jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Flekkbåndmåler

Flekkbåndmåler (Xanthorhoe ferrugata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den er funnet over hele Norge. Den ligner sterkt på rosa båndmåler (Xanthorhoe spadicearia), men er vanligvis mørkere på farge. Det sikreste kjennetegnet for å skille de to artene er at den hvite innerkanten på forvingens brede, mørke tverrbånd har en tydelig "tann" hos flekkbåndmåleren, ikke hos rosa båndmåler.


== Utseende ==
En nokså liten (vingespenn 18 – 23 mm), slank, brokete farget måler. Den ligner rosa båndmåler, men er som oftest mørkere på farge, det brede vingetverrbåndet vanligvis svartgrått. Forvingen er lysbrun ved roten, i midten med et bredt tverrbånd som vanligvis er mørkt askegrått, men det kan også være rødbrunt. Innerkanten av dette båndet har en markert "tann" nær fremkanten som mangler hos rosa båndmåler. Ytterkanten er trekantet utbuktet rundt midten. Båndet er kantet med hvitt på begge sider. Utenfor det brede båndet er det en brun flekk ved vingens fremkant og to, vanligvis klart skilte, svarte flekker bak denne. Vingens ytterkant er lysgrå. Bakvingen er silkeaktig lysgrå uten markerte tegninger. Larven er lang og slank, naken bortsett fra noen korte børster, grå med noen mørkere flekker på ryggen.


== Levevis ==
Larven kan finnes på mange forskjellige lave planter. Denne arten har to generasjoner hver sommer i sør, med voksne sommerfugler i mai – juni og i august. Lenger nord har den bare én generasjon, som er voksen i juni – juli. Den flyr om natten.


== Utbredelse ==
Flekkbåndmåleren er holarktisk, det vil si den forekommer både i den palearktiske sone (over det meste av regionen) og i Nord-Amerika (mangler i sentrale områder). I Norge er den funnet over hele landet, men forekomsten på Vestlandet og i Nord-Norge ser ut til å være litt spredt.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) flekkbåndmåler i Encyclopedia of Life 
(en) flekkbåndmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) flekkbåndmåler hos Artsdatabanken 
(sv) flekkbåndmåler hos Dyntaxa 
(en) flekkbåndmåler hos Fauna Europaea 
(en) flekkbåndmåler hos ITIS 
(en) flekkbåndmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Xanthorhoe ferrugata – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Xanthorhoe ferrugata – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Xanthorhoe ferrugata – detaljert informasjon på Wikispecies 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Xanthorhoe ferrugata
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
ARA «La Argentina» (1937)

ARA «La Argentina» var en argentinsk krysser. Hun var basert på den britiske «Arethusa»-klassen, og ble utviklet for å brukes som skoleskip for den argentinske marinen.
Hovedbestykningen bestod av ni 6" kanoner plassert i tre triple tårn. Sekundærbestykningen var hovedsakelig for luftvern og bestod av fire 4" kanoner og åtte 2 punds kanoner. I tillegg hadde hun to triple torpedorør.
ARA «La Argentina» var utstyrt med en katapult og et fly, normalt en Supermarine Walrus. Disse ble fjernet i 1949.
Å bruke en krysser som skoleskip var ikke en ny idé, men kapasiteten på 60 kadetter var liten sammenlignet med franske skip fra samme periode. Første året hun var operativ fungerte hun som skoleskip, men den andre verdenskrig satte en stopper for denne virksomheten og i januar 1941 ble hun innlemmet i Argentinas krysserdivisjon. I 1946 gjenopptok hun karrieren som skoleskip frem til 1951, og igjen fra 1960 frem til 1972. Hun ble tatt ut av tjeneste 10. januar 1974.


