jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jinghubanen

Jinghubanen (kinesisk: 京沪铁路; pinyin: Jīnghù tiĕlù) er jernbanelinjen som fører mellom  Beijing og Shanghai i Folkerepublikken, gjennom Tianjin, Hebei, Shandong, Anhui og Jiangsu. Den har en trasé på 1462 kilometer. På kinesisk betyr Jing «hovedstaden»  (altså Beijing) og Hu står for Shanghai.
Før kommunistenenes maktovertakelse i 1949, på den tid da Nanjing var Kinas hovedstad, fantes det også en Jinghubane; den løp mellom Nanjing og Shanghai.


== Historie ==
Jinghubanen består av tre avsnitt. Disse tre avsnittene er blant de eldste jernbanelinjer i Kina, bygd før 1910.
Det første avsnittet er fra Beijing til Tianjin, og deler trasé med Jinghabanen. Dette avsnittet var før del av Jingfengbanen.
Annet avsnitt er fra Tianjin til Pukou, og ble tidligere kalt Tianjin-Pukou-banen. Mellom Pukou og Nanjing krysser jernbanen Yangtzefloden. Togvognene ble ført over i elveferger før Nanjing-Yangtze-jernbanebroen ble ferdig i 1968.
Det tredje avsnittet er mellom Nanjing og Shanghai. Denne delen kalles Huningbanen. I perioden 1927–1949, da Kina hadde Nanjing som hovedstad, var det dette avsnittet alene som ble kalt Jinghubanen. Navneskiftet av hele strekningen Beijing-Shanghai til Jinghubanen fant sted i 1968, da Yangtzebroen var ferdig.


== Dagens situasjon ==
Jernbanelinjen mellom Beijing og Shanghai er en av Kinas travleste. Den er tospors mellom Tianjin og Shanghai, og trespors mellom Beijing og Tianjin. De raskeste togene trafikkerer hele strekningen på mellom 9 timer og 59 minutter, og på 10 timer og 4 minutter. Togene er gjennomgående svært fulle, og frekvensen svært hyppig.
En høyhastigets jernbanetrase, Beijing-Shanghai ekspressjernbane, er nå under bygging noenlunde parallelt til Jinghubanen for å kunne overta en del av den voksende trafikken.
Nattogene på Jinghubanen trafikkerer gjerne helt non stop, men det er også en del tog som stanser underveis. De viktigste (og de nest viktigste) stoppestedene er:
Beijing – (Langfang) – Tianjin – (Cangzhou) – (Dezhou) – Jinan – (Taishan) – (Jiuzhou) – Xuzhou – (Suzhou i Anhui) – (Bengbu) – Nanjing – (Zhenjiang) – (Changzhou) – (Wuxi) – Suzhou – (Kunshan) – Shanghai
Nitro

Nitro kan referere til:

Nitroglyserin, giftig, eksplosiv væske
Nitrometan, eksplosivt løsemiddel/drivstoff
Nitrogen, grunnstoff
Nitrocellulose, sprengstoff
Nitro (band)Personer

Johnny Nitro, amerikansk fribryter
Luxembourg under Sommer-OL 1952

Luxembourg under Sommer-OL 1952. Førtifire sportsutøvere, alle menn, fra Luxembourg deltok i ni sporter under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Luxembourg kom på en delt 27.-plass med en gullmedalje. Det var åttende gangen Luxembourg var med i et sommer-OL.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Kilder ==
Luxembourg under Sommer-OL 1952: Resultater og profilside Arkivert 29. desember 2008 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Iran under Sommer-OL 1952

Iran under Sommer-OL 1952. Tjueto sportsutøvere fra Iran, alle menn, deltok i fire sporter, bryting, boksing, friidrett og vektløfting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Iran kom på 30.-plass med tre sølv- og fire  bronsemedaljer. Vektløfteren Mahmoud Namjoo, som vant en sølvmedalje, var flaggbærer under åpningsseremonien.


