jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Simen Sætre

Simen Sætre (født 29. april 1974) er en norsk forfatter og tidligere journalist i Morgenbladet. 
Sætre debuterte som sakprosaforfatter i 2004 med Den lille stygge sjokoladeboka, inspirert av bøker som Eric Schlossers Fast Food Nation og Naomi Kleins No Logo. I 2006 ga han ut Hugo. En biografi om en rusmisbrukers hverdag i Oslo, og i 2010 Petromania om hva oljerikdommen gjør med Norge. I Fjordman. Portrett av en antiislamist (2013) forsøker han å tegne et bilde av bloggeren Fjordman, og hans radikaliseringsprosess. I boka Tolken. En afghaners beretning om en muldvarp i Det norske forsvaret (2017) forteller han historien til tolken Qais Wahidi, som jobbet for Forsvaret i Afghanistan og oppdaget at en av kollegene spionerte for Taliban.I 2019 var Sætre medlem av Kildeutvalget nedsatt av Norsk Presseforbund for å se på pressens forhold til sine kilder. Kildeutvalgets rapport lå til grunn da Vær Varsom-plakaten ble endret i 2021.


== Referanser ==
Frederik Zimmer

Frederik Zimmer (født 28. mars 1944) er en norsk professor emeritus ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Forskningsområdene til Zimmer er knyttet opp mot skatterett. Han har vært leder av Oljeskattenemnda og overligningsnemnda ved Sentralskattekontoret for storbedrifter. Zimmer ledet det statlig oppnevnte Eiendomsskatteutvalget og Arveavgiftsutvalget. Han var redaktør for tidsskriftet Skatterett og har skrevet flere lærebøker om skatt. Zimmer blogger om skatterett på www.skattebetaleren.no. [1]
Frederik Zimmer har vært konstituert høyesterettsdommer ved Norges Høyesterett tre ganger, i 2002, 2003 og 2007.


== Bibliografi ==
Skatteparadis - Hvorfor betaler multinasjonale konserner lite skatt, og hva kan statene gjøre med det? Universitetsforlaget 2020 ISBN 9788215043159
Internasjonal inntektsskatterett. Universitetsforlaget 2009 (ISBN 978-82-15-01456-2)
Bedrift, selskap og skatt. Inntektsbeskatning av næringsdrivende, selskaper og selskapsdeltakere, 4. utgave. Universitetsforlaget 2006 (ISBN 82-15-00834-8)
Lærebok i skatterett, 5. utgave. Universitetsforlaget 2005 (ISBN 82-15-00836-4)


== Eksterne lenker ==
Frederik Zimmers hjemmeside ved UiO
(no) Publikasjoner av Frederik Zimmer i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Frederik Zimmer i BIBSYS
Kristoffer Andreas Lyngvi

Kristoffer Andreas Lyngvi (født 3. februar 1978) fylkestingsrepresentant i Aust-Agder (2007–2015) og bystyrerepresentant i Arendal. Lyngvi kommer fra Arendal og representerer Høyre. Lyngvi er i perioden 2012 - 2016 styreleder for Aust-Agder kulturhistoriske senter og Arendal havn KF 2011-2015. Kristoffer Andreas Lyngvi ble i 2014 valgt til politisk nestleder for Aust-Agder Høyre.


== Referanser ==
Geir Ulfstein

Geir Ulfstein (født 8. november 1951) er en norsk professor ved  Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Forskningsområdene til Ulfstein er knyttet opp mot folkerett. I perioden 2004-2007 var Ulfstein direktør ved Norsk senter for menneskerettigheter.


== Bibliografi ==
Hva er folkerett i  Universitetsforlaget serie Hva er, 2016
Geir Ulfstein, Jon Hovi, Olav Schram Stokke: Implementing the Climate Regime: International Compliance. Earthscan / James & James 2005 (ISBN 1-84407-161-8)
Anne Peters, Geir Ulfstein, Jan Klabbers: The Constitutionalization of International Law. Oxford University Press 2009 (ISBN 978-0-19-954342-7)
Farah Ali, Geir Ulfstein, Inger-Lise Lien: Velkommen som ny statsborger. Oslo: Arbeids- og inkluderingsdepartementet 2006 (ISBN 8299736404)
Andreas Zimmermann, Geir Ulfstein,  Thilo Marauhn: Making Treaties Work Human Rights, Environment and Arms Control. Cambridge University Press 2007 (ISBN 978-0-521-87317-8)
Geir Ulfstein, Morten Ruud: Innføring i folkerett. (3. utgave). Universitetsforlaget 2006 (ISBN 8215009883)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Geir Ulfsteins hjemmseside ved UiO
(no) Publikasjoner av Geir Ulfstein i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Geir Ulfstein i BIBSYS
Hans Christian Bugge

