jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hans-Jörg Butt

Hans-Jörg Butt (født 28. mai 1974 i Oldenburg, Niedersachsen, Tyskland) er en tidligere tysk fotballspiller. Han spilte for VfB Oldenburg, Hamburger SV, Bayer Leverkusen, Benfica og Bayern München.
Han fikk fire kamper for det tyske Landslaget.
Butt var målvakt, men var likevel kjent for å ta straffespark. Han scoret 32 mål i Bundesliga. 


== Eksterne lenker ==
(de) Hans-Jörg Butt – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hans-Jörg Butt – FIFA 
(en) Hans-Jörg Butt – UEFA 
(fr) Hans-Jörg Butt – LÉquipe 
(en) Hans-Jörg Butt – Transfermarkt 
(en) Hans-Jörg Butt – Transfermarkt (manager) 
(en) Hans-Jörg Butt – national-football-teams.com 
(en) Hans-Jörg Butt – WorldFootball.net 
(en) Hans-Jörg Butt – Soccerbase.com 
(en) Hans-Jörg Butt – FootballDatabase.eu
Thomas Kraft

Thomas Kraft (født 22. juli 1988) er en tysk tidligere fotballspiller.
Han har tidligere spilt for FC Bayern München.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thomas Kraft – Transfermarkt 
(en) Thomas Kraft – WorldFootball.net 
(en) Thomas Kraft – FootballDatabase.eu 
(de) Thomas Kraft – fussballdaten.de 
(en) Thomas Kraft – Soccerway 
(en) Thomas Kraft – FBref 
(es) Thomas Kraft – as.com
Lualaba (elv)

Lualaba (også kalt Luala) er ei elv i Den demokratiske republikken Kongo, og i praksis den østlige opprinnelseselva for Kongoelva. Lualaba er den største tilløpselva til Kongo regnet etter vannføring, og gjennom sideelva Luvuas tilløpselver Luapula og Chambeshi er den også den lengste. Lualabas hovedløp er 1800 km langt. Den starter i grenseområdet mot Zambia, og renner derfra mot nord til Kisangani, hvor elva Kongo offisielt begynner. 
Lualabas kilder ligger 1400 moh, på Katangaplatået vest for Lubumbashi i provinsen Katanga, og faller derfra  gjennom en serie fosser og stryk (457 meter på 72 km) ned til Manikaplatået. Ved Kamalondo er elva utnyttet til produksjon av vannkraft, ved Nzilo-demningen nær Nzilofallene. Fra Bukama er elva seilbar over ei strekning på 640 km ned til Kongola. På denne strekningen renner Lualaba gjennom en rekke sumper og innsjøer (herunder Upembasjøen og Kisalesjøen). Nedstrøms fra Kongola renner elva gjennom den trange slukten Portes d'Enfer. Mellom Kasongo og Kibombo er elva igjen seilbar over rundt 100 km, før den igjen går inn i et strykparti ved Kindu-Port-Empain. Slutten på elva markeres ved Boyomafallene, som dannes av sju katarakter over en strekning på 100 km mellom Ubundu og Kisangani. Nedenfor Boyomafallene heter elva Kongo.


== Historie ==
Under utforskingen av Afrika på 1800-tallet var Lualaba ansett på som en av flere muligheter i forsøkene på å finne Nilens kilder, og den ble blant andre undersøkt av David Livingstone i så henseende. Verney Lovett Cameron fastslo imidlertid at elva lå for lavt til å kunne være ei sideelv til Nilen, og at den dermed måtte drenere mot Kongo og Atlanterhavet. Dette ble bekreftet av Henry Stanley, da han i 1876-77 reiste fra Tanganyikasjøen og ned Lualaba og Kongo, til Boma ved Atlanterhavet. 


== Sideelver ==
Lualabas største sideelver er (fra nord til sør) Lowa, Ulindi, Luama, Lukuga (som har utløp fra Tanganyikasjøen), Lufira, Lubudi og Luvua. Upemba nasjonalpark ligger sør og øst for elva i den sentrale delen av Katanga-provinsen.


== Byer langs elva ==
De største byene langs elva er Kindu, Kasongo, Kongolo og Kabalo.


