jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jan Pieterszoon Sweelinck

Jan Pieterszoon (1562–1621) var en nederlandsk organist og komponist. 


== Liv og virke ==
Sweelinck var den eldste sønnen til organisten Peter Swybbertszoon og Elske Jansdochter Sweeling.
Som organist i ''Oude Kerk («Gamlekirka») i Amsterdam fikk Sweelinck stor innflytelse på den nordtyske orgelskole på 1600-tallet. Han var den siste mester innen den nederlandske polyfonien og en overgangsfigur mellom renessansen og barokken. Besøkere kom langveisfra for å høre Orfeus fra Amsterdam improvisere på orgel og cembalo.
Sweelinck komponerte mer enn 70 orgelverk, blant annet toccataer, fantasier og ricercarer), og over 250 stykker med vokalmusikk. Han forbandt elementer fra den engelske virginaltradisjonen med den italienske orgelstilen og han utviklet forløperen til orgelfugen. 
Sweelinck var en omgjengelig og respektert mann, og en svært etterspurt lærer. Blant de mest berømte elevene av «den tyske organistmakeren» var Jacob Praetorius den yngre, Heinrich Scheidemann og Samuel Scheidt.

Lytteeksempel: Variation over Est-ce mars ? for orgel 


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Robert Eitner: «Sweelinck, Jan Pieterszoon». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 37, Duncker & Humblot, Leipzig 1894, s. 258–261.


== Litteratur ==
Pieter Dirksen: The Keyboard Music of Jan Pieterszoon Sweelinck. Its Style, Significance and Influence. Koninklijke Vereniging voor Nederlandse Muziekgeschiedenis, Utrecht 1997, ISBN 90-6375-159-1.
Frits Noske: Sweelinck. Oxford University Press, Oxford o.a. 1988, ISBN 0-19-315259-2.
Bernhard Waritschlager: Jan Pieterszoon Sweelinck. I Christoph Kammertöns, Siegfried Mauser (red.): Lexikon des Klaviers. Laaber, Laaber 2006, ISBN 3-89007-543-6, s. 705f.


== Eksterne lenker ==
(en) Jan Pieterszoon Sweelinck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Jan Pieterszoon Sweelinck – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Verk av og om Jan Pieterszoon Sweelinck i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Sweelinck i International Music Score Library Project
Robert Sperati

Robert Sperati (født 27. juli 1872 i Bergen, død 12. oktober 1945) var en norsk skuespiller, kjent fra de tidligste stumfilmer. 
Han debuterte ved Den Nationale Scene som adelsmannen i Turgenevs Nådsensbrødet, før han hadde suksess som Thummelumsen i Gustav Wieds komedie med samme navn samt i Elias Kræmmers Bedstemors Gut. Senere virket han i Oslo, ved Centralteatret, Det Nye Teater og Friluftsteatret på Bygdøy. Videre var han med på Radioteatrets første sending, i rollen som Bøygen i Ibsens  Peer Gynt (12. september 1926).
Han var sønn av skuespiller Octavia Salmine Sperati og kapellmester Robert F. A. Sperati, som igjen var sønn av dirigent og komponist Paolo Sperati. Han var gift med forfatteren Kitty Lossius.


== Filmografi ==

1926 – Den nye lensmannen

1918 – Vor tids helte

1917 – Unge hjerter

1917 – En Vinternat

1916 – Paria

1911 – Hemmeligheden

1911 – Fattigdommens forbandelse


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Robert Sperati i Scenewebarkivet(en) Robert Sperati på Internet Movie Database 
(no) Robert Sperati hos Sceneweb 
(da) Robert Sperati på Filmdatabasen 
(da) Robert Sperati på danskefilm.dk 
(da) Robert Sperati på danskfilmogtv.dk 
(en) Robert Sperati hos The Movie Database
Per Anger

Per Johan Valentin Anger (født 7. desember 1913 i Göteborg, død 26. august 2002 i Stockholm) var en svensk diplomat og embetsmann.
Slekten Anger kommer fra Angered i Västra Götalands län. Etter at Per Anger hadde tatt juridisk embetseksamen på Uppsala universitet i 1939, ble han ansatt som  attaché i Utrikesdepartementet. Han tjenestegjorde i Berlin i 1940 og i Budapest i 1942 med Raoul Wallenberg. I 1946 ble han andre legasjonssekretær i Kairo, og samme år chargé d'affaires i Addis Abeba. Han var i Afrika til 1948, da han fikk stilling i UD. På 1950-tallet hadde han flere stillinger i Europa, før han i 1957 ble byråsjef i UD.
I 1979 publiserte Anger den selvbiografiske Med Raoul Wallenberg i Budapest: minnen från krigsåren i Ungern, som har blitt oversatt til flere språk. Anger var Raoul Wallenbergs nærmeste mann i redningsaksjonen av jøder og har blitt utnevnt til æresborger i Israel.
I 2004 innstiftet den svenske regjeringen en pris til hans minne, Per Anger-prisen, for å fremme humanistisk og demokratifremmende innsats.