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Kilder ==
Iran under Sommer-OL 1952: Resultater og profilside Arkivert 15. oktober 2012 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Válur

Válur (IPA: [ˈvɔalʊɹ], dansk: Vålen) er en bygd på Færøyene. De gamle grendene Válur og Nesið danner en sammenhengende bebyggelse med Vestmanna i nord, men tilhører sognet og kommunen Kvívík. Grensen går ved elven Heljareyga. Den 1. januar 2016 hadde Válur 48 innbyggere.


== Referanser ==
Dr Pepper

Dr Pepper er en brus fra USA. Den markedsføres som en brus med unik smak. Den ble oppfunnet i 1880 av Charles Alderton i Waco i Texas, og først servert rundt 1885, Dr Pepper ble først nasjonalt markedsført i USA i 1904, og blir nå solgt også i Europa, Asia og resten av Amerika. Av varianter fins det blant annet en sukkerfri versjon, Diet Dr. Pepper, samt en rekke versjoner med ekstra smak, som ble introdusert på 2000-tallet.
Brusen er et beskyttet varemerke som tilhører det samme foretaket som eier brusmerket 7-Up.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Dr Pepper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bayram Şit

Bayram Şit (født 1930 i Acıpayam, død 29. mai 2019 i Ankara) var en tyrkisk bryter som deltok i de olympiske leker i 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
Şit ble olympisk mester i bryting under Sommer-OL i 1952 i Helsingfors. Han vant den tredje letteste vektklassen, fjærvekt opp til 62,0 kg, i fristil. I finalen beseiret han Nasser Guivehtchi fra Iran.


== OL-medaljer ==
1952  Helsingfors -  Gull i bryting, fjærvekt fristil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bayram Şit – Olympedia 
(en) Bayram Şit – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bayram Şit – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Bayram Şit – FILA
Jingjiubanen

Jingjiubanen (engelsk: Jingjiu Railway, også kjent som Beijing-Jiujiang-Kowloon Railway, Beijing-Jiujiang-Kowloon Line; 京九铁路 eller 京九线 / 京九鐵路 / 京九線; pinyin: Jīngjiŭ tiĕlù eller Jīngjiŭ Xiàn) er en jernbanelinje i Folkerepublikken Kina som løper fra Beijing til Kowloon i Hongkong. Den krysser den interne grensen mellom Fastlands-Kina og Hongkong rett ved Shenzhen.
Jernbanelinjen har dobbelspor. Byggingen begynte i februar 1993, og linjen ble åpnet for trafikk i 1996. Linjen har stoppesteder i provinsene Tianjin, Hebei, Shandong, Henan, Anhui, Hubei, Jiangxi ogd Guangdong, og er på 2397 kilometer. Den har 790 broer og 160 tunneler. Broen over Yangzifloden ved Jiujiang (Yangtzebroen i Jiujiang) er med sine 7679 meter den lengste broen (pr 2009) over denne elven.
Banen løper mellom Jinghubanen (Beijing-Shanghai) og Jingguangbanen (Beijing-Guangzhou), og ble konstruert for å avlaste den overbelastede Jingguangbanen og fremme den økonomiske utvikling østenfor denne jernbanelinjen.
Enkelte deler av linjen ble bygget før konstruksjonen av hele linjen offisielt ble startet; det gjelder blant annet Yangtzebroen i Jiujiang. Noen andre av strekningene ekstisterte fra før og trengte stort sett bare å bli oppgradert; det gjelder blant annet strekningene mellom Jiujiang og Nanchang, og mellom Fouyang og Shangqiu.
Banen deler trasé med Guangmeishanbanen (Guangzhou-Meizhou-Shantou) mellom Longchuan og Dongguan. Den løper sammen med Guangshenbanen (Guangzhou-Shenzhen, før kjent som det kinesiske avsnitt av Kowloon-Canton-banen) i Dongguan, og følger samme rute sørover. Innen Hongkong deler den trasé som East Rail Line (tidligere det britiske avsnitt av Kowloon-Canton-banen).
Man kan reise non stop mellom Beijing og Hongkong, men de togene følger ikke Jingjiubanen, men kobles over til Jingguangbanen og Guangshenbanen.


== Byer med stoppesteder ==


== Eksterne lenker ==
MTR Intercity Through Train e-Ticketing Services, Train Route
Ulf Nilsen

Ulf Nilsen (født 19. mai 1950 i Trondheim) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo 1973-1978 og har hatt store utstillinger både i Norge og utlandet. Han var festspillutstiller i Bergen i 1983 som medlem av gruppa «Zink» sammen med Bjørn Carlsen, Leonard Rickhard og Bjørg Hoene. Han stilte ut på Henie-Onstad Kunstsenter i 2003 og på Blaafarveværket i 2009. Han har stått for utsmykning blant annet i Oppsal samfunnshus, Bjørnsletta skole, Oslo, på skipene SS «Norway», SS «Renaissance» og «Sea Dream», samt Hurtigruten. 


== Referanser ==


== Kilder ==
Erik Bjørnskau: «Labyrinter på baksiden» Intervju i Aftenposten Kultur 16. oktober 2009 side 13


== Eksterne lenker ==
Ulf Nilsens hjemmeside, også med CV


== Litteratur ==
Gunnar Danbolt: Passasjer 1978-1999. Labyrinth Press, 2000
Frammi við Gjónna

Frammi við Gjónna, eller Gjógvin, er et vernet gårdsanlegg på Færøyene. Gården ble ryddet under niðursetutíðin i 1815, men det har sannsynligvis vært bosetning på stedet tidligere også. Gården ligger ved noen bekkefar ved Leynavatn på Streymoy. Hovedbygningen er typisk for gamle færøyske gårder, som et langhus (på færøysk lon, jamfør trønderlån) i gråsteinsmur med torvtak. Gården er fraflyttet, men slettene ved Leynavatn er oppdyrket.
Frammi við Gjónna og et tilsvarende gårdsanlegg i Depil var motiv for fire frimerker graverte av Czesław Słania, etter tegning av Jákup Pauli Gregoriussen, og utgitt av Postverk Føroya i 1987.Gourmetrestauranten Koks flyttet inn på gården i 2018.


== Referanser ==
NM i fotball for kvinner 1987

Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 1987 er en norsk fotballturnering. Det var det tiende offisielle norgesmesterskapet i fotball for kvinner. Sprint-Jeløy ble norgesmestre etter å ha slått Klepp i finalen. 


== Småfakta ==
Sprint-Jeløy sto for den største seieren da  de slo Skarp 15-1.


== 1. runde ==


== 2. runde ==


== 3. runde ==
Kampene spilt søndag 28. juni.

3. runde Nord-Norge (best av 3):


== Kvartfinaler ==


== Semifinaler ==


== Finale ==


== Eksterne lenker ==
Stein Langørgens hjemmeside
Jingguangbanen

Jingguangbanen  (forenklet kinesisk: 京广铁路; tradisjonell kinesisk: 京廣鐵路; pinyin: Jīngguǎng tiělù) er en viktig hovedstrekning på jernbanenettet i Folkerepublikken Kina. Strekningen løper fra Vestbanegården i Beijing og sørover til Guangzhou i provinsen Guangdong.
Jernbanelinjen består av to avsnitt. Det nordlige avsnittet, Jinghanbanen, går fra Beijing til Hankou, og det sørlige avsnittet, Wuguangbanen, fra Wuchang til Guangzhou. Hankou og Wuchang, som før var hver sin by, men nå er bydeler i Wuhan, ligger på hver sin side av elven Yangzi. Det var først i 1957 at de to jernbanestrekningene ble sammenknyttet da Yangtzebroen i Wuhan stod ferdig.  
Jingguangbanen knytter sammen Beijing og Guangzhou og strekker seg gjennom seks provinser, nemlig Beijing, Hebei, Henan, Hubei, Hunan og Guangdong. Lengden er 2324 kilometer. Det gjennomgående (non stop) Jingjiu-toget mellom Beijing og Hongkong følger fremdeles (2009) denne banen, selv etter at Jingjiubanen ble åpnet. 
Den 7. februar 1923 gikk jernbanearbeidere på Jinghanbanen til streik for sine rettigheter og i protest mot krigsherrenes brutalitet. Denne streiken fikk en viss betydning for det kinesiske kommunistpartis fremvekst. 


== De viktigste stoppesteder langs ruten ==
Fra nord til sør:

Shijiazhuang
Handan
Xinxiang
Zhengzhou
Luohe
Xinyang
Hankou
Wuchang
Yueyang
Changsha
Zhuzhou
Hengyang
Shaoguan
Guangzhou
India under Sommer-OL 1952

India under Sommer-OL 1952. 69 sportsutøvere fra India deltok under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. India kom på 26.-plass på den uoffisielle medaljestatistikken med en gull- og en bronsemedalje. 


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
OL-resultater på Sports-reference.com Arkivert 11. november 2014 hos Wayback Machine.
Bybil

En bybil er en betegnelse for småbiler som først og fremst er laget for bruk i storbyer og til pendling til og fra bysentrum over kortere avstander og i begrenset hastighet siden det oftest er snakk om tettbygde områder. Den typiske bybilen er en fireseter og har i dag normalt en lengde på fra 3,4 til 3,6 meter. Den har en relativt liten motor og tilsvarende begrenset drivstofforbruk og topphastighet. De første bilmodellene som ble utviklet primært med tanke på bybruk ble lansert på 1960-tallet. Ikke minst Fiat har vært aktive i dette segmentet. Dette kan ha sammenheng med behov og etterspørsel på hjemmemarkedet.
I EU-området klassifiseres bybilene i A-segmentet. I Japan har biler med lengde under 3,4 meter spesielle skattefordeler og lavere parkeringsavgifter.


== Utvikling ==
Det er først og fremst i Europa at slike biler har hatt et voksende marked fra 1960-tallet og fremover da trafikk- og parkeringsproblemene ble påtagelige i storbyene. De fleste, store bilprodusentene har minst én, ofte to modeller i dette segmentet.
Segmentet oppnådde spesielt stor vekst på 1980-tallet og utviklet seg videre på 1990-tallet. 
Segmentet over, B-segmentet, kalles småbiler. Modeller som er mindre enn bybiler kalles ofte mikrobiler.


== Eksempler på bybiler ==


=== Modeller lansert før 2000 ===
Fiat 500
Fiat 126
Fiat Cinquecento
Renault Twingo
Ford Ka
Hyundai Atos
Daewoo Matiz
Volkswagen Lupo


=== Modeller lansert etter 2000 ===
Citroên C1
Citroên C2
Fiat Nuova 500
Fiat Panda
Kia Picanto
Opel Agila
Peugeot 108
Renault Twingo
Toyota Aygo
Hyundai i10
Jiaojibanen

Jiaojibanen (胶济铁路 / 膠濟鐵路; pinyin: Jiāojì Tiělù) er en jernbanelinje som knytter sammen storbyene Qingdao og Jinan i hver sin ende av provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. 
Linjen er en av Kinas eldste. Den er forbedret og modernisert fra den opprinnelige, den tyske kolonialjernbanen Schantung-Bahn. Arbeidet med den ble påbegynt den 23. september 1897 og linjen var ferdig i 1904.
Anna Martine Nilsen

Anna Martine Nilsen (født 2. mai 1974) er norsk billedkunstner og illustratør som hovedsakelig jobber med foto og video. 


== Arbeid ==
Fra 1999 til 2009 arbeidet Nilsen som illustratør for Dagbladet. Hun var bilderedaktør for tidsskriftet Fett fra 2006 til 2008, og fra 2004 til 2006 var hun tilknyttet tidsskriftet Snitt, både som redaksjonsmedlem og skribent. I 2002 regisserte og produserte Nilsen dokumentarfilmen «Bananen». Nilsen har bodd deler av sitt liv i Argentina der hun våren 2009 regisserte kortfilmen «Too Damn Late».


== Eksterne lenker ==
www.theusualshow.com
www.toodamnlate.com Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
Småbil

Småbil er en betegnelse som brukes om bilmodeller som i EU-området hører til i B-segmentet. Typiske småbiler er Volkswagen Polo og Ford Fiesta. Segmentet under, A-segmentet, kalles bybiler, mens bilene i segmentet over, C-segmentet, kalles kompaktbiler.
Karakteristisk for modellene i segmentet er tverrmontert frontmotor, forhjulsdrift og total lengde på fra 3,5 til 4,15 meter.
Det er mange modeller og tøff konkurranse i segmentet. I 2008 var 7 av de 15 mest solgte bilmodellene i Europa småbiler.


== Eksempler på småbiler ==
Citröen C3
Daihatsu Sirion
Hyundai i20
Kia Rio
Mazda 2
Mini
Mitsubishi Colt
Opel Corsa
Peugeot 208
Renault Clio
Škoda Fabia
Tata Tigor
Toyota Yaris
Sigfrid Akselson

Sigfrid Viktor Akselson ,født 13. desember 1918 i Stockholm, bosatt i Simrishamn fram til sin død 27. september 2005. Akselson arbeidet blant annet som teknisk direktør for Försvarets Fabriksverk (FFV). Han var med å utvikle  Carl Gustav RFK (Granatgevär m/48) og videreutvikle stirlingmotoren. Akselson var bosatt i Washington D.C. noen år fram til han gikk av med pensjon. Han var bror til skuespilleren Ulla Akselson.
Wusong

Wusong (kinesisk: 吴淞, pinyin: Wúsōng; W.-G.: Woosung) er en havneby ca. 20 km nord for Shanghai, der elven Huangpu møter Yangzifloden. De første telegraflinjer i Kina ble lagt herfra. Kinas første jernbanelinje, Woosungbanen, ble anlagt mellom Shanghai og Wusong. 
Et av de fire store kystforsvarsbatteriene under Qing-dynastiet, Wusongfortet, ble i 1842 benyttet i kamp mot britiske styrker under opiumskrigen. 
Tongjiuniversitetet ble grunnlagt her i 1907. 
Under Annen Verdenskrig huset Wusong en interneringsleir for US Marines som japanerne hadde tatt til fange da de erobret Wake Island. Wusong ble opphevet som politisk enhet i 1964 og inkorporert i det som nå er distriktet Baoshan i byprovinsen Shanghai.
Massá

En massá (hebraisk: מַצָּה – maṣṣā), flertall: massót, er et usyret brød (flatbrød) til bruk i pesah (jødisk påske).


== Etymologi ==
Ordrota מצה (MṢH) betyr «uttørket» på hebraisk. I 2. mosebok 12:39 er uttrykket עֻגֹת מַצּוֹת (ʕūgōt maṣṣōt, «uttørkede kaker») brukt om brødene som israelittene bakte av deigen de bar med seg da de i all hast dro ut av Egypt.


== Skrivemåter ==
Ordet blir også skrevet matsá, matza eller matzo i entall, og som matsót, matzot eller matzos i flertall.


== Se også ==
Hamés
Flatbrød
Pesah
Walt Disney’s Comics and Stories

Walt Disney's Comics and Stories (forkortet til WDC) er en antologisk tegneserie som har et utvalg av Disney-figurene blant annet Donald Duck, Skrue McDuck, Mikke Mus, Snipp og Snapp, Lilleulv, Bestemor Duck, Ole Brumm og flere andre. Forløperen til WDC var The Mickey Mouse Magazine. Den bestod opprinnelig et utvalg fra Disney-tegneseriene Donald Duck og Mikke Mus. 
På midten av 1950-tallet var tittelen Walt Disney's Comics and Stories den mestselgende tegneserien i USA med et månedlig opplag på over tre millioner solgte tegneserier. 
Antologien begynte vanligvis med en 10-siders historie som handlet om Donald Duck og som regel endte med et serienummer eller enkel historie med Mikke Mus. De mest populære tegneseriene var de som ble skrevet og tegnet av Carl Barks.
Agano (elv)

Agano (阿賀野川 - Agano-gawa) er en japansk elv som renner fra prefekturet Fukushima til prefekturet Niigata. Den er 210 km lang og har et nedbørfelt på 7 710 km². Dette er blant de største elvene i Japan.
Elva har sitt utspring i Arakai-fjellet på grensen mellom Fukushima og Tochigi. Den renner nordover og har tilsig fra bielva Okawa, før den møter elva Nippashi som kommer fra Inawashirosjøen – Japans fjerde største innsjø. Her møter Agano også Tadami i Aizu-bassenget, med tilsig fra Okutadamisjøen som er oppdemmet av Okutadami vannkraftverk. Nå svinger elva vestover og renner ut i Japanhavet ved storbyen Niigata på Japans vestkyst. Vannføringen ved utløpet er det høyeste av alle elver i Japan.
Tadami gawa er den største tilførselselva til Agano, og noen kilder bruker Tadami-gawa som navn på hele elvefaret. Den har kilder i fjellkjedene vest i prefekturet Fukushima, hvor den reguleres av Numazawanuma vannkraftverk. Videre gir Taki-demningen også elektrisk kraft. Elva krysser deretter grensen og renner inn helt sør i Niigata-prefekturet ved Echigo Sanzan Tadami Quasi nasjonalpark. Den oppdemmede Okutadamisjøen her oppe er Japans største kunstige innsjø som oppdemmes av Okutadami-demningen. Tadami har store høydeforskjeller og er spesielt godt egnet for vannkraft, og er utbygd med Tadami-demningen som gir vannfall til Tagokura vannkraftverk.
Det mektige elvefaret har en rekke større bielver, den viktigste er Ina og Nipashi, som kommer fra Inawashiro-sjøen – den fjerde største innsjøen i Japan. Nedenfor denne innsjøen renner Tadami og Nipashi sammen med Agano-elva, som har tilsig fra bielva Okawa. Agano er navnet på vassdraget herfra og har utløp i storbyen Niigata på Japans vestkyst.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Japan National Tourism Organization – «Oku-Tadami / Ginzan-daira» – beskrivelse av området ved elvas øvre utspring.
Tsukuba-universitetet – «Examination of hydrological change using WRF output in the Agano River basin, Japan».
Woosungbanen

Woosungbanen (engelsk: Woosung Road) var den første jernbanestrekningen som ble bygd i Kina. Den var en 20 km lang strekning fra Shanghai til Woosung (Wusong), som var Shanghais ytre havn ved Yangtzeelven. Den var smalspors, og ble bygd i 1876. Men allerede året etter demonterte Qing-regjeringen sporene.


== Historie ==
Det var britiske forretningsfolk i Shanghai som stod bak jernbanen. De benyttet seg av en finte.
I søknaden fremstilte man prosjektet som en «Waggon Way». Selskapet som fikk anleggstillatelse i 1875 kalte seg «Woosung Road Company», og intet sted forekom ordet «jernbane». Foranledningen var at de største handelsskipene som ikke var i stand til å befare elven opp til selve Shanghai las til kai i Wusong, og varene måtte der omlastes til kjerrer og bringes inn til byen. Med en jernbanelinje ville denne prosessen forenkles.
Den var Kinas første jernbanelinje, og håpet var at kineserne ville overvinne sin skepsis mot jernbanelinjer. Det gikk ikke så bra. Et viktig hinder var at den kinesiske landsbygden hadde mange gravfelter, og at selv om det med en del strev kanskje ville la seg gjøre å legge jernbanesporene slik at de ikke ble berørt, var det mange som mente at støyen fra toglinjene ville forstyrre forfedrenes ånder i nærliggende graver. Folk som bodde nær Woosungbanen protesterte kraftig mot jernbanen. Én dag ble et tog stanset av demonstrerende mennesker - menn, kvinner og barn. Da toget langsomt banet seg vei, forsøkte mengden å stanse det ved å gripe tak i vognene. En annen gang ble en mann overkjørt av toget, og dette var nær ved å utløse et folkeoppløp.
Thomas Wade fikk overbevist det britiske selskapet om å innstille trafikken. Qing-regjeringen kjøpte opp og demonterte anlegget, og sendte det hele over til Taiwan. Der var det meningen å benytte den ved en kullgruve. På øya Taiwan var det færre forfedregraver, og befolkningen var ikke så skeprisk. Imidlertid viste det seg at linjen ikke hadde meget for seg der.
Materialet ble så sendt tilbake til fastlandet, og skulle benyttes til jernbanebygging i Kaiping (i Tangshan provinsen Hebei). Dette var et område som var tynnere befolket, og med få forfedregraver. Imidlertid foretrakk den fremsynte sjefsingeniøren for Kaipingprosjektet, Claude W. Kinder, å benytte standard sporbredde for den 10 km lange strekningen. Dermed ble Woosongbanens utstyr ikke benyttet.


== Ny jernbane i 1898 ==
Stemningen mot jernbaner endret seg etterhvert. I 1898 ble det igjen anlagt jernbane mellom Wosung og Shanghai. Den bar navnet Songhubanen.


== Litteratur ==
Jung Chang: Empress Dowager Cixi: The Concubine who Launched Modern China, Jonathan Cape: London, 2013, ss. 124-125. ISBN 9780224087438
Peter Crush: Woosung Road. The Story of Chinas First Railway. Hong Kong 1999.
Blair C. Currie: «The Woosung Railroad (1872-1877)», i: Papers on China 20 (1966), S. 49 ff.
Strømpebåndsnoker

Strømpebåndsnoker er en slekt av slanger som er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika.
De tilhører snokene, og er ikke farlige for mennesker. Utbredelsen strekker seg fra Canada til Costa Rica. I Canada finnes de ved Peace River, noe som gjør dem til de nordligste slangene i Nord-Amerika. Det er også rapportert om strømpebåndsnoker fra Alaska, men det er antakelig feil.
Navnet viser til de langsgående stripene i rødt, gult, blått, oransje eller hvit som de har på ryggen. De er som regel kortere enn 60 cm, men T. gigas kan bli 160 cm. Strømpebåndsnokene finnes i alle naturtyper innenfor det store utbredelsesområdet, og er også vanlige i bebygde områder. De nordlige artene er kjent for at hundrevis av individer samles om høsten for å gå i dvale på felles overvintringssteder. Strømpebåndsnokene er ovovivipare; det vil si at eggene beholdes i kroppen til klekking, slik at de føder levende unger. 
Antall arter varierer i de ulike oversiktene, og det er også beskrevet en mengde underarter. Avgrensingen mot Nerodia er uklar, og noen arter flyttes mellom de to slektene i ulike verker.


== Eksterne lenker ==
(en) Strømpebåndsnoker i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Strømpebåndsnoker hos Artsdatabanken 
(sv) Strømpebåndsnoker hos Dyntaxa 
(en) Strømpebåndsnoker hos Fossilworks 
(en) Strømpebåndsnoker hos ITIS 
(en) Strømpebåndsnoker hos NCBI 
(en) Kategori:Thamnophis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Thamnophis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thamnophis – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nederlandsk side med mange bilder
Anapsid.org: Garter Snakes
Flere bilder av Thamnophis proximus rutiloris
Thamnophis.com – Garter Snake forum
The Garter Snake Page
Plains Garter Snake - Thamnophis radix
Eastern Garter Snake - Thamnophis sirtalis
Amphibians and Reptiles of Alaska – Enigmatics, Potentials, and Escapees Om rapportene fra Alaska
Molandsbakken

Molandsbakken er en hoppbakke i Vegårshei kommune i Aust-Agder. Bakken ble bygd i 1993 til NM normalbakke 1994, og er blant annet blitt brukt til norgescuprenn. Molandsbakken har K-punkt 90 meter og bakkestørrelse 94 meter. Bakkerekorden er 99,5 meter, satt av Fredrik Bjerkeengen i norgescupen 23. januar 2010. Bakken er eid av Vegårshei Ski- og Aktivitetssenter.
I oktober 2011 ble Molandsbakken stengt, etter at det ble oppdaget råte og sig i tårnkonstruksjonen og vridninger i materialet.


== NM, spesielt hopp ==


== Kilder ==
Skisprungschanzen-Archiv: Vegårshei


== Eksterne lenker ==
Idrettsanlegg.no: Molandsbakken