== Litteratur ==
Tim Butcher: Blood River – A Journey To Africa's Broken Heart, 2007. ISBN 0-701-17981-3
John Blashford-Snell: In the Steps of Stanley, Hutchinson & Co, London 1975, ISBN 0-09-125080-3


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lualaba River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
EM på skøyter 1961, menn

EM på skøyter 1961, herrer ble avholdt på Olympiastadion i Helsingfors, Finland den 4. og 5. februar 1961 med 30 deltakere fra 9 nasjoner.
Sovjetrussiske Viktor Kositsjkin vant mesterskapet foran nederlandske Henk van der Grift og franske André Kouprianoff. Norge var representert ved Knut Johannesen (5.-plass i sammendraget), Nils Egil Aaness (9.-plass), Torstein Seiersten (10.-plass), Fred Anton Maier (12.-plass) og Reidar Bettum (13.-plass).


== Medaljevinnere ==
SammenlagtmedaljerDistansemedaljer


== Sammenlagt ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Breili, Magnus (1972). Store idrettsøyeblikk: Norsk idrettskavalkade. Oslo: Schibsted. s. 309. ISBN 8251601495.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digital utgave på bokhylla.no ved Nasjonalbiblioteket.]


== Eksterne lenker ==
(en) EM på skøyter 1961 for herrer – Resultatoversikt på SpeedSkatingNews.info.
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. EM på skøyter 1961 for herrer
(en) Resultater på www.ISU.html.infostradasports.com sine sider
(en) Medaljefordeling nasjonsvis og resultater på The-Sports.org
«European Championships 1961 (Men)» (engelsk). SkateResults.com. Arkivert fra originalen 18. februar 2010. Besøkt 19. september 2016.
DS «Andenæs»

DS «Andenæs» (kallesignal MBLF / LCLI) var et kombinert laste- og passasjerskip (kystruteskip) som ble overlevert Vesteraalens Dampskibsselskab (VDS) i 1903. Skipet var byggnummer 89 ved Fredrikstad Mekaniske Verksted (FMV). Ved siden av kystruter og cruise, gjorde DS «Andenæs» også tjeneste som avløserskip i hurtigruten ved flere anledninger. I 1938 ble skipet pårent av DS «Leda» og sank i Stavanger. Hun ble kondemnert og senere hugget opp på stedet.


== Historie ==
DS «Andenæs» ble overlevert rederiet i oktober 1903, og ble satt inn i kombinertrute langs kysten. Mellom 1903 og 1909, i 1915 og i 1932 ble hun brukt som avløserskip i hurtigruten. DS «Andenæs» ble også satt inn på cruise i rederiets turistrute til Svalbard. 
I 1909 ble skipet ombygget, og det var også planer i 1915 om å konvertere henne til hurtigruteskip. 6. november 1918 kolliderte DS «Andenæs» med det svenske skipet DS «Elsa» utenfor Arendal, og to dager senere grunnstøtte hun i samme område.Underveis fra Oslo til Kirkenes med stykkgods, ble hun 20. mai 1938 pårent av Det Bergenske Dampskibsselskabs (BDS) DS «Leda» ved strandkaien i Stavanger. DS «Andenæs» sank dagen etter og ble stående på bunnen. Vraket ble solgt til Eilert Østbø i Stavanger med tanke på heving og reparasjon, men ble senere hugget opp der hun lå.


== Skipet ==
Ved levering var DS «Andenæs»' tonnasje 812,97 bruttoregistertonn og 487,35 nettoregistertonn. Hovedmaskinen var en kullfyrt trippel ekspansjon dampmaskin med arbeidstrykk 185 psi, bygd ved Fredrikstad Mekaniske Verksted. Oppgitt ytelse var 550 ihk (indikerte hestekrefter), og 102 nhk (nominelle hestekrefter). I 1907 var skipet sertifisert for 200 passasjerer i kystfart, og 78 i europeisk fart. Samme år besto mannskapet (i tillegg til kapteinen) av 10 i forpleining, 4 offiserer, og 13 dekks/maskinfolk.