Hans Christian Bugge (født 2. mars 1942) er professor emeritus ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. 
Bugges fagområde er miljørett. Bugge var dommerfullmektig ved Senja Sorenskriverembete fra 1969-1970, direktør for Statens forurensningstilsyn, generalsekretær i Redd Barna og statssekretær i Departementet for utviklingshjelp under Gro Harlem Brundtlands andre regjering.


== Bøker ==
Lærebok i miljøforvaltningsrett, 2. utgave. Universitetsforlaget 2009 (ISBN 9788215015675)
Christina Voigt, Hans Christian Bugge: Sustainable development in international and national law. Europa Law Publishing 2008 (ISBN 978-90-76871-84-4)
Environmental Law Norway. Kluwer Law International 2004 302 s. International Encyclopedia of Laws
Forurensningsansvaret. Tano-Aschehoug 1999 (ISBN 82-518-3816-9)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Hans Christian Bugge hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Publikasjoner av Hans Christian Bugge i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Hans Christian Bugge i BIBSYS
(no) Hans Christian Bugges hjemmseside ved UiO
Harald Rensvik

Harald Rensvik (født 4. mars 1946 i Arendal) er en norsk sivilingeniør og offentlig tjenestemann.
Rensvik ble født i Arendal, men vokste opp i Ålesund og Valdres. Han er uteksaminert fra Norges tekniske høgskole.Han var avdelingsdirektør i Statens forurensningstilsyn (SFT) fra 1982 til 1986. Han overtok som direktør for tilsynet i mai 1986, kort tid etter Tsjernobylulykken. Denne stillingen hadde han frem til 1996, med unntak av perioden 1990-92, da han var statssekretær for Tove Strand Gerhardsen i Arbeids- og administrasjonsdepartementet under Gro Harlem Brundtlands tredje regjering.
Med Rensvik som direktør gikk SFT over til en langt hardere linje overfor norsk industri enn hva som hadde vært tilfelle tidligere. Dette kom tydelig fram i kravene overfor Norsk Hydro i forbindelse med dioksinutslippene ved magnesiumfabrikken på Herøya. I løpet av fem år måtte utslippene reduseres med 98,5 %, noe som kom til å koste Hydro 250 millioner kroner.I tiden 1996-2011 var han departementsråd i Miljøverndepartementet. Han har også vært styremedlem i European Environment Agency.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Harald Rensvik på Internet Movie Database 
(no) Harald Rensvik hos Norsk senter for forskningsdata
Den bayerske fortjenstorden

Den bayerske fortjenstorden (tysk, Bayerischer Verdienstorden) er Fristaten Bayerns fortjenstorden. Den har én klasse og utdeles av Bayerns ministerpresident som «anerkjennelse for fremragende fortjenester for Fristaten Bayern og det bayerske folk». Ordenen ble innstiftet ved lov av 11. juni 1957. Den bayerske fortjenstorden er én av to bayerske ordener, den andre er Den bayerske Maximiliansordenen for vitenskap og kunst.


== Insignier ==
Ordenstegnet for Den bayerske fortjenstorden består av et blåkantet hvitt malteserkors, som i midten har en gullkantet medaljong med hvite og blå ruter. Mønsteret er hentet fra Bayerns riksvåpen og finnes også i en av de to variantene av Bayerns flagg. Baksiden har en gull løve på blå bakgrunn. Korset er opphengt i et lyst blått bånd med hvite striper som mot midten har smale mørk blå kanter. Menn bærer ordenstegnet i bånd om halsen, kvinner i sløyfe ved skulderen.


== Tildeling ==
Det er satt begrensninger på antallet tildelinger av Den bayerske fortjenstorden: Antallet mottagere skal ikke overstige 2000.  Bayerns statsminister og medlemmene av regjeringen kan nominere personer til ordenen.


== Eksterne lenker ==
Den bayerske fortjenstorden
Gesetz über den Bayerischen Verdienstorden vom 11. juni 1957
Dansk Arkitektur Center

DAC | Dansk Arkitektur Center (DAC) formidler og utvikler viten og visjoner om fremtidens arkitektur, bygging og byutvikling med fokus på fremtiden.DAC er finansiert i et partnerskab mellom Kulturministeriet, Erhvervs- og Vækstministeriet og Realdania. DAC er regjeringens primære aktør på arkitekturområdet.
DAC har de siste årene vokst hurtig og er i dag en organisasjon med mange aktiviteter som spenner vidt. Aktivitetene omhandler bl.a. utstillinger, konferanser, seminarer, foredrag og undervisningstjeneste, men organisasjonens mål er å nå ut til både fagfolk og det brede kulturelle publikum.
DAC ligger på Christianshavn midt i København og huser utstillinger, kafé, bokhandel og konferansesenter, som hver dag er med på å skape aktiviteter og opplevelser i huset for de mange besøkende.
Som samlingspunkt for kulturell og kommersiell utvikling av dansk arkitektur, bygging og byutvikling gjennomfører Dansk Arkitektur Center faglige, erhvervsrettede og kulturelle aktiviteter og prosjekter med det formål å:

Øke samarbeidet mellom arkitekt- og byggebransjene slik at aktørene sammen kan bidra til en fremadrettet utvikling av arkitektur, bygging og byutvikling
Skape verdi for samfunnet generelt
Oppnå større interesse og forståelse for arkitekturen blant den brede befolkning.


== Se også ==
Arksite kanon – DACs arkitekturkanon


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Danish Architecture Centre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Stangeland Maskin

Stangeland Maskin er et norsk entreprenørselskap, og er en del av Stangeland Gruppen. Hovedvirksomheten til selskapet er grunnarbeid, og har vært involvert i mange store prosjekter av typen veibygging, jernbane, havnebygging, flyplass, vann/anlegg, bredbånd/gass/el og fjernvarme. I den senere tid har også rensing av masser blitt en del av selskapets gjøremål.


== Historie ==
Det var Trygve Stangeland som etablerte selskapet i 1959. I begynnelsen gikk virksomheten for det meste i utleie av gravemaskiner, men selskapet vokste raskt da det ble fart i oljevirksomheten i Stavangerområdet. Det var grunnarbeidet til oljebasene i Tananger og Dusavik som stod for veksten.


== Eksterne lenker ==
T. Stangeland Maskins konsernnettsted
Klaus Hänsch

Klaus Hänsch (født 15. desember 1938 i Sprottau i Schlesien) er en tysk politiker for det sosialdemokratiske partiet, SPD. Han var medlem av Europaparlamentet fra 1979 til 1999, og var Europaparlamentets president fra 1994 til 1997.
Som barn opplevde han at familien måtte flykte fra Schlesien til Vest-Tyskland. Han er utdannet statsviter, etter studier i Köln, Paris og Vest-Berlin. Han har vært redaktør for Doumente, et fagtidsskrift for internasjonalt samarbeid. Han ble utnevnt til honorær professor ved universitetet i Essen i 1994.
Hänsch er medlem av forvaltningsrådet for École nationale d'administration og det vitenskapelig direktoriet for Institut für Europäische Politik i Bonn. Han er æresborger av fødebyen, nå Szprotawa i Polen, og æresdoktor ved universitetet i Loughborough i Storbritannia og næringsakademiet i Poznan, også Polen. Han har mottatt Bundesverdienstkreuz og Mérite Européen, og er selv jurymedlem for Franz Werfels menneskerettspris.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Klaus Hänsch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Klaus Hänsch hos Europaparlamentet 
(de) Klaus Hänsch
(de) Verk av og om Klaus Hänsch i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Inge Lorange Backer

Inge Andreas Lorange Backer (født 1946) er en norsk professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. 
Etter cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1972, jobbet han for Justisdepartementets lovavdeling frem til 1976, hvorav 1973 til 1974 som dommerfullmektig i Romsdal. Fra 1976 til 1977 var han i Miljødepartementets avdeling for forurensningssaker. Fra 1977 til 1983 var han universitetslektor og universitetsstipendiat ved Det juridiske fakultet. Et diplom i legal studies fikk han således i 1978. Fra 1983 til 1984 var han førstelektor ved det som den gang het Institutt for kriminologi og strafferett samme sted. Fra 1984 til 1987 var han atter i Miljøverndepartementet, denne gang ved avdeling for naturvern og friluftsliv. Efter å ha blitt dr.jur. i 1987 ble han umiddelbart professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo, der han fra 1989 til 1992 var bestyrer for Institutt for offentlig rett. Han sluttet som professor i 1994, og var fra 1995 til 2008 ekspedisjonssjef i Justisdepartementets lovavdeling.

Som ekspedisjonssjef i Justisdepartementets lovavdeling gjennom nesten 14 år, er det ikke mange som har øvd så stor innflytelse på den norske lovgivningen i dette århundret som Inge Lorange Backer

Fra 2008 ble han på nytt utnevnt til professor ved Universitetet i Oslo. Forskningsområdene til Backer er i lovgivningslære og miljørett. 


== Verv ==
1975–1977: sekretær for Barnelovutvalget
1987–1990: leder for Bioteknologiutvalget
1990–1994: leder for Vassdragslovutvalget
1995–2008: norsk representant i Nordisk ministerråds embetsmannskomité for lovgivningsspørsmål (EK-Lov)
1996–1999: medlem av Domstolkommisjonen
1996–1999: leder for Svalbardmiljølovutvalget1996–2008: norsk representant i Europarådets styringskomité for sivilrettslig samarbeid (CDCJ);
2003–2005: leder for styringskomiteen
2001–2004: leder for Biomangfoldlovutvalget
2019–: Medlem av Bioteknologirådet


== Bøker ==
Norsk sivilprosess. Oslo: Universitetsforlaget. 2016. ISBN 978-82-15-02445-5. 
Loven – hvordan blir den til?. Oslo: Universitetsforlaget. 2013. ISBN 978-82-15-02298-7. 
Lov og lovgivning – artikler og foredrag. Oslo: Universitetsforlaget. 2013. ISBN 978-82-15-02295-6. 
Innføring i naturressurs- og miljørett (5 utg.). Oslo: Gyldendal akademisk. 2012. ISBN 978-82-05-40350-5. 
Naturmangfoldloven. Kommentarutgave. Oslo: Universitetsforlaget. 2010. ISBN 978-82-15-01575-0. 
Barneloven. Kommentarutgave (2 utg.). Oslo: Universitetsforlaget. 2008. ISBN 978-82-15-00361-0. 
Naturvern og naturinngrep: forvaltningsrettslige styringsmidler. Oslo: Universitetsforlaget. 1986. ISBN 82-00-18337-8.  [Doktoravhandling]
Rettslig interesse for søksmål, skjønn og klage – særlig ved naturinngrep. Oslo: Universitetsforlaget. 1984. ISBN 82-00-06982-6. 


== Se også ==
Lorange (slekt)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Inge Lorange Backer i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Inge Lorange Backer i BIBSYS
Inge Lorange Backers hjemmseside ved UiO
Registrert forskning
Hasselbladsprisen

Hasselbladsprisen, egentlig Hasselbladstiftelsens internationella pris i fotografi, er en årlig pris som deles ut til en som har utført en «framstående fotografisk gjerning». Den deles ut av Erna och Victor Hasselblads stiftelse, en stiftelse som ble etablert etter Victor Hasselblads død. Prisen består av 500 000 kroner, et diplom og en gullmedalje.


== Prismottakere ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Hasselbladfoundation.org – Hasselbladprisen
Svenska fotografers förbund - Graciela Iturbide fra Mexico, Hasselbladsprisvinner 2008


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Hasselblad Award – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Glogerfestspillene

Glogerfestspillene er en årlig kammermusikkfestival på Kongsberg som arrangeres av Glogerakademiet den siste helgen i januar hvert år. Festspillene har fått navn etter Kongsberg kirkes Glogerorgel, som er et av de sentrale instrumentene under festspillene.
Glogerfestspillene ble arrangert for første gang i 2001 etter initiativ fra Reidar Hauge. Sopranen Isa Katharina Gericke har siden oppstarten i 2001 vært kunstnerisk leder for festspillene. I 2008 gikk Olof Bomann inn i festivalledelsen som medlem av festspillenes kunstneriske råd; per 2021 er det komponisten og sangeren Frank Havrøy som ivaretar denne rollen. Margit Åsarmoen ble i 2012 ansatt som daglig leder.Festspillene ble avlyst i 2021 på grunn av koronaviruspandemien. Feiringen av arrangementets tyveårsjubileum ble samtidig utsatt til januar 2022.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Arne Jon Jutrem

Arne Jon Jutrem (født Johansen den 2. august 1929 i Aker, død 15. september 2005 i Jevnaker) var en norsk glasskunstner, designer og billedkunstner kjent både for sine glass med stramme og skulpturtelle karakterer samt sine malerier, som alle er representert i norske og utenlandske kunstindustrimuseer og kunstgallerier.
Jutrem ble utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1946-1950, og fikk samtidig malerundervisning hos Carl von Hanno. Senere studier med Fernand Léger i Paris 1952-53 og med Chrix Dahl 1954-55. Han debuterte som maler på Høstutstillingen i 1950.
Rett etter eksamen på SHKS fikk han i 1950 arbeid som designer ved Hadeland Glassverk, hvor han samarbeidet med to andre designere: Willy Johansson og Hermann Bongard. På glassverket tegnet han både serviser og kunstglass. Han ble tildelt den nordiske formgivningsprisen Lunningprisen i 1959 for Den arkaiske serie med boller, vaser og flasker i klart og grågrønt glass med pålagte spetter og striper i jordfarger. Han mottok en gullmedalje ved Triennalen i Milano i 1954 for Grønland-serien av farget glass med bobler, ment til daglig bruk. I perioden 1963 til 1966 var han frilansdesigner for Holmegaards Glasværk i Danmark, før han i var designer ved PLUS i Fredrikstad. Som frilans industridesigner formga han frimerker, bøker og glasskulpturer. Han laget også en møbelgruppe sammen med Tormod Alnæs til den norske avdelingen på Verdensutstillingen i Montreal 1967.
Fra 1967 og til tidlig på 1980-tallet arbeidet han hovedsakelig med maleri, blant annet bosatt i Paris 1968-72. Som maler framsto han etter hvert som lyrisk abstrakt, og «i sin hyllest til skaperverket synes han å ha nådd lengst i en serie malerier han har kalt Jord og himmel (1974–75) og i en ti meter lang frise malt direkte på veggen på Vang skole på Ringerike (1972).» Fra 1984 var han igjen tilknyttet Hadeland Glassverk, denne gang som kunstnerisk leder. I 1982 ble han også ansatt ved Statens lærerhøgskole i forming, Oslo - senere Høgskolen i Oslo, hvor han var dosent og fra 1994 professor i estetikk.
Jutrem har stilt ut glass «i de fleste land i Europa, samt USA, Canada, Japan og Australia», og er innkjøpt av de tre norske kunstindustrimuseene, Victoria and Albert Museum, London, Corning Museum of Glass, New York og Utenriksdepartementet. Han har utført offentlige utsmykninger ved Ski rådhus, Jevnaker rådhus, Norges Bank i Hammerfest, Norges Eksportråd i Oslo og hos Organisation Internationale de l'Aviation Civile, Montreal. Han ble i 1992 tildelt Jacobprisen fra Norsk Form for «fremragende og allsidig virksomhet som designer, teoretiker og pedagog». I 1992 ble han også utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for brukskunstbevegelsen i Norge.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Gerd Hennum (1999). Maleren og glasskunstneren Arne Jon Jutrem. Oslo: Faktum Orfeus forlagene. ISBN 82-467-0035-9.
Inger Johanne Sand

Inger Johanne Sand (født 30. desember 1952) er en norsk professor ved  Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Forskningsområdene til Sand er knyttet opp mot forvaltningsrett, statsrett og rettssosiologi. Sand har tidligere vært knyttet til forskergrupper i LOS-senteret og ARENA (Senter for europaforskning). I en kort periode på 80-tallet var hun byråsjef i Finansdepartementet. 


== Bøker ==
The Regulation of Vital Risks, Uncertainties and Scientific Contorversies. The Case of Regulating New Bio- and Genetic Technologies. Jurist- og Økonomforbundets Forlag 2005 (ISBN 87-574-1318-5)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Inger Johanne Sands hjemmseside ved UiO
(no) Publikasjoner av Inger Johanne Sand i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Inger Johanne Sand i BIBSYS
Franz Werfels menneskerettspris

Franz Werfels menneskerettspris (Franz-Werfel-Menschenrechtspreis) er en tysk menneskerettspris på 10 000 euro som deles ut til personer som gjennom politisk, kunstnerisk, filosofisk og/eller praktisk arbeid har bekjempet brudd på menneskerettighetene, slik som folkemord, etnisk rensning eller ødeleggelse av nasjonale, etniske, rasemessige eller religiøse grupper. 
Prisen er oppkalt etter Franz Werfel, en østerriksk forfatter som skildret deportasjonen av armenerne i romanen De førti dagene på Musa Dagh. Den ble innstiftet i 2003 av menneskerettsorganisasjonen Zentrum gegen Vertreibungen, og deles ut annethvert år, bortsett fra den ekstra prisutdelingen i 2010, i Paulskirken i Frankfurt am Main. Initiativet til prisen ble tatt av Erika Steinbach og Peter Glotz.
I juryen satt (pr. 2009) Otto von Habsburg, Klaus Hänsch, Helga Hirsch, Milan Horáček, Hilmar Kopper, Otto Graf Lambsdorff, Rüdiger Safranski og Erika Steinbach. Tidligere jurymedlemmer er Peter Glotz, Daniel Cohn-Bendit, György Konrád, Ralph Giordano og Lennart Meri.
Delstaten Hessens statsminister er prisens beskytter. To delstater og over 400 byer er faddere for prisen, det vil si at deres parlamenter eller bystyrer har vedtatt en faddererklæring og støttet prisen økonomisk.


== Prisvinnere ==
2020 Joachim Gauck
2018 Michael Wolffsohn
2016 Freya Klier
2014 Rick Ostermann
2012: Prof. Dr. Karl Schlögel, historiker 
2010: David Vondraeck
2009: Herta Müller, for romanen Atemschaukel som skildrer den sovjetiske deportasjonen av den tyske befolkningen i Transilvania (Siebenbürgen)
2007: György Konrád, en ungarsk forfatter (tidvis bosatt i Tyskland og aktiv i den tyske samfunnsdebatten), for sitt litterære virke der han både har skildret egne opplevelser av fordrivelse, men også for å ha gjort seg til talsmann for alle ofre for fordrivelse
2005: Franjo Komarica, en kroatisk biskop, for sitt arbeid for menneskerettigheter under krigene på Balkan på 1990-tallet
2003: Mihran Dabag, en tysk folkemordsforsker og ekspert på folkemordet på armenerne, samt Věra Vítová, Petr Kulíšek og Jan Piňos, for å ha tatt initiativ til Forsoningens kors, et minnesmerke for drepte sudettyskere og alle ofre for nasjonale konflikter i Sudetenland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Informasjon om prisen
Jon Thorvald Johnsen

Jon Thorvald Johnsen (født 25. oktober 1942) er en norsk professor emeritus i juridiske fag. Han var professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo inntil 31. desember 2012, da han gikk av for aldersgrensen. Johnsens forskning har i hovedsak dreiet seg om temaer innen disiplinene rettshjelp, straffeprosess, menneskerettskrav til organisering av domstoler og rettssosiologi samt tverrfaglig virksomhet..


== Bibliografi ==
Juss-Buss – et fagkritisk eksperiment. Idégrunnlag, arbeidsprinsipper og erfaringer. Veiledning for medarbeidere i Juss-Buss. Juss-Buss, Institutt for kriminologi og rettssosiologi 2003 (ISBN 82-991567-8-5)
Retten til juridisk bistand : en rettspolitisk studie. TANO (ISBN 82-518-2242-4)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jon Thorvald Johnsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jon Thorvald Johnsen i BIBSYS
Kirsten Sandberg

Kirsten Sandberg (født 23. april 1954) er en norsk professor ved Institutt for offentlig rett ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Forskningsområdene til Sandberg er knyttet opp mot barnerett. Hun var instituttleder ved Institutt for offentlig rett 2005-2009 og senere prodekan for undervisning ved Det juridiske fakultet i en periode.
I 2016 ble Sandberg utnevnt til æresdoktor ved Lunds universitet.Sandberg var konstituert dommer i Norges Høyesterett i perioden 15. november 2010 til 20. februar 2011.
Hun ble i 2011 valgt til medlem av FNs komité for barns rettigheter og ledet denne 2013-2015. Hun er siden gjenvalgt som medlem for 2015-2019.


== Bøker ==
Kirsten Sandberg, Njål Høstmælingen, Elin Saga Kjørholt: Barnekonvensjonen : barns rettigheter i Norge. Universitetsforlaget 2008 (ISBN 978-82-15-01193-6)
Kirsten Sandberg: Tilbakeføring av barn etter omsorgsovertakelse. Gyldendal Akademisk 2003 (ISBN 82-05-31496-9)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Kirsten Sandberg i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Kirsten Sandberg i BIBSYS
Kirsten Sandbergs hjemmeside ved UiO