== Bibliografi ==
Med Raoul Wallenberg i Budapest: minnen från krigsåren i Ungern, Stockholm: Norstedt, 1979. ISBN 91-1-793462-1


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Per Anger-priset
Nekrolog International Raoul Wallenberg Foundation
Nekrolog SvD 27/8 2002
Per Anger - Yad Vashem (en)
Kjell Rusti

Kjell Rusti (født 15. januar 1961) er administrerende direktør i Sopra Steria Norge AS. Han har vært konsernsjef for det internasjonale forretning- og  IT-konsulentselskapet i  Skandinavia fra november 2008. Valgt leder for Den Norske Dataforening 2003-2005.


== Referanser ==
Samuel Scheidt

Samuel Scheidt (1587–1654) var en tysk organist og komponist.


== Liv og virke ==
Den første posten Scheidt hadde var som hjelpeorganist i Moritzkirche i Halle i 1603. I årene 1607 til 1609 studerte han hos Jan Pieterszoon Sweelinck i Amsterdam. Sweelinck fikk en sterk innflytelse på Scheidts stil.
Etter at Scheidt vendte tilbake til Halle i 1609, ble han hofforganist hos erkebiskopen av Magdeburg, Markgreve Christian Wilhelm von Brandenburg, og noe senere kapellmester for hofforkesteret i Halle. I årene 1614 til 1616 arbeidet han her sammen med Michael Praetorius.
I 1624 fikk Scheidt utgitt Tabulatura nova. Denne samlingen verk for orgel og klavikord er Tysklands første trykte utgivelse av klaviaturmusikk i partiturnotasjon (dvs kombinasjoner av femlinjes notesystemer).
I 1627, 40 år gammel, giftet Scheidt seg med Helena Magdalena Keller. De fikk syv barn, men bare to overlevde en pestepidemi i 1636. Etter at tjenesteherren flyktet fra Albrecht von Wallensteins tropper i 1628, ble Scheidt arbeidsløs. Det ble da opprettet en skreddersydd stilling for ham som Director musices (musikdirektør) ved tre store kirker i Halle by.
Scheidt mistet denne stillingen i 1630, sannsynligvis på grunn av en truende rekatolisering av Halle. Før har man antatt at det skyldes en konflikt med gymnasrektor Christian Gueintz. Deretter livnærte Scheidt seg som privat næringsdrivende («bloßer Privatus») takket være en lang rekke elever og musikalske leilighetsoppdrag. Til slutt mistet han hele sin formue, sannsynligvis på grunn av den pågående krigen.
Scheidt hørte til de viktigste komponistene på 1600-tallet. Både kvantitativt og kvalitativt gav han vektige bidrag til vokal- og instrumentalmusikken, i det hele mye bredere enn sine samtidige Heinrich Schütz og Johann Hermann Schein.
Mange av Scheidts mest gripende vokalverk, som de sene Geistliche Konzerte, er i dag stort sett ukjente og uoppførte.


== Verk i utvalg ==


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Robert Eitner: «Scheidt, Samuel». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 30, Duncker & Humblot, Leipzig 1890, s. 712–714.


== Litteratur ==
Erika Gessner: Samuel Scheidts geistliche Konzerte. Berlin 1961.
Klaus-Peter Koch (red.): Samuel-Scheidt-Werke-Verzeichnis (SSWV). Wiesbaden 2000.
(de) Klaus-Peter Koch: «Scheidt, Samuel.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 22, Duncker & Humblot, Berlin 2005, ISBN 3-428-11203-2, s. 634–636 (digitalisering).
Wolfgang Stolze: Zur Gesamtausgabe der Werke Samuel Scheidts. I Die Musikforschung 40 (1987), s. 120–135.
Wolfgang Stolze: "War Samuel Scheidt ein musikalischer Reaktionär?" i Musik und Kirche 52 (1982), s. 113–126.


== Eksterne lenker ==
(de) Diskografi
(en) Fritt tilgjengelige noter av Samuel Scheidt i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
(en) Fritt tilgjengelige noter av Samuel Scheidt i International Music Score Library Project
Amboltsky

Amboltsky er en høy cirrussky i toppen av en cumulonimbussky. 
I en cumulonimbussky er det særlig kraftige oppoverretta luftstrømmer. Etter hvert som lufta stiger, blir den avkjølt og kondenserer, slik at det blir dannet skyer. Cumulonimbusskyen vokser til den når toppen av tropopausen, som markerer et skille i atmosfæren der lufta i stratosfæren over dette nivået brått blir langt mer stabil. Den stigende lufta trenger derfor ikke i særlig grad gjennom tropopausen og blir i stedet presset ut horisontalt som stigende røyk som treffer et tak. Denne horisontale vinden i toppen av en cumulonimbussky drar med seg cirrusskyene i toppen utover, og sett fra avstand får hele skyen form som en ambolt.
Amboltskyer er tegn på en fullt utviklet cumulonimbussky som ofte fører med seg tordenvær eller kraftige regn- og haglbyger. Om det faller nedbør fra selve amboltskyen, vil det noen ganger kunne dannes mammatus- eller mammaskyer. 


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cumulonimbus incus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Amboltsky reiste seg over Vesterålen
Nordtyske orgelskole

Den nordtyske orgelskole er en stilretning innen orgelmusikken som oppsto på 1600-tallet med blomstringstid fram mot midten av 1700-tallet. 
Stilretningen vokste fram under innflytelse fra nederlandske organister, spesielt Jan Pieterszoon Sweelinck i Amsterdam. Særtrekk ved den nordtyske skolen er hyppige skift mellom manualene og et svært selvstendig pedalspill, en praksis som ble mulig etter en kraftig kvalitetsforbedring av nordtyske orgler utover 1600-tallet og tidlig 1700-tall. Kjente orgelbyggere i denne perioden var framfor alt Hans Scherer den eldre, Hans Scherer den yngre og Arp Schnitger.
Senteret for stilen var rundt Hamburg, først og fremst Lübeck, Bremen, Lüneburg og Stade, men det fantes utøvere også i Danmark og Sverige, som Christian Geist. 


== Kjente representanter ==
Der lærere er kjent er de satt i parentes.


== Litteratur ==
Klaus Beckmann: Die Norddeutsche Schule. Orgelmusik im protestantischen Norddeutschland zwischen 1517 und 1755. 2 bind. Schott, Mainz u. a. 2005–2009;
Bind 1: Die Zeit der Gründerväter. 1517–1629. 2005, ISBN 3-7957-0531-2;
Bind 2: Blütezeit und Verfall. 1620–1755. 2009, ISBN 978-3-7957-0532-9.
Moskvatid

Moskvatid (russisk: моско́вское вре́мя – moskovskoje vremja), forkortet MSK, er en tidssone som omfatter byen Moskva og mesteparten av den europeiske delen av Russland, inkludert St. Petersburg. Den er den nest vestligste av Russlands ni tidssoner.
Den 27. mars 2011 ble det innført «permanent sommertid» i hele Russland i forbindelse med overgangen til sommertid. Moskvatiden ble da låst til fire timer foran UTC (UTC+4).
Den 26. oktober 2014 ble dette endret igjen, og Russland har etter dette «permanent vintertid». Moskvatid ligger nå tre timer foran UTC UTC+3..
I henhold til et dekret fra Folkekommissærenes råd av 16. juni 1930 ble det innført dekrettid, som innebar at det ble lagt til en time for alle tidssonene i Sovjetunionen, slik at moskvatid ble liggende tre timer foran UTC.
Moskvatid brukes til rutetabeller for tog, fly, skip, etc. over hele Russland, og moskvatid registreres på telegrammer og lignende, og blir ofte også brukt av radio- og TV-stasjoner over hele landet.


== Bruk ==

Moskvatid benyttes av hele Russland vest for Uralfjellene, med unntak av Kaliningrad oblast som bruker østeuropeisk tid (UTC+2), Samara oblast og Udmurtia som bruker samaratid (UTC+4), og Perm kraj, Basjkortostan og Orenburg oblast som bruker jekaterinburgtid (UTC+5).
Tidligere ble moskvatid også brukt i de europeiske delene av Sovjetunionen:

Hviterussland, fra 1930-1991
Estland, fra 1940-1989
Latvia, fra 1940-1989
Litauen, fra 1940-1989
Moldova, fra 1940-1991
Ukraina, fra 1930-1990
Kaliningrad oblast (Russland), fra 1946-1991
Samara oblast (Russland), fra 1989-1991I årene 1922-30 og 1991-92 brukte Moskva østeuropeisk tid.


== Referanser ==
Velaug

Velaug er et kvinnenavn som kommer fra de norrøne orden ve og laug som betyr henholdsvis «hjem» og «forlovet» eller «viet til».


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Annlaug og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Velaug
(en) Think Baby Names: Velaug
Stephen Liu Difen

Stephen Liu Difen (født 13. mai 1912 i landsbyen Biandukou i fylket Renqiu i provinsen Hebei i Kina, død 14. november 1992 i Kuancheng i Hebei) var katolsk undergrunnsbiskop av Anguo i Hebei.
Han kom fra en katolsk familie og begynte tidlig på veien mot presteembedet. I 1932 begynte han på presteseminaret i Beijing, og ble ordinert i 1939. Etter å ha avlagt toppeksamener ved Fujanuniversitetet returnerte han til Anguo bispedømme for prestetjeneste, samtidig med at han fortsatte med medisinske studier. 
Under den annen sino-japanske krig ble han bedt av en biskop om å overta ledelsen av en skole i Hankou. 
I 1951 ble han arrestert for å ha nektet å gå med i Tre-selv-bevegelsen. Etter løslatelsen arbeidet han ved sykehuset i Anguo. Under kulturrevolusjonen ble han sterkt forfulgt og svært dårlig behandlet, og avskjediget fra sykehuset. 
I 1980 kunne han returnere til sykehusstillingen. I 1984 pensjonerte han seg derfra og viet seg deretter fullt ut til sjelesorg og forkynnelse. I 1990 ble han bortført av myndighetene – det var en hemmelig arrestasjon, og ingen fikk vite hvor han var. 
Etter dårlig behandling i myndighetenes hender døde han i fengsel i Kuangcheng i 1992, 80 år gammel. 
Han var den tredje arresterte biskop i området på kort tid som døde i fangenskap. De andre to var biskopene Paul Shi Chunjie (4. november 1991) og Peter Joseph Fan Xueyan (16. april  1992).  Tre andre undergrunnsbiskoper var også blitt bortført/arrestert i samme del av provinsen Hebei: Peter Chen Jianzhang, Paul Liu Shuhe og Cosmas Shi Enxiang. To av dem var over 70 og syke.


== Referanser ==
Jekaterinburgtid

Jekaterinburgtid (russisk: екатеринбургское время – jekaterinburgskoje vremja), forkortet YEKT, oppkalt etter byen Jekaterinburg, er en tidssone i Russland. Den ligger fem timer foran UTC (UTC+5) og to timer foran moskvatid (MSK+2).
I 2011 gikk hele Russland over til «permanent vintertid» (normaltid). Istedenfor å veksle mellom UTC+5 vinterstid og UTC+6 sommertid, var Jektarinburgtid stilt fram til UTC+6 som «permanent sommertid». I 2014 gikk Jekaterinburgtid tilbake til UTC+5 som normaltid.


== Områder med jekaterinburgtid ==
YEKT/YEKST er offisiell tidssone for:
Basjkortostan
Perm kraj
Kurgan oblast
Orenburg oblast
Sverdlovsk oblast
Tjumen oblast
Tsjeljabinsk oblast
Khanty-Mansia
Jamalo-Nenetsk


== Større byer med jekaterinburgtid ==
Jekaterinburg
Kurgan
Perm
Tjumen
Ufa
Tsjeljabinsk
Orenburg
Khanty-Mansijsk
Novyj Urengoj


== Se også ==
Tid i Russland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
"Russia Time Zone Map". på WorldTimeZone.com.
Hieronymus Praetorius

Hieronymus Praetorius (1560–1629) var en tysk organist og komponist fra tidligbarokken.


== Liv og virke ==
Praetorius fikk sin første musikalske utdannelse av sin far, organisten Jacob Praetorius den eldre før utdanningen fortsatte i Köln.
I 1580 tok han stillingen som kantor i Erfurt, men vendte tilbake til Hamburg i 1582 for å arbeide som sin fars assistent. Etter farens død i 1586 overtok han som organist ved St. Jacobi-Kirche i Hamburg hvor han virket til han selv døde i 1629.
Hieronymus hadde fire sønner og tre døtre, hvorav Jacob, Michael og Johann ble musikere.
Praetorius skrev først og fremst kirkemusikk, hovedsakelig orgel- og vokalmusikk. Framfor alt dreide det seg om koraler, messer, Kyrier, salmer, magnificats og hymner. Han regnes som en av pionerene i den nordtyske orgelskolen.
Praetorius var den første i Nordtyskland som skrev vokalmusikk i den nye venetianske stilen. Korstørrelsene varierte fra 8 til 20 sangere med stemmene oppdelt i to, tre eller fire grupper. Tar en i betraktning mengden og kompleksiteten av det han skrev må han ha hatt tilgang på godt trente og sofistikerte musikere.
Et utvalg verk:


== Referanser ==


== Kilder ==
(de) Robert Eitner: «Praetorius, Hieronymus». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 26, Duncker & Humblot, Leipzig 1888, s. 516 f.


== Litteratur ==
Klaus Beckmann: Die Norddeutsche Schule. Orgelmusik im protestantischen Norddeutschland zwischen 1517 und 1755. Teil I Die Zeit der Gründungsväter 1517-1629. Schott, Mainz 2005.


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Hieronymus Praetorius i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
(en) Fritt tilgjengelige noter av Hieronymus Praetorius i International Music Score Library Project
Fiskumvannet

Fiskumvannet er en innsjø i Øvre Eiker i Viken. Den ligger i Eikernvassdraget, like nedstrøms fra den større innsjøen Eikeren. Fiskumvannet har utløp til Vestfosselva og vannstanden reguleres av inntaksdammen til Vestfossen kraftverk. Vannet har tilsig fra Fiskumelva, Dørja og fra Eikeren. Fiskumvannet er forbundet med Eikern ved et smalt sund, «Sundet». Sundet skal etter historier være skapt av menneskers arbeid, men dette kan ikke med sikkerhet bekreftes.Fiskumvannet er et grunt vann med en maksimum dybde 20 meter, i motsetning til Eikeren med maksimum dybde 156 meter.
Ved sundet ligger Sundhaugen hvor det er en badestrand og Sundhaugen restaurant eller «Sundhaugen turistpaviljong» som tidligere var restaurant og dansested. Den har i senere tid forfalt noe og har kun vært i drift i perioder. Den markante funkisbygningen er tegnet av arkitekt Christian Fr. Arbo og oppført i to byggetrinn i 1937 og 1938. Dette skulle vært første byggetrinn til et større hotell, men videre utbygging ble ikke noe av. Bygningen er verneverdig.Ved Fiskumvannet ligger også middelalder kirken Fiskum gamle kirke.
På de tider man benyttet hest og slede til transport av folk og varer mellom «Haugsund» og Kongsberg var veiene meget dårlige, så om vinteren ble Fiskumsvannet benyttet isteden for landveien.
På slutten av 1700-tallet fikk en bonde en steinøks i garnet. Fiskumøksa ble anerkjent som den aller fineste stridsøks fra norsk yngre steinalder da den ble levert til Universitetets Oldsaksamling i 1853 og er senere omtalt i en rekke arkeologiske arbeider.I Fiskumvannet er det mange fiskeslag, mest kjent er gjeddefiske.
Nord- og vestsiden av vannet omfattes av Fiskumvannet naturreservat, som ble opprettet i 1974.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Spinell

Spinell, MgAl2O4, er et mineral som danner en gruppe, spinellgruppen, der både magnesium og aluminium kan være erstattet med andre metaller. Det har hardhet 8 på Mohs hardhetsskala. Rød spinell er farget av krom og er en smykkestein. I Norge er den kun funnet i Modum og Jotunheimen. Den spesifikke vekten er 3,6 og kløvet er ganske utydelig.


== Typer av spinell ==
Spinell – MgAl2O4, som har gitt opphav til navnet på gruppen
Gahnitt –  ZnAl2O4
Franklinitt – (Fe,Mn,Zn)(Fe,Mn)2O4
Kromitt – (Fe·Mg)Cr2O4
Magnetitt – Fe3O4
Hercynitt –  FeAl2O4
Ulvöspinell – TiFe2O4
Jakobsitt – MnFe2O4
Trevoritt – NiFe2O4
Ringwooditt – SiMg2O4, en vanlig olivin polymorf i jordens mantel fra 520 til 660 km dyp, og et sjeldent mineral i meteoritter


== Syntetisk spinell ==
Syntetisk spinell er laget i midten av det 18. århundre.


== Referanser ==
Deer, Howie and Zussman (1966) An Introduction to the Rock Forming Minerals, Longman, pp.424-433, ISBN 0-582-44210-9
Shumann, Walter (2006) Gemstones of the World 3rd edition, Sterling, pp.116-117.