== Se også ==
Liste over hurtigruteskip


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dag Bakka jr. – Hurtigruten: Sjøveien mot nord (side 70) – Seagull Publishing 2003, ISBN 82-91258-17-1
Aarbog for Norges handelsmarine 1907 (side 130) - Sjøfartskontoret, Kristiania 1908. (no) BIBSYS objektid: 920739016


== Eksterne lenker ==
(en) Andenæs (ship, 1903) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) DS «Andenæs» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
Omfattende uoffisiell side om hurtigrutene Besøkt 12. november 2008
Mike Bents hurtigrutesider – DS Andenæs (engelsk) Besøkt 12. november 2008
Club Estudiantes de La Plata

Club Estudiantes de La Plata, alminnelig omtalt som Estudiantes, er en argentinsk idrettsklubb kjent primært for sitt fotballag.


== Spillerstall ==
8. april 2021


=== Utlånte spillere ===


== Kjente spillere ==
Juan Sebastián Verón


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Estudiantes de La Plata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
EM på skøyter 1960, menn

EM på skøyter 1960, menn ble avholdt på Bislett stadion i Oslo, Norge den 23. og 24. januar 1960 med 29 utøvere fra 9 nasjoner.
Knut Johannesen vant mesterskapet foran Boris Stenin og Roald Aas. Foruten Knut Johannesen og Roald Aas som henholdsvis fikk gullmedaljen og bronsemedalje sammenlagt, var Norge representert ved Torstein Seiersten (11.-plass) og Nils Egil Aaness (19.-plass).


== Resultater ==


=== 500 m ===


=== 5 000 m ===


=== 1 500 m ===


=== 10 000 m ===


== Sammenlagt ==


== Eksterne lenker ==
Resultatoversikt på SpeedSkatingStats.com en nl. EM på skøyter 1960 for herrer
Luvua (elv)

Luvua (også kalt Luova) er ei elv i provinsen Katanga i Den demokratiske republikken Kongo. Elva starter ved utløpet fra nordenden av Mwerusjøen på grensa mellom Zambia og Kongo. Derfra renner den i nordvestlig retning til samløpet med elva Lualaba ved byen Ankoro. Elva er 350 km lang, med et nedbørfelt på 265 300 km² og en middelvannføring på 600 m³/s.
I sitt nedre løp, nedstrøms fra byen Kiambi, er Luvua over en strekning på 160 km seilbar for mindre båter. Lengre opp ligger det imidlertid flere strykpartier som gjør båttrafikk umulig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luvua River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
John Canfield Spencer

John Canfield Spencer (født 8. januar 1788 i Hudson i New York, død 18. mai 1855 i Albany i New York) var en amerikansk advokat, dommer og demokratisk-republikansk politiker kjent som USAs 17. krigsminister i perioden 12. oktober 1841 til 4. mars 1843 og som landets 16. finansminister i perioden mellom 8. mars 1843 og 2. mai 1844 under president James K. Polk.


== Biografi ==
Spencer var sønn av Ambrose Spencer, som var medlem av representantenes hus. Han ble uteksaminert ved Union College i 1806 og arbeidet som sekretær til guvernør Daniel D. Tompkins i 1807, før han fortsatte med å studere rettsvitenskap i Albany til han ble godkjent advokat i 1809. Han innledet deretter sin karriere som advokat i Canandaigua i New York. Under den britisk-amerikanske krigen i 1812 tjenestegjorde han som advokat i Judge Advocate General's Corps, før han i 1814 ble utnevnt til Postmaster av Canandaigua.
I 1816 ble han valgt til representantenes hus fra det demokratisk-republikanske partiet, hvor han satt fra 1817 til 1819. I stedet for å søke renominasjon i 1818 ble Spencer kandidat til USAs senat, men tapte denne plassen til fordel for Rufus King. Fra 1820 til 1822 satt han i en komité som rapporterte ugunstig om forretningene til Second Bank of the United States, før han ble medlem av New York Assembly fra 1820 til 1822. Fra 1824 til 1828 var han medlem av New York Senate.


=== Ministerposter ===
I oktober 1841 ble Spencer utnevnt til krigsminister av president John Tyler, et embete han hadde til mars 1843. Fire dager etter at han forlot krigsministerembetet ble han utnevnt til finansminister av John Tyler etter at forgjengeren, Walter Forward, hadde trukket seg. Som finansminister fikk Spencer kom stadig i politiske konflikter med kongressen, noe som gjorde at president Tyler nominerte han til meddommer i De forente staters høyesterett i to omganger. Den første gangen var i januar 1844 for å erstatte Smith Thompson, mens den andre gangen var i juni for å erstatte Henry Baldwin, men begge disse nomineringene ble nedstemt av senatet. 
Som en av få nordstatsfolk i en administrasjon dominert av sørlige interesser fant Spencer det vanskelig å få igjennom sine syn, noe som førte til at han avgikk fra embetet i mai 1844. Spencer returnerte til Albany hvor han døde den 18. mai 1855.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Canfield Spencer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Canfield Spencer – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) John Canfield Spencer hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) John Canfield Spencer hos American National Biography 
(en) USTreas.gov – John C. Spencer (1843–1844) – Biografien til Spencer hos U.S. Department of the Treasury.
Walter Forward

Walter Forward (født 24. januar 1786 i East Granby i Connecticut, død 24. november 1852 i Pittsburgh i Pennsylvania) var en amerikansk advokat, diplomat og demokratisk-republikansk politiker kjent som landets 15. finansminister i perioden mellom 13. september 1841 og 1. mars 1843 under president John Tyler. Han var også bror til politikeren Chauncey Forward.


== Biografi ==
Forward innledet sin karriere i 1806 som advokat i Pittsburgh før han ble medlem av Pennsylvanias lovgivende forsamling. I perioden mellom 1822 til 1825 var han medlem av representantenes hus for det demokratisk-republikanske partiet. Forward var for øvrig en av de sentrale personene rundt grunnleggelsen av whigpartiet på 1830-tallet. Han var en aktiv tilhenger av kombinasjonen Harrison–Tyler under presidentvalget i 1840, og etter valget ble Forward til gjengjeld tilbudt en stilling i United States Attorney for Pennsylvania, noe han avslo. I mars 1841 ble Forward tilbudt vervet som Comptroller of the Treasury av president William Henry Harrison, et verv han satt i til september samme år da han ble tilbudt embetet som landets neste finansminister av den nyvalgte presidenten, John Tyler.
På grunn av stadige friksjoner med president Tyler gikk Forward av som finansminister og dro tilbake til Pittsburgh hvor han fortsatte som advokat. I 1850 ble han tilbudt jobben som chargé d'affaires i Danmark av president Zachary Taylor, men dro tilbake året etter da han ble ordfører i distriksdomstolen for Allegheny County. Walter Forward døde den 24. november 1852 i Pittsburgh.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Walter Forward – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Forward – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Walter Forward hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Walter Forward hos American National Biography 
(en) USTreas.gov – Walter Forward (1841–1843) – Biografien til Forward hos U.S. Department of the Treasury.
(en) Millercenter.org – Walter Forward (1841–1843) – Biografien til Forward hos Miller Center of Public Affairs.
Finn Emanuel Olsen

Finn Emanuel Olsen (født 13. november 1911, død 10. april 1994) var en norsk predikant, forfatter og kunstmaler. Han var predikant knyttet til Indremisjonsselskapet, blant annet i Vest-Agder Indremisjonskrets, som dekket Setesdal og en stor del av Vest-Agder fra 1939. I 1947 overtok han etter Alfred Hagnor som landsungdomssekretær i Indremisjonsselskapet. I seks år fra 1956 var han redaktør av Indremisjonsselskapets ungdomsmagasin Dag over Norge, som gikk inn i ungdomsmagasinet Ny Horisont fra 1962. Fra 1961 var han reisesekretær i Bibelselskapet.Som maler holdt han en rekke malekurs, blant annet på folkehøgskoler. Han har malt altertavlene i Valderøy kirke og Tonstad kirke og en rekke bilder som er i bruk på bedehus rundt om i landet. 


== Bibliografi ==
Ei bygd og ein song – Årdal indremisjon 100 år – 1877-1977 1977
Jeg så ham som barn 1971
På lykkens vei 1965
Løft lyset 1961
I lysets rike 1958
I kosekroken 1957
Søren Sol 1955
Den største 1948
Våre hjelpemidler 1947
Kameratene 1946
Gutteleiren 1938


== Referanser ==
Potettørråte

Potettørråte er sykdom som rammer poteter og tomat. Den skyldes Phytophtora infestans som er en eggsporesopp, en mikroorganisme som tidligere ble regnet som en sopp, men som nå regnes som en art av gulbrune alger som igjen hører til eukaryotene. Tørråte kan angripe potetene og ødelegge dem helt. Potetene blir råtne og uspiselige. Hungersnøden i Irland 1845–1849 var forårsaket av tørråte. Masseemigrasjonen fra Irland regnes som en av de største folkevandringer i Europa i vår tid. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Tørråte. agropub.no
Systematikk. UiO. Institutt for biovitenskap
Rauni Mollberg

Rauni Mollberg  (født 15. april 1929 i Tavastehus i Finland, død 11. oktober 2007) var en finsk film- og TV-regissør som er anerkjent for sine fiksjonsfilmer hvis tematikk tar for seg naturens påvirkningskraft på menneskets liv og virke. Seksualitet og oppvekst er også temaer som blir satt opp mot det naturlige ubarmhjertige bakteppet som filmene blir satt i.


== Biografi ==
Mellom 1948 og 1950 studerte han ved teaterhøyskolen i Helsingfors.
Med sin regidebut Jorden er en syndefull sang (Orig : Maa on syntinen laulu) skapte Mollberg en meget sterk film. Den slo an både på nasjonalt plan, med 700 000 solgte billetter, samt på ett internasjonalt plan på en rekke festivaler.
Her etablerte han sitt stilistiske varemerke: «en realistisk naturalisme hvis uttrykksfulle kraft gjør at skillet mellom mennesket og natur svinner hen, river dem løs fra både livets illusjoner og kulturens polerte overflate.» (Sakari Toiviainen. Fritt oversatt)
Hans signaturgrep er vanskelig å overse. Utpreget bruk av subjektiv kameraføring, det transfikserte blikket til skuespillerne, den mystiske og sigende kvaliteten ved lydbildet. Hans fokus på bilder framfor dialog er også ett varemerke, de få ytringer som skjer er nøye gjennomtenkt.
Jorden er en syndefull sang er et seksuelt ladet verk, og bruker den finske naturen, ikke som ett bakteppe, men som en integrert del av den helhetlige estetikken. Mollbergs distinkte kameraføring etableres også her i hans debutfilm. Kamera pleier å hvile på de strenge, slitne ansiktene, fra en elevert posisjon, like over øyehøyde.
I 1963 begynte han som regissør for Yles TV-teater.


== Filmografi ==
1969 Tehtaan varjossa (TV)
1970 Pääluottamusmies (TV-serie)
1972 Sotaerakko (TV)
1973 Maa on syntinen laulu
1975 Siunattu hulluus (mini-serie)
1977 Aika hyvä ihmiseksi
1980 Milka - elokuva tabuista
1985 Tuntematon sotilas
1990 Ystävät, toverit
1994 Paratiisin lapset
1999 Taustan Mikon kotiinpaluu
1999 Ison miehen vierailu
2000 Puu kulkee
2002 Korpisen veljekset (TV)
2004 Reissu (TV)


== Referanser ==


== Kilder ==
Finnish cinema. Peter Cowie. – Helsinki : VAPK, 1990. ISBN 951-37-0000-3. På engelsk.


== Eksterne lenker ==
«Rauni Mollberg». Biografiskt lexikon för Finland (svensk). Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-5076-1416928957682. 
(en) Rauni Mollberg på Internet Movie Database 
(sv) Rauni Mollberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Rauni Mollberg på Filmdatabasen 
(fr) Rauni Mollberg på Allociné 
(en) Rauni Mollberg på AllMovie 
(en) Rauni Mollberg hos The Movie Database
Luapula (elv)

Luapula er ei elv i Zambia og Den demokratiske republikken Kongo. Den renner fra Bangweulusjøen i Zambia til Mwerusjøen, og fortsetter derfra som elva Luvua videre inn i Kongo. Luapula er en del av elvesystemet til den store floden Kongo.
Elva har utspring fra Bangweulusjøen og de nærliggende Bangweulusumpene nordøst i Zambia, som forsynes med vann fra tallrike små elver fra de omkringliggende fjellene. Den største av disse tilløpselvene er Chambeshi, som har sitt utspring i grenseområdene mot Tanzania, mellom Tanganyikasjøen og Malawisjøen. Gjennom Bangweulusumpene har ikke elva noe klart definert hovedløp, men består av en mengde laguner, sumper og elvegreiner i stadig endring. Den renner sakte sørover gjennom sumpene, før den gradvis snur mot vest. Herfra danner Luapula grensen mellom Zambia og Kongo over hele sitt resterende løp.
Noe nedenfor sumpene ligger Mambatutafallene, hvoretter elva smalner inn og snur mot nord. Lengre nede danner elva de fem kilometer lange Mambilimafallene. Herfra åpner dalen seg opp, i et landskap preget av mangotrær og kassavaåkre. Nedenfor fallene er elva seilbar helt til utløpet. 150 km før elva munner ut i Mwerusjøen, vider den seg ut i et bredt system av våtmarker, sumper og laguner som elva er oppkalt etter. Nedenfor Mwerusjøen heter elva Luvua.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Luapula River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Store norske leksikon: Luapula
Mary Murphy

