jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Medusa-piercing

Medusa-piercing er en type leppepiercing der piercingen er plassert i sentrum på overleppen i philtrum.
Den første pierceren som laget Medusa-piercinger var Tom Brazda.


== Navn ==
Medusa-piercingen hadde lenge ikke noe navn før en frisør fra Toronto ga den navn på 1990-tallet.
Denne piercingen har mange navn i forskjellige miljøer, blant annet Philtrum-piercing, Cleft-piercing og Upbret-piercing (motsatte av labrett).


== Systematikk ==
Medusa-piercing er mye lik både monroe-piercingen og labret-piercingen. En alternativ piercingstil av Medusa er cyberbitt-piercingen.
Medusa finnes i de to hovedvariantene:


== Behandling ==


=== Utføring ===
Vanligvis brukes det samme smykke og piercing-teknikk i Medusa-piercingen som i labret-piercingen.
Medusa-piercingen blir vanligvis tatt fra huden inn i munnhulen av skjønnhetsgrunner, likevel er det minst smertefullt å ta piercingen fra munnhulen og ut av huden. Piercingen gror vanligvis til etter mellom to til tre måneder.
Det er også viktig å ikke treffe noen arterier under piercingen som er av stort antall i underleppen.


=== Risiko ===
Risikoen ved denne piercingen er at den gror inn i leppen. Dette kan hindres ved riktig piercing og riktig smykke.
Feil smykke eller feil piercingteknikk kan føre til skader på blant annet vevet i munnhulen, eller at piercingen ikke blir symmetrisk.
Piercinghullet kan også bli for stort, slik at smykket ikke fyller igjen hullet, noe som kan føre til lekkasjer. En måte å minske faren på er å la piercingen være i ro. Et annet problem med denne piercingen er at den gjøre skader på tennene, ved at ringen sliter på tennene. En måte å forhindre dette på er å bruke smykker laget av glass, tre, bioplast eller PTFE.


=== Etterbehandling ===
For etterbehandling av en slik piercinger er det vanlig å bløte piercing opp med en litt saltholdig væske to til tre ganger daglig. Bløt såret i tre til fire minutter og man hindrer blood og lymfe ubehag på grunn av smykket (dette gjøres på begge sider). Det er her viktig at blandingsforholdet er riktig. Fjern så restene med en bomullspinne, og sett så smykket rolig igjennom piercingen.


== Smykket ==
Det vanligste smykket er å ha et 14gram (1,6mm) på menn eller 16gram (1,2mm) på kvinner. 12gram piercinger er uvanlig, men kan også lages.
Det vanligste smykket er labretknott men det brukes også ballukkingsring.


== Eksterne lenker ==
Medusa-piercing hos Encyclopedia BMEzine
Jestrum-piercing

Jestrum-piercing  er en medusa- og leppe frenulum-piercing. Piercingen går vertikalt fra munnhulen, eller ytterhuden over overleppen, og igjennom vevet i overleppen slik at begge sider av smykket syntes.
Det vanligste smykket som brukes til denne piercingen er en krummet barbell.
En alternativ piercingstil av jestrum er cyberbitt-piercingen.


== Historie ==
Navnet jestrum-piercing kommer fra navnet på den første kunden Jesika Bornsen, som ble piercet av piercer Derek Lowe fra studioet Saint Sabrina's.


== Behandling ==


=== Risiko ===
Risikoen ved denne piercingen er at den ene siden kan gro inn i leppen. Dette kan hindres ved riktig piercing og riktig smykke.
Et problem med denne piercingen er at den kan gjøre skader på tennene, ved at ringen eller barbellen sliter på tennene. En måte å forhindre dette på er å bruke smykker laget av glass, tre, bioplast eller PTFE.


=== Etterbehandling ===
For etterbehandling av en slik piercinger er det vanlig å bløte piercing opp med en litt saltholdig væske to til tre ganger daglig. Bløt såret i tre til fire minutter og man hindrer blood og lymfeubehag på grunn av smykket (dette gjøres på begge sider). Det er her viktig at blandingsforholdet er riktig. Fjern så restene med en bomullspinne, og sett så smykket rolig igjennom piercingen.