== Kilder ==
M.J. Whitley (1999). «La Argentina Class». Cruisers of World War Two. London: Arms and Armour Press. s. 13-14. ISBN 1-86019-874-0. Roger Chesneau, red. (2006). All the Worlds Fighting Ships 1922-1946. London: Conway Maritime Press. s. 420. ISBN 0-85177-146-7.
Løkeberg gård

Løkeberg gård er en tidligere gård i Bærum, der hovedbygning, kårstue, stabbur og drengestue er bevart. Hovedbygningen fra 1700-tallet ble fredet av Riksantikvaren i 1939. Gården har vært et bosted siden folkevandringstiden (400-ca 600 e.kr). Navnet er sammensatt av Laukr (løk) og berg, og kommer fra løk (muligens ramsløk) som vokser langs berget. På gården har det ligget kvern, sag og kalkovner.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Arne Mohus: Stedsnavn i Bærum. 1987.
Per Otto Borgen: Asker og Bærum leksikon. 2006.
Liv Marthinsen og Harald Winge: Asker og Bærum til 1840.


== Eksterne lenker ==
«Løkeberg gård». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Emblem Idrettslag

Emblem IL er et idrettslag fra Emblem i Ålesund kommune. Det ble stiftet 21. november 1932, og har idrettstilbud innen fotball, orientering og langrenn, i tillegg til trimgruppe og idrettsskole for barn. Fotballaget (herrer) spiller i 4. divisjon. De har et B-lag for herrer i 6. divisjon i tillegg til fotballag fra de begynner i første klasse helt til junior-nivå.


== Fotballgruppa ==


=== Tabell ===

Fotballgruppa har seniorlag kun for herrer, men en rekke tilbud innen aldersbestemt fotball for gutter og jenter.
Emblem IL har spilt i 3. divisjon, da som Blindheim/Emblem etter en sammenslåing med Blindheim IL. Klubbene skilte igjen lag, og Emblem IL måtte starte i 6. divisjon og bygge laget på nytt. Klubben spiller med blå- og hvit-stripede drakter, og spiller sine hjemmekanmper på kunstgresset på Ebbemyra.


=== Historie ===
Klubbens første fotballkamp var mot Spjelkavik i 1931. Kampen ble spilt på ei mark på Langelandsgarden i Spjelkavik. I 1958 stilte klubben for første gang etter krigen med et guttelag i serien.
I 1999 ble det innledet samarbeid med Blindheim I.L. og det ble opprettet felles seniorlag under navnet Blindheim/Emblem. Etter hvert fikk klubbene også felles juniorlag. Laget ble kretsmestere i 5. divisjon i 2003 og rykket opp til 4. divisjon. Året etter ble laget kretsmestere i 4. divisjon og rykte opp til 3. divisjon. I 2005 ble samarbeidet avviklet.
I 2006 var Emblem IL tilbake som eget lag, og vant sin avdeling 6. divisjon.
I 2011 vil Emblem spille i 5. divisjon avdeling 3. Seriestart var 28. april. Klubben hadde et mål om opprykk til 4. divisjon men endte til slutt på en fjerdeplass, 8 poeng bak Skodje IL som rykket opp. Ved slutten av 2011-sesongen byttet klubben trener. Sindre Svinø ga seg etter to år, og Sindre Knudsen tok over jobben som hovedtrener med Niclas Dahlberg som hjelpetrener. I 2012 vant Emblem 5. divisjon avdeling Sunnmøre og har siden 2013 spilt i 4. divisjon.


=== Ebbemyra ===
Ebbemyra er klubbens hjemmebane. Den ble åpnet i juli 1979, og i 2007 fikk klubben skiftet ut gresset med kunstgress.


=== Spillerstall ===
Oppdatert 2018


== Orienteringsgruppa ==
Orienteringsgruppa i Emblem IL tilbyr aktiviteter for alle aldersgrupper. Verdensmester Olav Lundanes startet sin karriere i Emblem IL.


== Langrennsgruppa ==
Langrennsgruppa i Emblem IL tilbyr aktiviteter for alle aldersgrupper og har sitt faste tilholdssted på Emblemsfjellet. Der finnes en ca. 4 kilometer lang lysløype som ble åpnet høsten 2001.


== Referanser ==


== Kilder ==
Hefte fra klubbens 75-årsjubileum.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Outbreak – I faresonen

Outbreak er en amerikansk film med Dustin Hoffman, Rene Russo, Morgan Freeman og Kevin Spacey fra 1995. Filmen ble regissert av Wolfgang Petersen og hadde i tillegg skuespillere som Cuba Gooding Jr., Donald Sutherland og Patrick Dempsey med.


== Sammendrag ==
I 1967 oppdages et virus kalt "Motaba" som forårsaker dødelig feber, i den afrikanske jungelen. Amerikanske myndigheter ønsker å holde viruset hemmelig, og offiser Donald McClintock og William Ford ødelegger hele området der flere amerikanske soldater ble smittet. 28 år senere blir oberst Sam Daniels, en virolog fra U.S. Army Medical Research Institute of Infectious Diseases, sendt for å undersøke et virus-utbrudd i Zaire. Daniels og hans mannskap, oberstløytnant Casey Schuler (spilt av Kevin Spacey) og Major Salt (spilt av Cuba Gooding Jr.) skal samle informasjon før de reiser tilbake til USA. Offiser Wlliam Ford, nå brigadiergeneral og Daniels overordnede offiser, avviser Daniels sin bekymring for at viruset kommer til å spre seg.
Betsy, en ape som er smittet med viruset, blir smuglet til USA. James "Jimbo" Scott, ansatt ved et laboratorium som driver med dyreforsøk, blir smittet når han stjeler Betsy og slipper apen løs i skogen utenfor Cedar Creek, California. Under en flyreise til Boston utvikler Jimbo symptomer, og smitter kjæresten Alice. Deres sykdom blir undersøkt av Dr. Roberta Keough som var eks-kone til Sam Daniels. Både Jimbo og Alice dør av viruset. Viruset muterer raskt, blir luftbåren, og flere mennesker blir smittet. Sam Daniels flyr til stedet, mot ordre fra William Ford, og slutter seg til Keoughss team sammen med Schuler og Salt. Militæret setter hele området i karantene. Schuler blr smittet når drakten hans blir ødelagt.
Daniels innser at William Ford var klar over viruset før dette utbruddet. Daniels får vite om militærets plan om å bombe Cedar Creek, ødelegge hele byen og alle dens innbyggere, for å hindre at Motaba sprer seg til en pandemi av gigantiske proporsjoner. Donald McClintock, nå en general, ønsker å skjule virusets eksistens og bruke den som biologisk våpen. For å hindre at Daniels finner en kur, beordrer McClintock ham arrestert som en bærer av viruset. Daniels og Salt stikker av, og skaper et antiserum, men McClintock ønsker fremdeles å ødelegge hele området. De overtaler besetningen på bombeflyet om å detonere bomben over vann og unngå byen. Før McClintock kan beordre en ny bombing, arresterer William Ford ham. Filmen ender med at alle innbyggerne i Cedar Creek blir kurert.


== Eksterne lenker ==
(en) Outbreak – I faresonen på Internet Movie Database 
(no) Outbreak – I faresonen hos Filmfront 
(sv) Outbreak – I faresonen i Svensk Filmdatabas 
(da) Outbreak – I faresonen i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Outbreak – I faresonen på Allociné 
(nl) Outbreak – I faresonen på MovieMeter 
(en) Outbreak – I faresonen på AllMovie 
(en) Outbreak – I faresonen på Turner Classic Movies 
(en) Outbreak – I faresonen på Rotten Tomatoes 
(en) Outbreak – I faresonen på Metacritic
Terrorangrepet i Saada 2. mai 2008

Terrorangrepet i Saada 2. mai 2008 skjedde en bombe gikk av like utenfor Bin Salman-moskeen i Saada, Jemen.


== Bakgrunn ==
Saada-området har vært åsted for flere sammenstøt siden konflikt mellom pro-regjeringsstyrker og opprørere lojale til den lokale lederen Abdulmalik al-Houthi brøt ut i 2004.


== Angrepet ==
Det var motstridende meldinger om årsaken til eksplosjonen, noen kilder meldte at en minbuss hadde eksplodert utenfor moskeen, mens andre sa det var en motorsykkel som var rigget med en bombefelle som gikk av. Eksplosjonen skjedde da lokale innbyggere forlot den lokale Bin Salman-moskeen etter fredagsbønnen.


=== Skader ===
De fleste kildene opererte med 8 drepte i angrepet., men senere økte antallet drepte til 15. Antall sårede varierte fra 35 til så mange som 100 ifølge lokale medisinske kilder. Moskeen ligger i nærheten av en militærforlegning i byen, og mange av de drepte var soldater, selv om flere ofre var kvinnelige tiggere og barn på utsiden av moskeen.


== Ansvar ==
Ingen tok på seg ansvaret for angrepet, men jemenittiske myndigheter anklaget grupper lojale til Abdulmalik al-Houthi for å stå bak angrepet, men dette ble benektet av grupperingen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Aftenposten: Kraftig bombeangrep i Jemen, 2. mai 2008
Peder Ludvig Munthe Bull

Peder Ludvig Munthe Bull (født 14. oktober 1765 i Kristiansund, død 4. oktober 1843 i Molde) drev Mittiberge på Bergsøya i Gjemnes, fra 1805 til 1822. Han var fogd i Selbu og Strinda fra 1813 til 1818, deretter fogd i Romsdal, og var også stortingsrepresentant for Søndre Trondhjems amt 1818–1820 og for Romsdals amt 1821–1823.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Peder Ludvig Munthe Bull hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side 149-150, digital utgave
Procolophonider

Procolophonidene er en familie små, planteetende urreptiler som finnes som fossiler fra perm- og trias-perioden.


== Bygning og levevis ==

Procolophonidene var ganske små og litt undersetsige dyr, med dype hodeskaller som målte omtrent 5 cm tvers over. Hos de fleste artene hadde bakkanten av kjevene en solid pigg som pekte bakover. Hos Hypsognathus fra Nord-Amerika hadde kjeven flere slike pigger. Slekten Procolophon, som har gitt familien navn, mangler dem, noe som er uvanlig for procolophonider. Procolophonidene hadde store øyne og en velutviklet åpning for et pinealøye i skalletaket. Skalletaket har en tydelig utsparing i bakkant til feste for kjevemusklene, slik vi kjenner det fra skilpadder i dag.
Tennene hos tidlige former fra perm-perioden var skarpe, slik som hos millerettidene, men de senere formene har hatt butte, koniske tenner slik vi kjenner fra moderne iguaner. De tidlige procolophonidene var trolig kjøtt- og insektsetere, mens de senere i alt vesentlig har vært planteetere.
Som mange planteende krypdyr var procolophonidene mer tungbygde enn sine kjøttetende slektninger. Mange hadde en bred kropp med små ben og ganske kort hale. En slik bygning har trolig vært en tilpasning for å kunne grave ganger og huler. Artene uten kjevepigger har i hovedtrekk sett ut som de nålevende blåtungeskinkene og sannsynligvis levd på samme måte.


== Systematisk plassering ==
Den systematiske plasseringen av Procolophonidene har vært omdiskutert. Tradisjonelt har de vært regnet som slektninger av skilpadder, men mange forskere i dag mener skilpaddene ikke er anapsider i det hele tatt og har flyttet dem over i diapsidene (se Parareptilia for detaljer). Systematikken innad i gruppen er også omstridt, og enkelte systematiske oversikter har de russiske Nyctiphruretus-artene som søstergruppa til resten av procolophonidene.
De typiske piggene i bakkant av kjeven har også gjort at Pareiasaurer har blitt regnet som etterkommere av tidlige Procolophonider. Hvem som egentlig har gitt opphav til hvem av de tre gruppene Pareiosaurer, skilpadder og Procolophonider er uklart.

		
		


== Kilder ==
Introduction to Procolophonoidea
Lee, M. The turtle's long-lost relatives. Natural History, April 1994 1994, 63-65.
Reisz, R. R. and M. Laurin. 1991. Owenetta and the origin of turtles. Nature 349: 324-326.
Lambert, David (2001). Dinosaur Encyclopedia. Dorling Kindersley, New York, New York. 


== Eksterne lenker ==
(en) Procolophonider i Encyclopedia of Life 
(en) Procolophonider i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Procolophonider hos Fossilworks 
(en) Procolophonider hos Fossilworks 
(en) Kategori:Procolophonidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Procolophonidae – detaljert informasjon på Wikispecies
University of Pittsburgh

University of Pittsburgh   (ofte kalt Pitt) er et uavhengig, delstatstilknyttet universitet med forskningsfokus i Pittsburgh i delstaten Pennsylvania, USA. Det ble opprettet i 1787 og er blant de eldste lærestedene i USA. Det er tre tilleggs-campuser på ulike steder i Pennsylvania. Store deler av campus har status som National Historic District.


== Vaksinearbeid ==
Her ble det på 1950-tallet gjort avgjørende pionerarbeid ved utviklingen av vaksinen som ble satt inn mor poliomyelitt, under ledelse av professor Jonas Salk. University of Pittsburgh Medical Center er fortsatt et ledende forskningsmiljø innen medisin i USA, og universitetet har generelt høye rangeringer på en rekke felt.
Koronavirusarbeid: University of Pittsburgh samarbeider (september 2020) med Institut Pasteur i Paris og med det amerikanske legemiddelfirmaet MSD om utviklingen av en kandidatvaksine til bruk mot Covid-19. Dette er en av vaksinene Norge kan få tilgang til gjennom den globale COVAX-alliansen, dersom vaksinen faktisk lykkes.


== Campuser ==
Lærestedene er:

University of Pittsburgh (1787) – 26 860 studenter
University of Pittsburgh at Johnstown, PA (1927) – 3 142 studenter
University of Pittsburgh at Bradford, PA (1963) – 1 319 studenter
University of Pittsburgh at Greensburg, PA (1963) – 1 796 studenterSkolene ved UoP er:

School of Arts and Sciences
College of Business Administration
Joseph M. Katz Graduate School of Business
School of Dental Medicine
School of Education
Swanson School of Engineering
College of General Studies
School of Health and Rehabilitation Sciences
University Honors College
School of Information Sciences
School of Law
School of Medicine
School of Nursing
School of Pharmacy
Graduate School of Public & International Affairs (GSPIA)
Graduate School of Public Health
S*chool of Social WorkVed universitetet var det 33 117 studenter og 2 670 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene i gjennomsnitt US$ 11 500 for studenter folkeregistrert i Pennsylvania, avhengig av studiested. Studiene gis opp til doktorgradsnivå i Pittsburgh og bachelornivå ved de tre andre lærestedene.
Nobelprisvinner Wangari Maathai er tidligere student ved Pitt.
University of Pittsburgh Library System har i alt 4,8 millioner boktitler.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) University of Pittsburgh – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) University of Pittsburgh – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Pavlovsk (St. Petersburg)

Pavlovsk (russisk: Па́вловск) er en by underlagt den føderale byen St. Petersburg i Russland. Den ligger rundt 30 km sør for sentrum av St. Petersburg, og like sør for Tsarskoje Selo. Innbyggertall: 14 960 (folketelling 2002).Byen ble bygd opp rundt Pavlovsk-palasset, et av den russiske keiserfamiliens mest storslåtte residenser. Den er en del av verdensarvstedet St. Petersburgs historiske bysentrum og den tilhørende gruppen minnesmerker.


== Paul Is palass ==
Byens historie startet i 1777 da Katarina II gav et landområde på rundt 362 desjatina langs elva Slavjanka til sin sønn Paul i forbindelse med fødselen til hans første barn, og byen er oppkalt etter Paul.
I 1780 fikk den fasjonable skotske arkitekten Charles Cameron ansvaret for byggevirksomhetene i Pavlovsk. Hans nyklassisistiske design for det store palasset ble godkjent av Paul to år senere. Rundt palasset ble det bygget en enorm engelsk park, med mange templer, kolonnader, bruer og statuer.
Da Paul besteg tronen som Paul I i 1796 var bosetningen ved palasset stor nok til å få byrettigheter. Etter Pauls død ble palasset residens for hans enke, Maria Feodorovna. Det havnet deretter under Konstantinovitsj-grenen av Romanov-dynastiet.


== Senere historie ==
Før revolusjonen var Pavlovsk favoritt-sommerstedet for velstående innbyggere i den russiske hovedstaden. Livet blant Pavlovsks datsjniki ble beskrevet av Dostojevskij i hans roman Idioten. 
Russlands første jernbane ble åpnet mellom St. Petersburg og Pavlovsk 10. oktober 1837. Jernbanen ble bygget av Franz Anton von Gerstner. Jernbanestasjonen ble brukt som en slags konserthall, hvor celebriteter som blant annet Johann Strauss d.y., Franz Liszt og Robert Schumann opptrådte. Mange av Strauss' beste arbeider ble til rundt den tiden han holdt sine konserter der. Den imponerende Vauxhall-paviljongen ble også brukt for å trekke kunder til jernbanen. Paviljongens berømmelse førte etter hvert til at ordet «Vokzal» ble en del av det russiske språk i betydningen «stor jernbanestasjonsbygning».
Pavlovsk-palasset er sannsynligvis det best bevarte av de russiske keiserresidensene utenfor hovedstaden. Palassets overdådige nyklassisistiske interiør ble omhyggelig restaurert etter den store brannen i 1803. Skadene som ble påført palasset under den tyske okkupasjonen i 1941–1943 var betydelig, men ikke så ødeleggende som tilfellet var med Peterhof og Tsarskoje Selo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pavlovsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Pavlovsk palass og park – av Kutsjumov
Pavlovsk – informasjon om hagens historie og design
Høstbilder fra Pavlovsk
Bilder fra Pavlovsk-parken
Foto (1024x768), Pavlovsk-palasset
Foto (1024x768), Pavlovsk-parken
Bernier, Olivier (1. oktober 1989). «Russia's Reborn Splendor». New York Times. Besøkt 15. desember 2006.
Anders Johansen (fotballdommer)

Anders Johansen (født 17. juni 1982) er en norsk fotballdommer som representerer Brevik Fotball. Han begynte å dømme i 1998 og har vært dommer i Adeccoligaen siden 2008.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anders Johansen – Transfermarkt (dommer) 
(en) Anders Johansen – Soccerbase.com (dommer) 
(en) Anders Johansen – Soccerway
Romanos Meloden

Romanos Meloden (ca. 485–561) var i sin samtid kjent som én av Østromerrikets største diktere. Han er blitt omtalt som «den kristne Pindar» og som verdenshistoriens største hymnedikter. Hymnegenren Romanos skrev innenfor, kalles kontakion.


== Liv og verk ==
Romanos vokste opp i Emesa, en hellenisert syrisk by ved Orontes. Etter oppveksten drog han til Beirut og ble viet til diakon i Oppstandelseskirken der. I Anastasios Is regjeringstid kom han til Konstantinopel. Sin storhetstid som dikter hadde Romanos rundt midten av det sjette århundre. Han virket som melode (kirkesanger), dikter og komponist ved en kirke viet Vår Frue i Kyrou-kvarteret (dagens Hexi-Maramara.) Vår egen tid kjenner til mer enn 50 geniune Romanos-kontakier, vanligvis på mellom 20 og 30 strofer.
Etter kontakiene å dømme har Romanos foretatt grundige studier av Bibelen, og tekstene vitner om kjennskap til såvel greske hymner og prosahomilier som syriske preken- og hymneformer, særlig Efraim Syrerens.


== Legendens Romanos ==
Legendens forteller at en julaften Romanos tok del i allnattsvigilien i den store Blachernae-kirken, viste Guds Moder seg for ham. Hun gav ham en skriftrull og bad ham ete den. Etter å ha svelget, trådte han opp på prekestolen og kvad mesterverket Julehymnen for første gang. Den samme inspirasjonsepisoden blir vanligvis gjengitt på Romanos-ikoner.


== Litteratur ==
Arentzen, Thomas: «Kom og ta del!» Romanos’ Julehymne og dens liturgiske kontekst, Norsk Teologisk Tidsskrift, 2/2006
Arentzen, Thomas: The Virgin in Song: Mary and the Poetry of Romanos the Melodist, University of Pennsylvania Press, 2017.
Hymnen «Maria ved Korset» er oversatt til norsk av Christine Amadou i antologien Østkirken, 2002
Gador-Whyte, Sarah: Theology and Poetry in Early Byzantium. The Kontakia of Romanos the Melodist, Cambridge University Press, 2017.
Grosdidier de Matons: Romanos le Mélode et les origines de la poésie religieuse à Byzance, Paris: Éditions Beauchesne 1977
Johansen: Betlehem og Golgata: 4 kontakier av hl. Romanos Melodos (Gjend. & innl. R. Johansen.) Oslo 1977
Lash: St. Romanos the Melodist: On the Life of Christ., San Francisco: Harper-Collins Publisher, 1995


== Eksterne lenker ==
St. Romanos Melodens Julehymne