Mary Ann Murphy (født 9. mars 1958 i Lancaster i Ohio i USA) er en amerikansk koreograf og tidligere selskapsdanser. Hun er mest kjent som dommer og koreograf fra den amerikanske TV-serien So You Think You Can Dance. Hun har vært fast dommer siden sesong 3 sammen med Nigel Lythgoe, samt Adam Shankman siden sesong 6. Hun var gjestedommer for finalen av So You Think You Can Dance Scandinavia sammen med Merete Lingjærde, Fredrik «Benke» Rydman og Niclas Bendixen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mary Murphy (choreographer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Mary Murphy på Internet Movie Database 
(en) Mary Murphy hos The Movie Database 
(en) Mary Murphy hos Internet Broadway Database
Oslo Kunstforening

Oslo Kunstforening (OK) er en kunstforening og et visningssted for samtidskunst i Oslo. Kunstforeningen driftes i dag som en kunsthall. 


== Bakgrunn ==
Oslo Kunstforening er den eldste medlemsorgansisasjonen i norsk kulturliv. Foreningen ble stiftet i 1836 av dikteren Johan Sebastian Welhaven, bokhandler Johan Dahl og den senere statsministeren Frederik Stang. 
Oslo Kunstforenings hovedmål er å støtte norske kunstnere og presentere internasjonale kunstnere som ikke har blitt vist i Norge før. Oslo Kunstforening arbeider for å øke kulturens tilgjengelighet i samfunnet, samt. å fremme interessen for og formidle kunnskap om billedkunst. Oslo Kunstforening presenterer aktuell samtidig kunst av høy kvalitet. Et fruktbart vekselspill mellom det lokale og regionale så vel som det nasjonale og internasjonale preger virksomheten. 
Oslo Kunstforening holder til i Rådhusgata 19 i en av de eldste bygningene i Kvadraturen. Her har kunstforeningen holdt til siden 1936. Oslo Kunstforening ble dannet av det kunstinteresserte publikum for å sikre et fast visningssted for billedkunst i Norge – et par år før Nasjonalgalleriet ble vedtatt etablert. At Oslo Kunstforening aldri har hatt en egen samling som de etterfølgende kunstforeningene skyldes at man ikke ville stå i veien for planene om å etablere et Nasjonalgalleri.Oslo Kunstforening er en ikke-kommersiell medlemsbasert forening, støttet av Oslo kommune og Kulturrådet. Siden 1986 har OK delt ut et kunststipend, takket være støtte fra Sparebanken Oslo og Akershus. I 2008 startet Sparebankstiftelsen DNB i samarbeid med Oslo Kunstforening å dele ut et stipend til en kunstner i etableringsfasen, Sparebankstiftelsen DNBs kunststipend. Stipendet har blitt delt ut til Ellisif Hals og Susanne Skeide (2008), Ignas Krunglevicius (2009), Ann Cathrin November Høibo (2010), Kaia Hugin (2011), Marie Buskov (2012), Ingrid Lønningdal (2013), Sandra Mujinga (2014), Andrea Bakketun og Christian Tony Norum (2015), Tor Børresen (2016), Emilija Škarnulytė (2017) og Eirik Sæther (2018).Tidligere aktuelle kunstnere i utstillinger hos Oslo Kunstforening er bl.a. Anawana Haloba, Gavin Jantjes, Fujiko Nakaya, Ukichiro Nakaya, Camille Norment, Judy Chicago, Runo Lagomarsino, Jacques Tati, Moataz Nasr, Guerrilla Girls, Uriel Orlow and Celine Condorelli, Marit Følstad, Eline McGeorge og Inger Johanne Grytting.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted