jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jadebusen

Jadebusen er en 190 km² stor bukt på den tyske Nordsjøkysten mellom elvene Wesers og Ems' munninger. Jadebusen ble til ved omfattende oversvømmelser i og siden middelalderen og har fått sitt navn fra elven Jade. I nord er Jadebusen åpen mot Nordsjøen og viktige byer omkring bukten er Wilhelmshaven og Varel. 

Midt i bukten står Arngast fyr som merke for sjøtrafikken til Wilhelmshaven.


== Historie ==
Jadebusen ble til den 17. februar 1164 ved den såkalte Julianeoversvømmelsen, som etter samtidige kilder krevde 20000 menneskeliv langs Nordsjøkysten. Handelsbyen Aldessen (Haroldsheim) forsvant i bølgene og ligger nå på Jadebusens bunn for alltid. Sin største utstrekning fikk Jadebusen ved Antonioversvømmelsen den 16. januar 1511 da fødeleggelsene etter oversvømmelsene i 1509 og 1510 ble fullendet. I disse tre år forsvant eller solgtes en stor del av den tyske kyst, og nye bosettinger ble til på høyere grunn.
Jadebusen kom til å bli utnyttet som både havn for krigsfartøy og handelsreisende i de kommende årene. Kong Kristian V av Danmark lot i 1681 bygge byen Christiansborg ved Varel, men vannveien dit kunne med datidens teknikk ikke holdes åpen. Derfor oppgav danskene sitt prosjekt om å utvide Danmarks innflytelse vesterover i 1693. I begynnelsen av 1700-tallet planla tsar Peter den store p anlegge en orlogshavn i Hooksiel, der han hadde en av mange allierte. Men heller ikke denne nådde lengre enn tegnebordet og det eneste som gjenstår er et minnesmerke om det i Hooksiels havn.

Utover vanskelighetene med å holde vannveiene farbare var også leveforholdene vanskelige langs kystene da forsørgningen uten havn ble komplisert. Preussen klarte til slutt å grunnlegge byen Wilhelmshaven i år 1853 på det erhvervede Oldenburgs territorium. Store deler av arbeiderstokken led onder knappheten av ferskvann og de febersykdommer som herjet i områdets sumpmarker. Tidvis var oppimot 40 % syke, noen med malaria.
Ved Preussens erverv av landområdet tok man en stor risiko ettersom det ikke var sikkert at det var mulig å kunne opprette en orlogshavn i Jadebusen. Man begynte 1854–55 med en måling av vanndybdene i og utenfor bukten og fant langs nordøstsiden av swn østfrisiske øya Wangerooge en farbar led som etter bearbeidelse ennå i dag benyttes som farled til Jadebusen. Det første sjøkartet ble til i 1856, og det første offisielle sjøkartet ble offentliggjort 1858/59.
Gjennom Jadebusen går i dag Tysklands dypeste farled, som imidlertid ikke tillater dyperestikkende fartøy enn tankers. Det er arbeide på gang med å bygge JadeWesterPort på Jadebusens vestside, nord i Wilhelmshaven, og da skal også containerfartøy kunne gå inn i bukten.


== Eksterne lenker ==
(en) Jadebusen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Havner ved Jade
Sibyllidae

Sibyllidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen knelere. 


== Utseende ==
Middelsstore til ganske store knelere (hunnene gjerne ca. 5 centimeter lange). Forkroppen (protohrax) er svært tynn og forlenget, med en skarp pigg på ryggen. Forvingene er grønne og bladlignende, ellers er kroppen gjerne brunlig. Hodet har et "horn" i pannen, dette er tannet langs kanten. Antennene er ganske korte. Mellom- og bakbeina har asymmetriske, bladlignende fliker ved leddene som forsterker kamuflasjen.


== Liv og utvikling ==
Disse knelerne fanger mest flygende byttedyr, gjerne små fluer.


== Utbredelse ==
Familien er utbredt i  Afrika.


== Systematisk inndeling ==
Sibyllidae blir noen ganger regnet som en underfamilie av Mantidae.

Ekte insekter (Ectognatha)
Dicondylia
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Dictyoptera
Ordenene Knelere, Mantodea
Familien Sibyllidae Stål, 1872
Slekten Leptosibylla Roy, 1996
Leptosibylla gracilis Roy, 1996
Slekten Presibylla Bolivár, 1908
Presibylla elegans Bolivár, 1908
Presibylla speciosa Roy, 1996
Slekten Sibylla Stål, 1856 – 13 arter


== Kilder ==
Liste over artene, fra Mantodea Species File Online


== Eksterne lenker ==
(en) Sibyllidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sibyllidae hos NCBI 
(en) Kategori:Sibyllidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Sibyllinae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life: Sibyllidae
Norsk Entomologisk forening
Tarachodidae

Tarachodidae er en gruppe (familie) av insekter som tilhører ordenen knelere. 


== Utseende ==

Middelsstore, slanke knelere, grønne eller brunlige. Forvingene er ofte forkortede, bakvingene er brede, gjerne sterkt fargede i gult, rødt og svart.


== Liv og utvikling ==


== Utbredelse ==
Familien er utbredt i Afrika, Asia og det sørlige Europa. Den vanlige, søreuropeiske arten Iris oratoria har også blitt innført til Nord-Amerika.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==
I noen klassifikasjoner blir familien Tarachodidae regnet som en undergruppe av Mantidae.

Ekte insekter (Ectognatha)
Dicondylia
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
Dictyoptera
Ordenene Knelere, Mantodea
Familien Tarachodidae Handlirsch, 1930
Underfamilien Caliradinae
Slekten Caliris Giglio-Tos, 1915 – 4 arter
Slekten Deromantis Karsch, 1892 – én art
Slekten Gildella Giglio-Tos, 1915 – én art
Slekten Hebardia Werner, 1921 – én art
Slekten Hebardiella Werner, 1924 – 2 arter
Slekten Leptomantella Burmeister, 1838 – 12 arter
Underfamilien Tarachodinae
Slekten Antistia Stål, 1876 – 4 arter
Slekten Ariusia Stål, 1877 – én art
Slekten Charieis Burr, 1900 – én art
Slekten Didymocorypha Wood-Mason, 1877 – én art
Slekten Dysaules Stål, 1877 – 4 arter
Slekten Dysaulophthalma Stiewe, 2009 – én art
Slekten Episcopomantis Uvarov, 1941 – 2 arter
Slekten Galepsus Stål, 1876 – 64 arter
Slekten Iris Saussure, 1869 – 14 arter, i Europa:
Iris oratoria (Linnaeus, 1758)
Iris polystictica (Fischer de Waldheim, 1846)
Slekten Metagalepsus Roy, 1971 – 2 arter
Slekten Nesogalepsus Beier, 1954 – 7 arter
Slekten Nothogalepsus Beier, 1969 – én art
Slekten Oxyelaea Giglio-Tos, 1917 – 3 arter
Slekten Oxyophthalma Saussure, 1869 – 2 arter
Slekten Oxyophthalmellus Giglio-Tos, 1917 – 2 arter
Slekten Paragalepsus Beier, 1930 – 6 arter
Slekten Paralygdamia Saussure & Zehnter, 1895 – én art
Slekten Paroxyophthalmus Wood-Mason, 1889 – 4 arter
Slekten Plastogalepsus Beier, 1954 – én art
Slekten Pseudogalepsus Beier, 1954 – 5 arter
Slekten Pyrgomantis Gerstäcker, 1869 – 18 arter
Slekten Tarachodella Giglio-Tos, 1917 – én art
Slekten Tarachodes Burmeister, 1838 – 64 arter
Slekten Tarachodula Giglio-Tos, 1917 – 2 arter
Slekten Tuberculepsus Roy, 2008


== Kilder ==
Liste over artene, fra Mantodea Species File Online
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Tarachodidae i Encyclopedia of Life 
(en) Tarachodidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Tarachodidae hos NCBI 
(en) Kategori:Tarachodidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Tarachodidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Tree of Life: Tarachodidae
Norsk Entomologisk forening
Bildegalleri over nordamerikanske arter
Risikosetninger

Risikosetninger er standardiserte setninger som benyttes i merking av helse- og miljøfarlige kjemikalier og andre farlige stoffer, og angir hvilken fare stoffet utgjør. Risikosetninger blir gjerne kombinert med faremerking og er regulert i Forskrift om klassifisering, merking mv. av farlige kjemikalier § 15.


== Referanser ==
Hjelper hjerne (TV-program)

Hjelper hjerne er et norsk faktaprogram på seks episoder om hjernen som gikk på TV 2 i 2010. Hvert program omhandlet én person med et problem relatert til hjernen, og denne personen ble fulgt gjennom behandlingen. Programleder var Troy Gulbrandsen. Manus og regi var av André Marton, mens Jo Torgersen var produsent. Serien var en samproduksjon mellom Frø film & media og Mediacircus.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata
Bokhandelens forfatterstipend

Bokhandlerforeningens forfatterstipend er en litterær pris som skal gå til forfattere i etableringsfasen. Prisen ble første gang delt ut i 2007 og er et samarbeid mellom Den norske Forfatterforening og Bokhandlerforeningen. Det er det litterære råd som innstiller forfattere til stipendene. Hovedstipendet er på 200 000. I tillegg deles det ut to stipend på 60 000. Prisen går til nye og sterke forfatterskap.


== Prisvinnere hovedstipend (200 000) ==
2007 – Marita Fossum for Kjære gjetergutt
2008 – Heidi Marie Kriznik for Borte en vinter
2009 – Sigmund Jensen for Tiberiusklippen
2011 – Kristin Ribe for Syn
2012 – Øyvind Ellenes for Fire hundre franske fornærmelser
2013 – Jan Roar Leikvoll for Ei vinterreise (2008), Fiolinane (2010) og Bovara (2012)
2014 – Vemund Solheim Ådland for Grovt øye
2015 – Lars Petter Sveen for Guds barn
2016 – Kjersti Rorgemoen for Håpet og festen
2017 – Victoria Kielland for Dammyr
2018 – Juliane Rui for Den hesten er av snø, Systrar kan bli like gamle og Aude så rørsle kan synast
2019 - Liv Mossige for Tyskland (2015) og Armauer (2018)
2020 - Mads Rage for Og skipet siglar vidare (2018) og Miklastaur (2019)
2021 - Erlend Skjetne for Kleda er gjennomvåte


== Prisvinnere andre stipend (60 000) ==
2007 – Gunstein Bakke, Pål Gitmark Eriksen
2008 – Christian Refsum, Nils Christian Moe-Repstad
2009 – Kristine Næss, Matias Faldbakken
2011 – Monica Aasprong, Agnar Lirhus
2012 – Cathrine Knudsen, Mette Karlsvik
2013 – Wenche-Britt Hagabakken, Stig Aasvik
2014 – Nina Lykke, Kristian Klausen
2015 – Erlend O. Nødtvedt, Endre Ruset
2016 – Eline Lund Fjæren, Casper André Lugg
2017 – Nora Szentiványi, Päivi Laakso
2018 – Mari Tveita Stagrim, Paal Maage Elstad
2019 – Tina Åmodt, Frederik Svindland
2020 – Kjersti Anfinnsen, Eli Fossdal Vaage
2021 – Ida Fjeldbraaten, Ingrid Nielsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«Vinnere av Bokhandelens forfatterstipend». Bokhandlerforeningen. 7. juni 2017. Arkivert fra originalen 12. april 2019. Besøkt 9. september 2017. 
Om Bokhandelens forfatterstipend Bokhandlerforeningen. Besøkt 8. desember 2021.
I Wish I Was in Dixie

«I Wish I Was in Dixie», også kalt «I Wish I Was in Dixie's Land», «Dixie's land» eller bare «Dixie», er en folkelig sang om Sørstatene, også kalt Dixie. Den ble angivelig skrevet av nordsatsbeboeren Daniel Emmett fra Ohio og utgitt i 1859. Selv om det opprinnelig ikke er en folkesang, har den etterhvert gått inn i den felles folkelige kulturarven i Sørstatene og har bidratt sterkt til at betegnelsen Dixie har blitt en folkelig betegnelse på Sørstatene.
Emmet påberopte seg opphavet til denne sangen med forskjellige begrunnelser, men sangens opphav er noe usikkert, da det er også flere andre som har påberopt seg å stå bak sangen, også i Emmets levetid. Emmet brukte den uansett i sitt blackface minstrel-show-gruppe og framførte den første gang i New York City og den ble umiddelbart svært populær og kjent og utgitt hovedsakelig som «Dixie», men også gitt ut som «Dixie's land».
Sangen ble en uoffisiell nasjonalsang for Amerikas konfødererte stater under den amerikanske borgerkrigen. Sangens popularitet og tema fra minstrel showene gjorde at den ble sterkt assosiert med Sørstatene, selv om det faktisk var skrevet i nord.
I dag kan den allikevel bli oppfattet som fornærmende og rasistisk, mens andre betrakter den som et viktig element i Sørstatene kulturarv. Dette gjør at sangen i dag er kontroversiell.
Abraham Lincoln skal ha bedt militærorkesteret om å spille sangen da han fikk melding om de konfødererte kapitulasjon ved Appomattox.


== Referanser ==
Samoas sentralbank

Samoas sentralbank (engelsk: Central bank of Samoa, samoansk: Faletupe Tutotonu o Samoa) er sentralbanken på Samoa. 


== Historie ==
Samoa, som het Vest-Samoa (Western Samoa) fram til 1997, fikk sin uavhengighet fra New Zealand 1. januar 1962. Før dette brukte Samoa engelske pund som valuta, utstedt av New Zealands sentralbank. Utstedelsen av valuta ble da overtatt av Bank of Western Samoa, som var en forretningsbank, men som var delvis eid av regjeringen. Denne banken utførte en del sentralbankoppgaver på vegne av regjeringen, som valutaoperasjoner og valutapolitikk. 
På begynnelsen av 1970-tallet ønsket regjeringen større kontroll over valutaen, men så ikke behovet for en sentralbank enda. De etablerte derfor et valutaråd, Monetary Board of Western Samoa, som startet sin virksomhet i 1975. 
Etter hvert som landet utviklet seg videre økte også behovet for en egen valuta. På slutten av 70-tallet og begynnelsen av 80-tallet fikk Samoa høy inflasjon, rundt 30%, noe som også aktualiserte behovet for en uavhengig institusjon som kunne håndtere pengepolitikken i landet. I 1984 ble derfor sentralbankloven vedtatt, Central Bank of Samoa Act, for å etablere en sentralbank. Senere har det blir vedtatt også andre lover som påvirker sentralbankens ansvarsområder og målsettinger, som Financial Institutions Act fra 1996 og Money Laundering Act fra 2000.


== Målsetting ==
Sentralbankens hovedmålsetting er ifølge deres pengepolitiske uttalelse for 2008/09:
The main objective of the Central Bank's monetary policy is to promote sustainable real economic growth by maintaining price stability and international reserves viability.I samme dokument tallfestes målet om prisstabilitet til ca. 3% årlig inflasjon. 


== Hovedoppgaver ==
De nevnte lovene som regulerer sentralbanken gir sentralbanken følgende hovedfunksjoner:
regulere pengemengden og handelen med andre valutaer
være rådgiver for regjeringen i saker som omhandler banknæringen og pengepolitikk
bidra til intern og ekstern pengestabilitet (lav inflasjon og stabil valutakurs)
bidra til en sunn finansieringsstruktur (gjeldsmengde)
bidra til kreditt- og valutaforhold som gir en stabil og balansert økonomisk utvikling av Samoa
overvåke og regulere banknæringen og kredittmengden
implementere tiltak for bekjempelse av hvitvasking av penger, ved å hindre, avdekke og kriminalisere hvitvasking


== Sentralbanksjefer ==
Siden etableringen i 1984 har følgende personer vært sentralbanksjefer:
William E. Davies, 1984 – 1987
John A. Howard, 1987 – 1989
Leasi Papali'i Tommy Scanlan, 1989 – 2011
Atalina Enari, 2011 – (sittende, pr. september 2018)Sentralbanken brukte ikke begrepet sentralbanksjef (Governor) før sentralbankloven ble endret i 2001, men oversikten viser hvem som var direktør i banken før dette. Tommy Scanlan var direktør fra 1989, og sentralbanksjef fra 2001 da navneendringen ble gjennomført. Sentralbanksjefen kan utnevnes for maksimum tre år om gangen. 
Visesentralbanksjef pr september 2018 er Benjamin Pereira.


== Se også ==
Liste over verdens sentralbanker


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
No Hay Banda

No Hay Banda er debutalbumet fra Audrey Horne og kom i 2005 på Tuba Records sitt underselskap DogJob. No Hay Banda er spansk for «Der er ikke noe band» og er en linje fra David Lynchs film Mulholland Drive.
Låten «Confessions & Alcohol» er singelen fra No Hay Banda.


== Sporliste ==
«Dead» (3:10)
«Listening» (3:45)
«Get a Rope» (3:29)
«Deathhorse» (4:55)
«Confessions & Alcohol» (4:11)
«Candystore» (4:54)
«Blackhearted Visions» (3:36)
«Bleed»  (3:19)
«Crust»  (3:50)
«Weightless» (5:43)
«The Sweet Taste of Revenge» (8:49)


== Musikere ==
Torkjell «Toschie» Rød – Vokal
Arve «Ice Dale» Isdal -Gitar
Thomas Tofthagen – Gitar
Tom Cato Visnes – Bass
Herbrand Larsen – Keyboards


== Produksjon ==
Produsert av: Audrey Horne & Joe Barresi
Teknisk assistent: Mike Gardner
Innspilt i Earshot Studio, Bergen
Mastret av Peter i de Betou ved TailorMade Production, Sverige.All musikk skrevet av Audrey Horne


== Eksterne lenker ==
(en) No Hay Banda på Discogs
Le Fol

Le Fol er den andre platen fra Audrey Horne. Det kom ut 27. august 2007 på Indie Recordings. Mesteparten av låtene er skrevet av Arve «Ice Dale» Isdal med unntak av «So Long Euphoria» (Thomas Tofthagen) og «Pretty Girls make Graves» (Tofthagen / Ice Dale). Tekstene er skrevet av Toschie. Låten «Threshold» ble gitt ut som singel og har også blitt laget video til.


== Sporliste ==
«Last Chance for a Serenade»  (Ice Dale / Tofthagen) (4:28)
«Jaws»  (Ice Dale) (3:14)
«Last Call»  (Ice Dale) (3:33)
«Threshold»  (Ice Dale) (5:05)
«Monster»  (Ice Dale) (3:52)
«Afterglow»  (Ice Dale) (3:56)
«In the End»  (Tofthagen / Ice Dale) (4:58)
«Pretty Girls make Graves»  (Tofthagen / Ice Dale) (4:00)
«Bright Lights»  (Ice Dale) (4:51)
«Hell Hath no Fury»  (Ice Dale) (3:07)
«I Wish you Hell»  (Ice Dale) (4:54)
«So Long Euphoria»  (Tofthagen)(6:20)


== Musikere ==
Torkjell «Toschie» Rød – Vokal
Arve «Ice Dale» Isdal -Gitar,Bass
Thomas Tofthagen – Gitar


=== Studiomusikere ===
Herbrand Larsen – Keyboards
Olav Iversen – Gjestevokal på «Jaws» og «So Long Euphoria».


== Produksjon ==
Produsert av: Arve «Ice Dale» Isdal
Co-Produsert og mikset av: Herbrand Larsen
Innspilt i Earshot Studio, Bergen
Mastret av Håkan Åkesson i Cuttingroom, Sverige.


== Kilder ==

(en) Le Fol på Discogs
Vitenskapsåret 1750

Vitenskapsåret 1750 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1750.


== Astronomi ==
Thomas Wright hypotetiserer at Melkeveien er en skiveformet system av planeter med solsystemet i sentrum.


== Matematikk ==
Gabriel Cramer får publisert «Introduction à l'analyse des lignes courbes algébriques», et pionérarbeid om algebraiske kurver.


== Prisvinnere ==
Copleymedaljen: George Edwards, britisk ornitolog.


== Fødsler ==
18. januar – Johann Gottlob Schneider, tysk zoolog (død 1822)
16. mars – Caroline Herschel, tyskfødt engelsk astronom (død 1848)
1. mai – Lorenzo Mascheroni, italiensk matematiker (død 1800)
23. juni − Déodat Gratet de Dolomieu, fransk mineralog (død 1801)
22. september – Christian Konrad Sprengel, tysk botaniker og teolog (død 1816)
8. oktober – Adam Afzelius, svensk botaniker (død 1837)


== Dødsfall ==
25. april – Olof Petrus Hjorter, svensk astronom (født 1696).
Mühlig-Hofmannfjella

Mühlig-Hofmannfjella er en fjellkjede som strekker seg 105 kilometer fra øst til vest mellom Gjelsvikfjella og Orvinfjella i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Jøkulkyrkja (3148 moh.), Dronning Maud Lands høyeste fjell, ligger i den østre delen av Mühlig-Hofmannfjella.
Mühlig-Hofmannfjella ble oppdaget under den tredje tyske antarktisekspedisjonen (1938–1939), ledet av kaptein Alfred Ritscher, og navngitt etter divisjonsdirektøren i Reichsluftfahrtministerium. Fjellene ble senere nedtegnet på nytt under den norske antarktisekspedisjonen (1956–60).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Mühlig-Hofmannfjella Stadnamn i norske polarområde, Norsk polarinstitutt
Hans Rønningen (1904–1959)

Hans Rønningen (født 21. februar 1904, død 10. februar 1959 i Rygge) fra Ringebu var en norsk offiser og flymaskinist, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.


== Bakgrunn ==
Rønningen var fra midten av 1920-tallet i Marinens flygevåpen. Fra 1935 fløy han innenlands lufttrafikk for Det Norske Luftfartselskap. I 1941 ble DNLs lufttrafikk stoppet.


== Andre verdenskrig ==
I mars 1941 dro han sammen med Finn Lambrechts til Sverige. Dette skjedde under en mellomlanding i Tromsø, mens de fløy i den sivile Nord-Norge ruten for Det Norske Luftfartselskap. Fra Sverige kom han til Storbritannia, der han ble teknisk sjef ved den norske flystasjonen i Skottland og bidro til å gjøre 333 skvadron operativ fra februar 1942. Han deltok selv i tokt med skvadronens Catalina-fly til norskekysten.I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Rønningen deltok som maskinist i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd for denne innsatsen. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Rønningen og de øvrige norske besetningsmedlemmer fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.


== Etter krigen ==
Rønningen fortsatte etter krigen sin tjeneste i Luftforsvaret, der han ble oberstløytnant. Fra 1953 og inntil sin død i en bilulykke var han stasjonert ved Rygge flystasjon.


== Utmerkelser ==
I tillegg til Krigskorset med sverd mottok Rønningen også Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje, samt ble utnevnt til medlem (MBE) av Order of the British Empire.


== Referanser ==
Dick Tracy

Dick Tracy er en amerikansk tegneseriestripe, skrevet og tegnet av Chester Gould i årene 1931-77, hvoretter andre overtok. Serien var trolig den første som skildret politiarbeid rimelig realistisk, skjønt de eksentriske skurkene som forekom i serien var høyst karikerte. Tross sine begrensede tegneferdigheter anses Gould som en av de mest innflytelsesrike tegneserieskaperne i mellomkrigstiden, først og fremst på grunn av sine ofte intenst spennende fortellinger.
Mohammed Abdullah Hassan

Muhammad `Abd Allāh al-Hasan (somali: Sayid Maxamed Cabdille Xasan, arabisk: محمّد عبد اللّه حسّان‎) (født 7. april  1856, Buuhoodle, Nord-Somalia, død 21. desember 1920, Imi, Ogaden), kalt den gale Mulla (the Mad Mullah) av britene, var en somalisk religiøs og nasjonalistisk leder. Han opprettet den somaliske Dervish-staten som kjempet en antiimperialistisk krig i en periode på tjue år mot britiske, italienske og etiopiske styrker, helt til han endelig ble beseiret av britene i 1920.
Han ble tiltalt som sayyid.


== Referanser ==
Per Wåge Lea

Per Wåge Lea (født 24. april 1907, død 11. februar 1954 i Tjølling) var en norsk offiser (kapteinløytnant) og flyger, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.


== Andre verdenskrig ==
Lea begynte på Marinens flygeskole i oktober 1929, og fikk sitt militære flysertifikat i juli 1930.I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Lea deltok i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Kapteinløytnant Lea og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.


== Referanser ==
Constantin Christensen

Constantin Arnold Christensen (født 14. september 1911, død 7. juni 1982) var en norsk kvartermester i Marinens flygevåpen, som deltok i kampene under andre verdenskrig. Han ble tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse, for sin innsats.
I etterkant av Telavåg-tragedien i april 1942 var flere av radiosenderne på Vestlandet, og gruppene som opererte dem, i en farefull situasjon. Kvartermester Christensen deltok som telegrafist i en redningsekspedisjon med Catalina-flyet «Vingtor», for å evakuere tre menn, en kvinne og et barn, som var i fare på grunn av operasjonen av en hemmelig radiosender. Toktet gikk til Staveneset i Sunnfjord for å hente ut agentene Ole Hoff Snefjellå og Eivind Viken. Operasjonen var ledet av kaptein Finn Lambrechts. Hele besetning på ni mann, åtte nordmenn og den britiske løytnant John M. Turner, som deltok som kjentmann, ble i statsråd 19. juni 1942 hedret med Krigskorset med sverd. Dette var de første tildelinger av Krigskorset til norske militære. Kvartermester Constantin Christensen og de øvrige norske medlemmer av besetningen fikk sine utmerkelser overrakt av kong Haakon i London 3. juni 1942.


== Referanser ==