== Eksterne lenker ==
Jestrum-piercing hos Encyclopedia BMEzine
Viktor Vlasov

Viktor Petrovitsj Vlasov russisk: Виктор Петрович Власов (født 1. september, 1925, død 2002)  var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Vlasov vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, 23 lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, og i finalen tapte de mot USA med 25-36.
Han ble europamester i basketball med Sovjetunionen i 1953.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Viktor Vlasov – Olympedia 
(en) Viktor Vlasov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Viktor Vlasov – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Viktor Vlasov – FIBA
Sikkerhetsnål

Sikkerhetsnålen består av en bue, en nål og en klemme. Ut fra den ene enden av buen, kommer nålen, og på motsatt side kommer klemmen. Den brukes vanligvis til å feste sammen tøystykker.


== Kultur ==
Sikkerhetsnålen ble hyppig brukt som «pynt» innen punken. Både til å feste i klærne, piercing og  smykker.


== Eksterne lenker ==
(en) Safety pins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The Final Riot!

The Final Riot! er det andre offisielle konsertalbumet til Paramore. 
Albumet ble utgitt 25. november 2008, og inneholder en bonus-DVD med en konsert og en bak-scenen dokumentar.
DVD-en ble filmet 12. august 2008, da de stoppet i Chicago mens de turnerte på en av deres siste turnéer i 2008; The Final Riot!. Den inneholder en dokumenter, som heter «40 Days of Riot!», som viser hvordan bandet er på turné. Den var å få i to utgaver; en standard og en limited edition. Limitid edition utgaven inneholdt 15 minutter ekstra av dokumentaren, 40 MORE Days of Riot!.
25. mars 2009 ble det erklært at The Final Riot! hadde solgt til gullplate.


== Sporliste ==
«Born for This» – 5:46
«That's What You Get» – 3:34
«Here We Go Again» – 4:10
«Fences» – 3:31
«Crushcrushcrush» – 3:15
«Let the Flames Begin» – 5:38
«When It Rains» – 4:04
«My Heart» – 5:31
«Decoy» – 3:14
«Pressure» – 3:02
«For a Pessimist, I'm Pretty Optimistic» – 4:27
«We Are Broken» – 5:25
«Emergency» – 5:22
«Hallelujah» – 4:57
«Misery Business» – 4:40


== Personell ==
Hayley Williams – hovedvokal, keyboard
Josh Farro – hovedgitar, vokal
Jeremy Davis – bassgitar
Zac Farro – trommer
Taylor York – rytmegitar


== Eksterne lenker ==
(en) The Final Riot! på Discogs 
(en) The Final Riot! på MusicBrainz 
(en) The Final Riot! på AllMusic
Maigonis Valdmanis

Maigonis Valdmanis (født 8. september 1933 i Riga, død 30. oktober 1999) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i flere olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Valdmanis vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Det var tredje gang som basketball sto på det olympiske programmet, tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 14. juli til 2. august 1952. Sovjetunionen vant semifinalen over Uruguay med 61-57, men i finalen tapte de mot USA med 25-36.
Valdmanis vant sølvmedalje i de to påfølgende olympiske leker, OL 1956 i Melbourne og OL 1960 i Roma, i basketball med Sovjetunionen.
Han ble europamester i basketball tre ganger med Sovjetunionen, 1957, 1959 og 1961.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors –  Sølv i basketball  Sovjetunionen
1956  Melbourne –  Sølv i basketball  Sovjetunionen
1960  Roma –  Sølv i basketball  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maigonis Valdmanis – Olympedia 
(en) Maigonis Valdmanis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Maigonis Valdmanis – databaseOlympics.com (arkivert) 
(lv) Maigonis Valdmanis – Latvias olympiske komité 
(en) Maigonis Valdmanis – FIBA 
(en) Maigonis Valdmanis – FIBA
Todd Brooker

Todd Brooker (født 24. november 1959 i Paris, Ontario) er en tidligere canadisk alpinist. Fra 1977 til 1987 var utforkjøreren medlem av det canadiske landslaget, og ble regnet som den siste av de såkalte Crazy Canucks.


== Karriere ==
I 1975 vant han det canadiske juniormesterskapet i utfor, og ble tatt opp på landslaget i 1977. Etter en alvorlig kneskade tvang ham til å ta pause fra skisporten i mer enn ett år, tok han i desember 1981 i Gröden sine første poeng i verdenscupen. Bare tre måneder senere var han, takket være en andreplass i utforrennet i Aspen, for første gang på seierspallen.
I sesongen 1982/83 vant han utforrennene i Kitzbühel og i Aspen. I de følgende årene etablerte han seg som utforkjører i verdenstoppen. I løpet av karrieren startet han totalt i 62 utforrenn i verdenscupen, og plukket poeng i 33 av disse. Han vant tre seire, og stod på seierspallen ved ytterligere fire anledninger. Han deltok i utforrennet under OL 1984 i Sarajevo, der han endte på 9.-plass. Han kjørte også utfor i to verdensmesterskap, og ble nr. 13 i Schladming 1982 og nr. 9 i Bormio 1985.
Han avsluttet karrieren etter at han falt stygt i en treningsomgang til utforrennet i Hahnenkammrennene i Kitzbühel. Etter at han la opp begynte han som alpinkommentator i Canadian Broadcasting Corporation.
Verdenscupseire


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Todd Brooker – Olympics.com 
(en) Todd Brooker – Olympic.org 
(en) Todd Brooker – Olympedia 
(en) Todd Brooker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Todd Brooker – FIS (alpint) 
(en) Todd Brooker – ski-db.com
Anne-Flore Rey

Anne-Flore Rey (født 2. februar 1962 i Brignand) er en tidligere fransk alpinist som fortrinnsvis deltok i Super-G og storslalåm.
Anne-Flore Rey debuterte i verdenscupen som 17-åring, den 26. januar 1979 i kombinasjonsøvelsen i Schrums i Østerrike, og ble nummer 9. I mars 1983 vant hun sitt første og eneste renn i verdenscupen, storslalåmrennet i Mont Tremblant i Canada. Hun hadde ytterligere en plassering på seierspallen, en tredjeplass i storslalåm fra St. Gervais i januar 1985. Totalt hadde hun 21 plasseringer blant de 10 beste.
Under OL 1984 i Sarajevo ble hun nr. 10 i storslalåm.
Reys karriere ble stadig avbrudd på grunn av skader, og i 1987 kunngjorde hun at hun la opp, bare 25 år gammel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anne-Flore Rey – Olympedia 
(en) Anne-Flore Rey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Anne-Flore Rey – FIS (alpint) 
(en) Anne-Flore Rey – ski-db.com
Fatal Portrait

Fatal Portrait er debutalbumet til heavy-metal bandet King Diamond. 
Albumet ble utgitt 14. mars 1986 på Roadrunner Records. Albumet er ikke et komplett konseptalbum da kun sporene 1-4 og 9 er en og samme historie. Det er kun ett album til (The Spider's Lullabye) som ikke er konseptalbum i diskografien til bandet. Albumet ble utgitt på nytt i 1997 med to bonusspor som tidligere kun var utgitt på single.


== Sporliste ==
Alle tekster av Diamond

«The Candle» – 6:38 (Diamond)
«The Jonah» – 5:15 (Diamond)
«The Portrait» – 5:06 (Diamond)
«Dressed in White» – 3:09 (Diamond)
«Charon» – 4:14 (Diamond – Denner)
«Lurking in the Dark» – 3:33 (Diamond)
«Halloween» – 4:12 (Diamond – Denner)
«Voices from the Past» – 1:29 (Diamond)
«Haunted» – 3:54 (Diamond – Denner)
«No Presents for Christmas» – 3:23 (Diamond – Denner)* (fra: No Presents for Christmas 1985)
«The Lake» – 4:11 (Diamond)* (fra: Halloween 1986)* Bonusspor på nyutgivelse (1997)


== Personell ==
King Diamond – Vokal og gitarer på «Voices from the Past»
Andy LaRocque – Gitar
Michael Denner – Gitar
Timi Hansen – Bassgitar
Mikkey Dee – Slagverk


== Eksterne lenker ==
(en) Fatal Portrait på Discogs 
(en) Fatal Portrait på MusicBrainz 
(en) Fatal Portrait på Spotify 
(en) Fatal Portrait på AllMusic
Rook-piercing

Rook-piercing er en øre-piercing, der piercingen går gjennom anti-helixen i det ytre øret.
I forhold til andre typer piercing er rook-piercingen relativt smertefull, fordi nålen må gjennom et tykt lag med vev.
Piercingen må være i ro til den har leget. Støt mot piercingen før såret har grodd den kan skape stor skade.


== Historie ==
Piercingen ble første gang utført i 1992 av pierceren Erik Dakota på en jødisk klient.


== Andre navn ==
Andre navn på rook-piercingen er Construction-piercing brukt i Alaska og Scaffold-piercing brukt i Storbritannia og Australia.


== Eksterne lenker ==
Rook-piercing hos Encyclopedia BMEzine
Elias Monsen Aardal

Elias Monsen Aardal (født 6. august 1880 i Årdal i Breim, død 1968) var en norsk lærer og forfatter, fra Breim i Gloppen kommune. I 1955 gav han ut ei minnebok frå hjembygda Årdal, med skildringer fra 1890-årene. Han gav også ut to diktsamlinger, der den ene hadde tema fra hjembygda Breim. 
Han flyttet til Oltesvik i Gjesdal og senere til lærergarden på Sporaland rett nord for Sviland i Sandnes kommune.


== Se også ==
Liste over kjente personer fra Gloppen kommune


== Eksterne lenker ==
Kjende personar i Gloppen fødde år 1850-1900 NRKs fylkesleksikon
Jussi Kurikkala

Juho «Jussi» Samuli Kurikkala (født 12. august 1912 i Kalajoki, død 10. mars 1951) var en finsk langrennsløper som var aktiv på 1930- og 40-tallet.
I de tre verdensmesterskapene i 1937, 1938 og 1939 vant han to gull- og en sølvmedalje, blant annet ble han verdensmester på 18 km i 1939. Størst suksess hadde han i VM 1941 i Cortina d'Ampezzo, der han tok gull på stafetten og 50 km, samt sølv på 18 km. Etter andre verdenskrig ble imidlertid dette mesterskapet erklært som ugyldig av FIS, slik at disse medaljene ikke har offisiell status.


== Meritter ==
VM 1937 i Chamonix: Sølv på stafetten
VM 1938 i Lahtis: Gull på stafetten
VM 1939 i Zakopane: Gull på 18 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jussi Kurikkala – Olympedia 
(en) Jussi Kurikkala – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jussi Kurikkala – Track and Field Statistics 
(en) Jussi Kurikkala – FIS (langrenn)
Pauli Pitkänen

Pauli Einar Pitkänen (født 4. november 1911 i Nilsiä, død 28. september 1941) var en finsk langrennsløper.
Han ble to ganger verdensmester i stafett (1938 og 1939). I 1938 gikk han stafetten sammen med Jussi Kurikkala, Martti Lauronen og Klaes Karppinen, mens han i 1939 hadde med seg Olavi Alakulppi, Eino Olkanuora og Klaes Karppinen. I 1938 ble han også individuell verdensmester på distansen 18 km.


== Meritter ==
VM 1938 i Lahtis: gull på stafetten, gull på 18 km
VM 1939 i Zakopane: gull på stafetten


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pauli Pitkänen – FIS (langrenn)
Tyrkisk olje-bryting

Tyrkisk olje-bryting er en form for bryting som er en stilart innen folkestil-bryting. På tyrkisk kalles stilarten Yağlı güreş.
Dette er Tyrkias nasjonalsport. Sporten er populær bl.a. i Japan og Nederland.


== Beskrivelse ==
Bryterne har spesielle skinnbukser ( kypset ), og kroppen er smurt inn i olivenolje.
En kamp varer i 30 eller 40 minutter, maksimalt (jfr. regelendring fra år 1975).


== Turneringer ==
Kırkpınar-turneringen holdes hvert år i Edirne (i "Turkish Thrace") siden år 1362.


== Regler ==
Målet er å få lagt motstanderen ned på ryggen selv om de er innsmurt i olivenolje. Derfor er det lov å ta hånda nedi buksa til motstanderen for å få tak. 
Utenfor Tyrkia, arrangeres turneringer bl.a. i Nederland (av Koninklijke Nederlandse Krachtsport en Fitnessfederatie ).
Kjuker

En kjuke er en sopp som lager fruktlegemer på ved, som ofte er sidestilte, gjerne stammer og greiner. Kjukene tilhører familien poresopper (Polyporaceae).


== Morfologi ==
Sporene sitter i et porelag. Kjukene kan være flerårige, f.eks. kreftkjuke, knuskkjuke og rødrandkjuke, eller ettårige, f.eks. silkekjuke og svovelkjuke. Fruktlegemene er vanligvis treharde, seige eller korkaktige.


== Økologi ==
De fleste kjuker bryter ned ved og forårsaker hvitråte eller brunråte. Når det er hvitråte, brytes både cellulose og lignin ned; når det er brunråte, brytes bare cellulose ned, og det brune ligninet blir igjen. Kjukene gjør nytte for seg ved å bryte ned død ved. Noen kjuker angriper levende trær, f.eks. rotkjuke på gran og svovelkjuke på løvtre (f.eks. eik), andre kjuker angriper trær som er svekket, f.eks. knivkjuke på bjørk. De fleste kjukene går på døde eller døende trær, veltede stammer, fallved, vedrester eller på trekonstruksjoner.


== Se også ==
Sopp
Lakkjuke (Ganoderma lucidum)


== Kilder ==
(no) Kjuker i Store norske leksikon
Joseph Hou Guoyang

Joseph Hou Guoyang eller Guoyong (født 1922- )  var katolsk «undergrunnsbiskop» av Chongqing i Kina. 


== Biografi ==
Han ble hemmelig bispeviet av biskop Joseph Fan Xueyan av Baoding i 1988. 
I januar 1989 ble han arrestert, og holdt i forvaring av de kinesiske myndigheter til i 1991, og deretter holdt i husarrest. 
Noe etterpå ble han suspendert fra undergrunnskirken etter at det angivelig kom frem at han var gift og hadde barn, og var involvert i upassende virksomhet.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Erkebiskop Mario Zanin (1890-1958) *1934
Kardinal Paul Yü Pin (Yu Bin) (1901-1978) *1936
Biskop Giuseppe Ferruccio Maurizio Rosà (1888-1961) *1946
Biskop Peter Joseph Fan Xueyan' (1907-1992) *1951
Biskop Joseph Hou Guoyang (1922- ) *1988 eller 1989


== Referanser ==
Svein Åril

Svein Åril (født 2. mai 1946 i Oslo) er tidligere fylkesmann i Aust-Agder. Han var konstituert i stillingen siden 1. januar 2008 til 1. oktober 2009.. Åril var assisterende fylkesmann i Aust-Agder fra 1992 til 2008. Han fungerte også som fylkesmann i et halvt år i 1994.
Åril tok befalsutdannelse ved KNM Tordenskiold i 1966 og er utdannet jurist ved Universitetet i Oslo i 1974. Han gjennomførte sjefskurset ved Forsvarets høgskole i 1998.
Svein Åril har vært juridisk konsulent ved Rikstrygdeverket (1974–75), politifullmektig ved Arendal politikammer (1975–77), førstekonsulent i Aust-Agder fylkeskommune (1977–83), dommerfullmektig ved Holt sorenskriverembede (1983–84), førstekonsulent hos Fylkesmannen i Aust-Agder (1984–85) og avdelingssjef samme sted (1985–86). Endelig var han advokat og fagsjef i Sparebanken SØR (1986–92), før han ble utnevnt til assisterende fylkesmann.
Åril søkte i 2008 stillingen som fylkesmann i Aust-Agder, men regjeringen valgte å gi stillingen til Øystein Djupedal.


== Referanser ==
Paulin-Joseph-Justin Albouy

Paulin-Joseph-Justin Albouy (født 9. juni 1880 i Camboulazet i kommunen Carcenac-Peyralès i Aveyron i Frankrike, død 7. februar 1954 i Rodez) var katolsk erkebiskop av Nanning i Guangxi i Kina.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Albouy kom fra stedet Tavernes ved Camboulazet og var tredje barn i en bondefamilie med tretten barn. En av hans søstre ble nonne, en av hans brødre misjonær i Arizona. 


=== Prest, misjonær ===
Han var medlem av det parisiske ytremisjonsselskap og ble presteviet 21. juni 1903. Han ble 11. november samme år sendt til misjonene i Kina.


=== Biskop ===
Han ble den 27. mars 1930 utnevnt av pave Pius XI til titulærbiskop og til apostolisk vikar av Nanning. Bispevielsen fant sted 24. august 1930 med biskop Gustave-Joseph Deswazières (Beihai) som hovedkonsekrator. De to medkonsekratorer var biskop Enrico Pascal Valtorta og biskop James Edward Walsh. Bispevielsen fant sted i Hongkong.
Under annen verdenskrig okkuperte japanernes militære styrker to ganger deler av hans bispedømme. I november 1944 måtte biskopen flykte unna japanerne til de titusen toppers fjell nær grensen til Vietnam, og da han i september neste år kunne vende tilbake, fant han at hans bispegård var blant de mange nedbrente bygninger i Nanning.
Den 11. april 1946 ble han promovert til erkebiskop av samme sted.  
Den 4. desember 1951 rykket kommunistiske styrker inn i Nanning. Flere av hans utenlandske prester ble utvist umiddelbart, selv fikk han til å begynne med forbli. Men den 10. september 1952 ble han arrestert. Han ble dømt og utvist noen få dager etter; en eskorte på seks vakter ledsaget ham til grensen mot Hongkong, der han ankom 20. september. 
Han reiste så hjem til Frankrike, der han døde etter kort tid. Begravelsesmessen fant sted i katedralen i Rodez og han ble gravlagt i sin hjemlandsby, Camboulazet.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Erkebiskop François de Bovet (1745–1838)
Biskop Jacques-Léonard Pérocheau (1787–1861) *bispeviet 1818
Biskop Annet-Théophile Pinchon (1814-1891) *1859
Biskop Félix Biet (1838-1901) *1878
Biskop Célestin-Félix-Joseph Chouvellon (1540-1611) *1891
Erkebiskop Jean-Baptiste-Marie Budes de Guébriant (1849-1924) *1910
Biskop Gustave-Joseph Deswazières (1882-1959) *1929
Biskop Paulin-Joseph-Justin Albouy


== Referanser ==
Joseph Qian Huimin

Joseph Qian Huimin (født mars 1911 i Zhangjiagang i provinsen Jiangsu i Kina, død 20. mai 1993 i Nanjing) var en regimegodkjent katolsk biskop av Nanjing i Folkerepublikken Kina.
Han kom fra en katolsk familie, og begynte å studere ved presteseminaret i Zikawei i Shanghai i september 1934. I juni 1940 ble han presteviet i katedralen i bispedømmet Haimen i Jiangsu. Han virket som prest i Qidong, Chongming, Haimen og Nantong.Fra 1949 til 1980 var han generalvikar i bispedømmet Haimen. I 1980 ble han utnevnt til bispedømmeadministrator for bispedømmet Nanjing, og i juli 1981 ble han ordinert til dets biskop.Mens han var biskop ble 13 kirker restaurert eller bygd i bispedømmet, og et bispedømmesenter ble etablert i Wuxi i 1989.
Han døde i Nanjing 20. mai 1933.


== Episkopalgenealogi ==
Hans episkopalgenealogi er:

Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) *1958
Biskop Joseph Qian Huimin (1911-1993) *1981 


== Referanser ==
Katedralen i Rodez

Katedralen i Rodez (Cathédrale Notre-Dame de Rodez) er en katolsk katedral i gotisk stil. Den er sete for det katolske bispedømmet Rodez.
Den særegne stengte vestfronten var en gang i tiden del av Rodez' bymur.