== Eksterne lenker ==
(en) Spinel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Spinellstruktur av Steven Dutch
Spinellstruktur
https://web.archive.org/web/20080702022015/http://www.gemstone.org/gem-by-gem/english/spinel.html
http://www.mindat.org/min-3729.html
https://web.archive.org/web/20081107050233/http://www.fieldgemology.org/gemology%20tajikistan%20ruby%20spinel%20pamir.php
http://www.ruby-sapphire.com/spinel.htm Arkivert 11. desember 2008 hos Wayback Machine.
spinell 3D animasjon
Utviklingen av europarekorder i friidrett 100 meter

Dette er listen over utviklingen av euraparekorder i friidrett på 100 meter utendørs.


== Herrer ==


=== Elektronisk tidtagning ===


=== Manuell tidtagning ===


== Damer ==


=== Elektronisk tidtagning ===


=== Manuell tidtagning ===


== Se også ==
Europarekorder i friidrett
Utviklingen av europamesterskapsrekorder på 100 m


== Eksterne lenker ==
Statistikkside (Track and Field Statistics) (reg)
Gjerstad Funk- og Fiskarlag (album)

Gjerstad Funk- og Fiskarlag er et musikkalbum med Gjerstad Funk- og Fiskarlag, utgitt i 2007., Dette er bandets debutalbum.


== Sporliste ==
«Omar Sharif»
«Gunn»
«Cabasa»
«Kroken»
«Crackle»
«Lefsa»
«Snøret i bånn»
«Dog runner»
«Flyndre i Safransaus»
«Gomp»
«Kaká»
«Mr. Samonite»


== Referanser ==
Annbank

Annbank er en landsby (village) i regionen South Ayrshire i Skottland. Den ligger ved elven Ayr, om lag 8 km øst for byen Ayr. Den var opprinnelig en gruvebosetning, og hadde en gang en industriell jernbaneforbindelse til Ayr via Auchincruive Waggonway. Jernbanestasjonen Weston Bridge Halt lå ved broen med det navnet nær Annbank og sto nær Ayr Colliery No.9. Den ble brukt av gruvearbeidere som reiste til sine respektive kullgruver og bergdrift.

Befolkningstallet har vært relativt stabilt de siste tiårene. Ved folketellingen i 2001 hadde Annbank 854 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 840 innbyggere. Folketallet for 2020 er beregnet til 890 innbyggere.Landsbyen har et samfunnshus, bakeri, butikk, bowlingbane, juniorfotballklubb (Annbank United FC) og en pub. Puben er kjent som «Tap o'the Brae» som i mai 2014 vant årets pub i Ayrshire.Annbank House hadde en gang utsikt over elven Ayr og Gadgirth Holm, men det ble revet etter å ha blitt benyttet som hotell. Festningen Gadgirth Old Ha’ (Gadgirth Old Hall) sto ved elven Ayr nær Privick Mill og det gamle Gadgirth House, men er nå knapt synlig. Lite er kjent om den, bortsett fra at den ble erstattet av Gadgirth Castle en gang på 1300-tallet. Godset og baroniet i Gadgirth lå en gang ved siden av elven Ayr øst for Annbank. Reginaldus de Camera, senere skrevet som Chalmer, er nedtegnet for å ha holdt baroniet Gadgirth som arvelig besittelse under regimet til kong Vilhelm I av Skottland (1165-1214). Familien fortsatte å bo ved residensen fram til ca. 1761.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Annbank – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Video footage of the old Gadgirth Estate and Annbank House
Jacob Praetorius den eldre

Jacob Praetorius (ca. 1520 – 1586) var en tysk organist og komponist.
Lite er kjent om Praetorius' liv. Sannsynligvis fikk han opplæring i hjembyen av Martin Agricola. Fra 1555 og til sin død fungerte Praetorius som organist og kirkemusikkomponist ved to kirker i Hamburg.
Også sønnen Hieronymus og sønnesønnen Jacob var framstående musikere.
I 1566  publiserte Praetorius Opus musicum excellens et novum, en samling med over 200 verk av tyske og nederlandske komponister. Bare et Te deum laudamus a 4 er med sikkerhet komponert av Jacob Praetorius selv, og av denne er bare første del bevart. Praetorius publiserte dessuten en samling koraler i 1554. Videre er Veni in hortum meum a 4 enten komponert av ham selv eller av sønnesønnen Jacob Praetorius den yngre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Jacob Praetorius den eldre i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket