jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
De fortapte spillemenn

De fortapte spillemenn (dansk: De fortabte spillemænd, færøysk: Glataðu spælimenninir) er en roman av den færøyske forfatteren William Heinesen (1900–1991), først utgitt på dansk i 1950. Romanen regnes som Heinesens mest populære bok, og som et av hans hovedverk. Den ble oversatt til norsk av Inger Hagerup i 1957.

Handlingen er lagt til Tórshavn i en tid som kan tilsvare forfatterens barndom, og skildrer klokker og vindharpebygger Kornelius Isaksen, og hans tre sønner Moritz, Lille-Kornelius og Sirius. Romanen er komponert som et musikkverk, med fire satser, og satsene er bygget rundt de tre brødrenes bryllup. Til hvert bryllup hører også et dødsfall eller en ulykke.
Boken og har blitt beskrevet som «På samme tid dypt komisk og tragisk, satirisk og lett sentimental. Den forener idyllen og farsen, den er en pikaresk roman og en småbyskildring, et kunstnerepos og en kriminalroman». Den er også skildret som et tidlig, nordisk eksempel på magisk realisme - og stammer fra en periode i forfatterskapet da Heinesen dreide fra 1930-årenes sosialrealistiske romaner til en enda mer fabulerende form i senere bøker. Fortellerstemmen holder et varmt, distansert ironisk modus, og «fordi han aldri slipper hverdagene av syne, overbeviser denne romanen oss om kunstens forløsende kraft, enda den jo faktisk skildrer det godes og det skjønnes kranke skjebne i en virkelighet behersket av småborgerlig kjøpmannsfornuft [og] småskåren moralisme».


== Referanser ==
Knut Osnes

Knut «Bossen» Osnes (født 27. juni 1922 i Eid, død 10. august 2015 i Oslo) var en norsk fotballspiller og trener, mest kjent som spiller for Lyn og landslaget på slutten av 1940-tallet og som trener for Vålerengen (1962), Lyn (1967–1969), Aalesund (1970–1971) og Strømsgodset (1972). Osnes scoret fem mål på sine seks landskamper. Han ble norgesmester for Lyn i 1945 og 1946.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Knut Osnes – WorldFootball.net 
(en) Knut Osnes – EU-Football.info 
(no) Knut Osnes – Norges Fotballforbund 
Spillerprofil Lyn Arkivert 11. august 2016 hos Wayback Machine.
(en) Knut Osnes på eu-football.info
Knut Osnes på Allkunne.no skrevet av Ottar Starheim, NRK Sogn og Fjordane. (Artikkelen har to bilder)
Gullgutta på tur. Portrett av Osnes og John Sveinsson, fra lynhistorie.com
Kometen frå det store «intet», artikkel fra NRK, 21. juni 2015
Fernand Bosmans

Fernand Bosmans (født 29. juni 1883, død 30. juli 1960) var en belgisk  fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Bosmans vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse (Belgia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fernand Bosmans – Olympics.com 
(en) Fernand Bosmans – Olympic.org 
(en) Fernand Bosmans – Olympedia 
(en) Fernand Bosmans – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fernand Bosmans – databaseOlympics.com (arkivert)
François Rom

François Rom (født 8. april 1882 i Antwerpen i Belgia, død 2. februar 1942) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Rom vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse (Belgia)


== Eksterne lenker ==
(en) François Rom – Olympics.com 
(en) François Rom – Olympic.org 
(en) François Rom – Olympedia 
(en) François Rom – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) François Rom – databaseOlympics.com (arkivert)
Ferdinand Feyerick

Ferdinand Feyerick (født 27. juni 1865 i Gent, død 12. september 1920 i Gent) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Feyerick vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse (Belgia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ferdinand Feyerick – Olympedia 
(en) Ferdinand Feyerick – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ferdinand Feyerick – databaseOlympics.com (arkivert)
Victor Willems

Victor Willems (født 19. februar 1877, død 1918) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.
Willems vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde. Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm ble han olympisk mester i fekting med det belgiske laget som vant lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia
1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Victor Willems – Olympics.com 
(en) Victor Willems – Olympic.org 
(en) Victor Willems – Olympedia 
(en) Victor Willems – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Victor Willems – databaseOlympics.com (arkivert)
Johan Odvar Odfjell

Johan Odvar Odfjell (født 29. august 1967) er en norsk forretningsmann. Han er styreformann i rederiet Jo Tankers.
Johan Odvar Odfjell har jobbet i Jo Tankers siden 1992 og var administrerende direktør i rederiet i perioden 1999–2008. I 2008 tok han over rollen som styreformann etter sin far Abraham Odfjell.
Johan Odvar Odfjell er sønn av Abraham Odfjell og bror til Marianne Odfjell og Helene Odfjell.


== Referanser ==
Désiré Beaurain

Désiré Beaurain (født 2. september 1881, død 24. oktober 1963) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1924 i Paris.
Beaurain vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde. Seksten år senere, under Sommer-OL 1924 i Paris vant han en olympisk sølvmedalje i fekting, han var med det belgiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i florett.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Sølv i fekting, florett lagkonkurranse (Belgia)
1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse (Belgia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Désiré Beaurain – Olympedia 
(en) Désiré Beaurain – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Désiré Beaurain – databaseOlympics.com (arkivert)
Petur Christiansen

Må ikke forveksles med Peter F. Christiansen.Petur Christiansen (født 28. juli 1923 i Tórshavn, død 9. mai 2006 samme sted) var en færøysk yrkesskolelærer og politiker (Ff.).
Han var utdannet maskinist, og var lærer ved sjømannsskolen i Tórshavn samt lærer og konstituert rektor ved Føroya Maskinskúli i Tórshavn fra 1965 til 1970. Han var gift med Anna Poulsen, datter av lagtings- og folketingsmedlem Johan Poulsen. Petur og Annas sønn Jan Christiansen har også vært borgermester i Tórshavn.Christiansen var medlem av kommunestyret i Tórshavn fra 1961 til 1980, viseborgermester i 1969 og borgermester fra 1972 til 1980. I denne perioden var kommunen i sterk vekst, så som borgermester forestod han utbyggingen av de nye hoved- og ringveiene samt større skole- og idrettsanlegg. Fra 1966 til 1970 var Christiansen også innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy. Christiansen var også tillitsvalgt i avholdsbevegelsen.Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1973.


== Referanser ==
IKT ORKidé

IKT ORKidé er et samarbeid mellom 13 kommuner på nordvestlandet.
Samarbeidet ble startet av ordfører- og rådmannskollegiet på Nordmøre for å etablere et felles datanettverk mellom kommunene. Samarbeidet er i dag utvidet til også å gjelde felles drifting av programvare.  
Kommunene som deltar i IKT ORKidé er:

Sunndal kommune
Aure kommune
Averøy kommune
Eide kommune (Går ut ved kommunesammenslåing til Hustadvika kommune)
Fræna kommune (Går ut ved kommunesammenslåing til Hustadvika kommune)
Gjemnes kommune
Halsa kommune (Går ut ved kommunesammenslåing med Hemne kommune)
Kristiansund kommune
Nesset kommune (Går ut ved kommunesammenslåing med Molde kommune)
Rindal kommune
Smøla kommune
Surnadal kommune
Tingvoll kommune


== Eksterne lenker ==
Om prosjektet, fra Direktoratet for forvaltning
Jan Christiansen

Jan Christiansen er navnet til flere personer:

Jan Christiansen (fotballspiller) (født 1941)
Jan Christiansen (færøysk politiker) (født 1958)


== Se også ==
Jan Christensen (billedkunstner)
Fernand de Montigny

Fernand de Montigny (født 5. juni 1885 i Anzegem, død 2. januar 1974 i Antwerpen) var en belgisk fekter og landhockeyspiller som deltok i flere olympiske leker; 1908 i London, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris. Han deltok også i Ekstralekene 1906 i Athen.
Montigny vant en olympisk bronsemedalje i fekting under OL 1908. Han var med på det belgiske laget som kom på tredjeplass, bak Frankrike og Storbritannia, i lagkonkurransen i kårde. Fire år senere, under Sommer-OL 1912 i Stockholm ble han olympisk mester i fekting med det belgiske laget som vant lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
 1912  Stockholm - Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia
 1924  Paris -  Sølv i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia
 1924  Paris - Sølv i fekting, florett lagkonkurranse  Belgia
 1908  London -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia
 1920  Antwerpen -  Bronse i landhockey  Belgia
( 1906  Athen -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse  Belgia)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fernand de Montigny – Olympics.com 
(en) Fernand de Montigny – Olympic.org 
(en) Fernand de Montigny – Olympedia 
(en) Fernand de Montigny – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fernand de Montigny – databaseOlympics.com (arkivert)
Guro Sibeko

Guro Jabulisile Sibeko (født 22. juni 1975 på Romerike) er norsk slampoet, forfatter og samfunnsdebattant. Hun har skrevet artikler for ungdomsbladet Reporter og VG, mange kronikker, tekster til lærebøker og informasjonsmateriell, og hun var en av bidragsyterne til antologien Råtekst (Aschehoug forlag). I januar 2009 debuterte hun som romanforfatter med actionromanen Vingespenn på Gyldendal forlag. 
Siden har hun utgitt romanene Ctrl+Alt+Delete (Gyldendal, 2010) og Jeg kan oppløse mørket (Juritzen, 2013). På CappelenDamm forlag har hun utgitt barnebøkene Blodmånenatta (2011) og Ildulven (2012) og biografien Krigerhjerte - min fars reise (2013). Hun har også utgitt Den store SLAM!boka, en innføring i SLAM!poesi, sammen med Martine Næss Johansen og Rasismens poetikk på eget forlag. Hun er en av fire forfattere bak Aschehoug forlags samfunnsfagverk for mellomtrinnet Arena 5-7.
Sibeko er også en aktiv slampoet og deltar i konkurranser og oppvisninger med tekster som ofte har politisk innhold. Hun holder kurs i SLAM!poesi og i annen skriving, og har utgitt "Den store SLAM!boka" sammen med kollega Martine Næss Johansen. 
Hun har laget produksjonene "Blodmånenatta" (sammen med folkemusiker Sigrid Moldestad), "Framtid på flukt" og "Plass nok?" (sammen med SLAM!poet og skuespiller Sofie Frost), som alle har turnert skoler over hele landet.
Sibeko har lærerutdanning fra Oslomet – storbyuniversitetet og en mastergrad i nordisk didaktikk og en mastergrad i veiledningspedagogikk fra Universitetet i Oslo. 
Hun har siden tidlig i ungdommen arbeidet mot rasisme og for likestilling så vel mellom kvinner og menn som mellom hetero- og homofile. I 2003 var Sibeko initiativtaker til Foreningen for Partnerbarn, som arbeidet for juridisk likebehandling mellom barn født inn i heterofile forhold og barn født inn i homofile parforhold. Mellom 2006 og 2008 var hun nestleder i Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring (LLH), der hun hovedsakelig arbeidet for innføringen av felles ekteskapslov for likekjønnede og ulikekjønnede par. I 2020 var hun leder for interrimstyret i INN - etniske minoriteter i kulturlivet.


== Bibliografi ==
Vingespenn, roman, Gyldendal (2009)
Ctrl+Alt+Delete, roman, Gyldendal (2010)
Blodmånenatta, barnebok, Cappelen Damm (2011)
Ildulven, barnebok, Cappelen Damm (2012)
Krigerhjerte, sakprosa, Cappelen Damm (2013)
Jeg kan oppløse mørket, roman, Juritzen (2013)
Den store SLAM!boka, sakprosa, Melk (2018)
Rasismens poetikk, sakprosa, Ordatoriet (2019)


== Referanser ==


== Kilder ==
Presentasjon av Guro Sibeko i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider


== Eksterne lenker ==
(en) Guro Sibeko på Internet Movie Database 
(no) Sibeko hos CappelenDamm forlag
(no) Sibeko hos Gyldendal forlag
(no) Kronikk i Dagbladet
Lasse Johansen (1950)

Lasse Johansen (født 15. mars 1950) er en norsk vokalist, gitarist og komponist. Han var vokalist og frontfigur i Ole Ivars i to perioder: 1973-1978 og 1982-1988.
I mai 1978 sluttet han i Ole Ivars for å bli medlem av folkesanggruppen Vandrerne, men da Ole Ivars Veteranene ble dannet høsten 1979 ble han med. Dette bandet ble etter hvert til Ole Ivars igjen. Lasse Johansen var medlem frem til juli 1988 da han sluttet for å danne dansebandet Lassez. 
Han mottok Vidar Sandbecks kulturpris i 2009.


== Lasse Johansens Orkester ==
Lasse Johansen – vokalist, gitar
Bjørn Løvås – gitarist
Morten Nyhus – trommer
Knut Erling Fjell – keyboard
Åge Skaaren – kor, bass, låtskriver


== Diskografi ==
AlbumLasse Johansen synger taterviser (1980)
Tatergutten (1981, Triola)
Lasse synger Vidar Sandbeck (1988)
Lasse synger Ole Ivars (1991)
Et folk på vandring (1998)
Viser fra Sandbeck til Taube (2006)
Se min ild (2009)
Lasse Johansen sings Cliff (2012)
I Vidar Sandbecks Rike (2018)
Årene Med Ole Ivars (2019)SinglerNår lysene tennes der hjemme (1988)
Kaptein Sortebill (2007)


=== Lasse Johansens Orkester ===
Hematt att (2005)
Heia Sven Ingvars! (2006)
I ditt vindu brenner et lys (2010)


=== Ole Ivars ===
Ole Ivars på farten (1974)
Ole Ivars på farten igjen (1975)
Ole Ivars farter videre (1975)
Bli vår gjest (1976)
Sangen vi fant (1977)
Venner av oss (1980)
En prästkrage i min hand (1982)
Jubileum (1984)
Skolefri (1986)
For swingende (1987)
Bære musikk (1990)
Kavalkade 40 låter gjennom 30 år (1994)
Line (2007)
Julefest med Ole Ivars (2011)
Alle Ole Ivars-originalene fra musikalen «En får væra som en er» (2015)


=== Lassez ===
Gla’ dans 1 (1988)


=== Vandrerne ===
Vandrerne (1979)
Hematt (1994)
På samma vægen (2008)
På konsert med Vandrerne (2009)


=== The Wanderers ===
Songs from the Gravel Roads (2002)


=== Andre deltagelser ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lasse Johansen på Discogs 
(en) Lasse Johansen på MusicBrainz 
(no) Lasse Johansen på Rockipedia 
(no) Lasse Johansen på norsk pop & rock leksikon
Georg Moritz av Sachsen-Altenburg

Wilhelm Georg Moritz Ernst Albert Friedrich Karl Konstantin Eduard Max av Sachsen-Altenburg (født 13. mai 1900 i Potsdam, død 13. februar 1991 i Breiholz ved Rendsburg) var arveprins av Sachsen-Altenburg. Ettersom hertugdømmet Sachsen-Altenburg ble republikk i 1918 ble han aldri regjerende hertug. Han var tilhenger og støtter av antroposofien.
Georg Moritz var sønn av hertug Ernst II av Sachsen-Altenburg og prinsesse Adelheid av Schaumburg-Lippe. Han hadde en søster, prinsesse Elisabeth, og en bror, prins Friedrich Ernst. I 1907 døde hans bestefar og samme år også hans onkel. Dermed overtok prins Georg Moritz' far som monark den 7. februar 1908 og Georg Moritz ble hertugdømmets tronfølger. Ved farens død i 1955 ble han overhode for huset Sachsen-Altenburg og titulær hertug. Han var barnløs og huset Sachsen-Altenburg døde ut med ham i 1991.
Arveprins Georg Moritz interesserte seg for antroposofi allerede fra ungdommen. Et møte med Siegfried Pickert på begynnelsen av 1930-tallet fikk stor betydning for ham. Hans slott, Schloss Hamborn, ble et senter for antroposofisk aktivitet fra 1931.


== Referanser ==
Marion Mahony Griffin

Marion Lucy Mahony Griffin (født 14. februar 1871 i Chicago, død 10. august 1961 samme sted) var en amerikansk arkitekt, kunstner og antroposof. 


==== Utdannelse ====
I 1890 startet Mahony Griffin å studere ved MIT i Boston. Hun er den andre kvinnen i MIT sin historie som uteksaminerte med en arkitektutdanning. Hun er den første kvinnen i Illinois og i USA som fikk lisens til å praktisere som arkitekt. 


==== Samarbeid ====
Mahony Griffin jobbet sammen med arkitekten Frank Lloyd Wright mellom 1895 og 1909. Hennes mest kjente arbeid fra denne perioden er tegningene som er en del av Lloyd Wrights portfolio "Ausgefürthe Bauten un Entwürfe". En viktig årsak til porteføljens suksess er Mahony Griffins distinkte tegneteknikk og -stil.Hun samarbeidet nært med sin mann, arkitekten og byplanleggeren Walter Burley Griffin. Griffin er kjent for å ha planlagt den australske hovedstaden Canberra, et prosjekt han utviklet sammen med Marion Mahony Griffin. Sammen stod de bak utkastene til 350 bygninger, landskaps- og bygestaltningsprosjekter i USA, Australia og India. Etter at ekteparet flyttet til Australia i 1914, da hennes mann hadde vunnet konkurransen om å planlegge den nye hovedstaden der, tegnet Marion Mahony Griffin en rekke bygninger i Melbourne og Sydney. 
I 1919 grunnla ekteparet Greater Sydney Development Association og kjøpte et stort landområde for å utvikle et idyllisk boligmiljø i en arkitekturstil som var tilpasset de naturlige omgivelsene. Under dette arbeidet stiftet ekteparet Griffin i 1926 bekjentskap med teosofien, og etter hvert antroposofien. I 1930 ble Marion Mahony Griffin medlem av Anthroposophische Gesellschaft og hennes mann sluttet seg til året etter. Takket være kontakter i det antroposofiske miljøet fikk de oppdraget om å bygge det nye universitetsbiblioteket i den indiske byen Lakhnau. 11. februar 1937 døde Walter Burley Griffin etter et fall fra et stillas, og Marion Mahony Griffin fullførte prosjektet. Deretter stengte hun kontoret i India og overlot prosjektet i Australia til samarbeidspartneren Eric Nicholls. I 1939 reiste hun tilbake til Chicago, hvor hun jobbet med flere prosjekter og utgav memoarboken The Magic of America.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marion Mahony Griffin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marion Mahony Griffin hos American National Biography
Erling Brinchmann

Erling Brinchmann (født 21. mars 1897 i Trondheim, død 29. august 1988 i København) var en norsk visedikter, forfatter og politimester.
Før 1946 hadde han ledet sedelighets-avdelingen ved Oslo Politikammer. Han var så politimester ved Bergen Politikammer fra 1946 til 1966.
Brinchmann ble kjent som den syngende politimester i Norsk rikskringkasting, og kunne høres sammen med de bergenske Kallemann og Amandus i radioprogrammet Barnetimen. Videre  forfattet han melodier og visebøker sammen med broren Jacob Brinchmann.  Noe av dette ble utgitt gjennom Visens Venner.


== Utgivelser ==
Ti sekunder i mørket (1935). Sammen med broren Jacob Brinchmann under psevdonymet E. J. Brinchmann. Gikk som føljetong i Bergens Tidende.
I selskap med gitaren (1946). Med Jacob  Brinchmanns tekster.  Illustrert av Knut Yran.
Som blomsterstøv med vind: tre av Visens venner synger Einar Skjæraasen (Aschehoug, 1950). Med Jacob Brinchmann og Bjarne Berulfsen.


== Referanser ==
Trond Lie (regissør)

Trond Lie (født 28. september 1949 i Oslo) er en norsk skuespiller og regissør.


== Skuespiller ==
Lie er utdannet skuespiller fra Rogaland Teater 1967 og var ansatt i årene 1967–1970 på Rogaland Teater. Fra 1970 til 1976 var han ved Trøndelag Teater og i årene 1976–1993 på Oslo Nye. Han spilte større roller i blant annet Neshorn av Eugène Ionesco, Aladdin, Mørke midt på dagen, Eksperiment, Master Harold, Avbrutt sending, Arsenikk og gamle kniplinger og Broadway neste. Deretter ble han frilanser.
Han produserte og spilte monologene Du er moren min, Via Dolorosa og enakteren De angrende.


== Regissør ==
Lie debuterte som sceneregissør i 1976 med Kennedys barn på Trøndelag Teater, og har satt i scene over et hundretalls forestillinger, ved alle landets teatre, samt på de private scenene Chat Noir, Chateau Neuf og ABC/Edderkoppen. Han har også hatt oppdrag i utlandet.
Lie var kunstnerisk leder for det nå nedlagte Bryggeteatret i første sesong, og hadde regi på åpningsforestillingen, Thorstad Hauger/Lies  Karl Eugen Olsen fra Vika.
Han regisserer forestillinger i alle genre, spesielt komedie og musikaler, blant dem Chicago, Cabaret, Evita, Cole Porters Kiss Me, Kate, Sound of Music, Annie, Jeg elsker min kone, Sommer i Tyrol, Fantasticks, Miss Saigon, Bør Børson jr. og I blanke messingen. I andre genre kan nevnes Bjørneboes Til lykke med  dagen, Ibsens Kjærlighedens Komedie, Albees Tre høye kvinner, Shakespeares Tvillingene, Ionescos Den skallede sangerinnen, Arnold/Bachs Den spanske flue, Kohts Svart Makker, Ayckbourns Sanne venner, Feydaus Loppen i øret, Haceks Svejk i første verdenskrig, Staffan Gøthes En utstoppet hund og Staffan Gøthes La strada del Amore, Simon Grays Opptatt på annet hold, McCoys De skyter hester, ikke sant? Arild Nyquist/Lie Flyvende fru Rosenkrantz, Gurneys Spisestuen, og Priestleys Det er fra politiet. Han har videre vært regissør for musikalske familieforestillinger som Snehvit og de syv dvergene, Pippi Langstrømpe, Felix' fantastiske orkester og Jungelboken, som har blitt satt opp på tre teatre. Lie har også regissert utespill, kabareter, konserter, events, revyer, radio og komedieserier for TVNorge, TV3 og TV 2.
I 2013 var Lie aktuell med komedien La Bet for Teatret Vårt, Happy Hour for Teater Ibsen, og musikalen Avenue Q for Musikkteaterhøyskolen i Oslo.
I 2014 satt han i scene Det året det var så bratt, en fest over Øystein Sundes produksjon for Teater Innlandet, og Blodig alvor for Nordland Teater. Året etter satte han i scene " Det merkelige som hende med hunden den natta" på Teatret Vårt. Sesongen 2016/2017 var han aktuell med forestillingene En jente er en halvferdig ting for Akershus Teater, Twigs for Hålogaland Teater og Fugletribunalet for Sogn og Fjordane Teater. Sesongen 18/19 regisserer han i samarbeid med forfatteren Maja Bohne Johnsen musicalen MACK,  en familiekrønike for Hålogaland teater.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Trond Lie i Scenewebarkivet
(en) Trond Lie på Internet Movie Database 
(no) Trond Lie hos Sceneweb 
(en) Trond Lie hos The Movie Database
Fani Khalkia

Fani Khalkia (gresk: Φανή Χαλκιά; født 2. februar 1979 i Larisa) er en gresk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp.
Khalkia fikk sitt store gjennombrudd under OL 2004 i Athen, der hun vant gull på 400 meter hekk. Hennes beste tid på distansen før 2004 var 56,40. I OL-semifinalen satte hun ny olympisk rekord med tiden 52,77. I finalen gikk det litt langsommere, men 52,82 holdt til en klar seier.
Hun deltok også under EM 2006, der hun tok bronse, etter Russlands Jevgenija Isakova, på tiden 54,02. Hun deltok også under VM 2007, men ble her utslått i semifinalen.
I 2008 avla hun positiv dopingtest på en treningsleir før OL.


== Personlige rekorder ==
400 meter – 50,56
400 meter hekk – 52,77


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Fani Khalkia – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Fani Khalkia – Olympics.com 
(en) Fani Khalkia – Olympic.org 
(en) Fani Khalkia – Olympedia 
(en) Fani Khalkia – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(gr) Fani Khalkia – Hellas olympiske komité 
(en) Fani Khalkia – World Athletics 
(en) Fani Khalkia – Track and Field Statistics