm,  død 23. august 2014 i Smedsbolet i Gullspångs kommun på Tiveden) var en svensk forfatter, oversetter og illustratør.
En av hennes mest kjente romaner er Apelsinmannen fra 1983, som skildrer Stockholm under Kejneaffæren. Rapport er en selvbiografisk bok som skildrer amfetaminmisbruket hennes på slutten av 60-tallet.
Stenberg inngikk i den såkalte Metamorfosgruppen på starten av 50-tallet. Hun skrev også manus til filmen Raskenstam. Stenberg fikk et nytt publikum som barnebokforfatter gjennom bøkene om gutten Billy, illustrert av Matti Lepp. Bøkene hennes er oversatt til tysk, norsk, dansk, finsk, tyrkisk og spansk.


== Priser og utmerkelser ==
Aniara-prisen 1999
PiratenPrisen 1999
Selma Lagerlöf-prisen 2005


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Birgitta Stenberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Birgitta Stenberg på Internet Movie Database 
(sv) Birgitta Stenberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Birgitta Stenberg på Filmdatabasen 
(en) Birgitta Stenberg hos The Movie Database 
(no) Publikasjoner av Birgitta Stenberg i BIBSYS
Midhordland (andre betydninger)

Ordet Midhordland kan bety flere ting:

Området Midhordland i Vestland fylke.
Den tidligere lokalavisen MidhordlandSkip med navnet «Midhordland»:

M/S «Midthordland» av 1947
M/S «Midhordland» av 1981 (Som «Midhordland» 1981-1982, som «Midthordland» 1982-1994)
Kotelnikovo

Kotelnikovo (russisk: Коте́льниково) er en by i Volgograd oblast i Russland. Den ligger ved elva Kurmojarskij Aksaj (som munner ut i Tsimljansk-reservoaret), rundt 160 km sørvest for Volgograd.
Kotelnikovo ble grunnlagt i 1897 som en bosetning i forbindelse med bygging av en jernbanestasjon med samme navn (åpnet 1899). Den fikk innvilget bystatus i 1955.


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kotelnikovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Karim Sayed

Karim Sayed (født 21. september 1975) er en norsk trommeslager og lege. Han er medlem av soulbandet Lester (2003–) og har tidligere vært medlem av Bigbang (2000–2001) og Salvatore (2002–2008). Han har dessuten bidratt på plater og turnert med blant andre Marit Larsen, The White Birch, Thom Hell, Perculator og St. Thomas.


== Diskografi ==


=== Salvatore ===
AlbumTempo (2002)
Luxus (2004)
Days of Rage (2006)SinglerAtlantic (2002)
Roots (2004)
Days of Rage (2006)


=== Montée ===
Isle of Now (2009)SinglerSay It Louder (2009)


=== Bigbang ===
AlbumClouds Rolling By (2000)
Frontside Rock'n'Roll (2002)
Radio Radio TV Sleep (2003)
Something Special – The Best of Bigbang (2007)Singler/EP-erStreet Parade (2000)
Girl In Oslo EP (2000)
New Glow EP (2000)
Welcome to the Mountains (2000)
Smiling For EP (2001)
Smiling (2001)


=== Lester ===
This Village (2008)


=== Green Club Riviera ===
AlbumThe Boring Days Are Over Now (1998)SinglerPool (1998)


=== Boy ===
I Know You're Not Asleep (2004)SinglerCaress/Rock Party (2000)
Caress (2000)
War Is Over (2003)
Hills and All (2003)
Custer (2004)
Superstar (2004)


=== Perculator ===
Sergeant Major (2001)
Apple Tea? Why Not, Come On! (2005)SinglerSign of the Sun (2005)


=== Southpaw ===
Like I Do (2004)
Move Out of Line (2004)


=== Deltar på ===
dBut: Assorted Penguins: Igloo (1997)
Palace of Pleasure: Batboy (1999)
Nood: Shaped Like a Taco (2000)
Pen Jakke: Pen Jakke (EP) (2000)
Palace of Pleasure: Betty Ford, Here We Come (2001)
Cinnamoon: Cinnamoon (2003)
St. Thomas: Let's Grow Together – The Comeback of St. Thomas (2004)
Elin Furubotn: Det som e nå (2008)
Thom Hell: God If I Saw Her Now (2008)
Prince-hyllest: Shockadelica – 50th Anniversary Tribute to the Artist Known as Prince (2008)
St. Thomas: St. Thomas (2008)
St. Thomas: You May Find a Treasure Everywhere (2008)
Siri Nilsen: Vi som ser i mørket (2009)
Ovi: This Gig Almost Got Me Killed (2009)
Thom Hell: All Good Things (2010)
Turns: Out (2011)
Prins Thomas: Øving EP (2012)
Musikkselskapet EE: NSDN – elektronika Nesodden (2012)
Rumble in Rhodos: Grace and Nuance (2013)
Magnus Hængsle: Land (2014)
Center of the Universe: Limited Edition (2015)
Ketil Einarsen

Ketil Vestrum Einarsen (født 26. januar 1977) er en norsk fløytist. Han er kjent fra blant annet bandene Jaga Jazzist, White Willow, Geir Lysne Listening Ensemble og som studiomusiker med Wobbler.
Einarsen har deltatt i en rekke forskjellige prosjekter og utgivelser. I 2001 var han med på Haakon Ellingsens plate Minstrel. I 2004 var han med Jan Martin Smørdal Acoustic Accident på utgivelsen Q.S., og i 2005 var han med på Ignore-albumet Happiness Not Yet Won. Han har også vært utøver i L.U.N.-forestillingen Interior of a Rural Home, oppsatt på Dansens Hus i Oslo og i Førde.Einarsen er utdannet musikkpedagog fra Norges musikkhøgskole. Per 2020 arbeider han som lærer ved Jessheim videregående skole.


== Diskografi (utvalg) ==
2000 White Willow – Sacrament
2001 Motorpsycho – Phanerothyme
2001 Haakon Ellingsen – Minstrel
2002 Motorpsycho – It's a Love Cult
2003 Jaga Jazzist – Day (EP)
2003 The Jessica Fletchers – What Happened to the?
2004 Jan Martin Smørdal Acoustic Accident – Q.S
2004 White Willow – Storm Season
2005 Ignore – Happiness Not Yet Won
2005 Jaga Jazzist – What We Must
2005 Haakon Ellingsen – Bounty
2005 Wobbler – Hinterland
2006 White Willow – Signal to Noise
2007 The Lionheart Brothers – Dizzy Kiss
2008 Haakon Ellingsen – The Plum Album
2008 Rhys Marsh and the Autumn Ghost – The Fragile State of Inbetween
2009 Wobbler – Afterglow
2009 The Opium Cartel – Night Blooms
2009 Black Feather – Silhouette
2010 Finn Coren – Besøk (EP)
2010 Frida Ånnevik – Synlige hjerteslag
2011 White Willow – Terminal Twilight
2011 Wobbler – Rites at Dawn
2012 Heidi Solheim – Found
2013 The Opium Cartel – Ardor
2013 Frida Ånnevik – Ville ord
2013 Rhys Marsh and the Autumn Ghost – Trio
2014 Kaukasus – "I"
2014 Anima Morte – Upon Darkened Stains
2015 Finn Coren – På jorden et sted - Utvalgte nordiske dikt
2016 Pristine – Reboot
2017 Weserbergland – Sehr Kosmisch • Ganz Progisch
2017 White Willow – Future Hopes
2017 Wobbler – From Silence to Somewhere
2018 Gaute Storsve Trio – Attention: This Is Not a Toy, For Adult Collectors Only
2018 Galasphere 347 – Galasphere 347
2020 Weserbergland – Am Ende Der Welt


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ketil Einarsen på Internet Movie Database 
(en) Ketil Einarsen på Discogs 
(en) Ketil Einarsen på MusicBrainz