jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jørgen Friis

Jørgen Friis (fødselsår ukjent, død 1616 i Skørping) var en dansk adelsmann og norsk riksstattholder. 
Han tilhørte en gammel dansk høyadelsslekt. Ettersom hans første (av tre) ekteskap ble inngått i 1573 kan man anta at han var født ca. 1550-1553. Hans karriere begynte i 1576 da han ledsaget kongen ved felttoget i Mecklenburg. Fra 1578 var han hoffjunker, deretter hadde han ulike len i Danmark før han i 1595 ble landsdommer i Nord-Jylland. Fra 1596 var han medlem av riksrådet. 
Han ble i 1601 stattholder i Norge og lensherre til Akershus. Hans viktigste innsats som stattholder var arbeidet med å samle og redigere Christian IVs Norske Lov, som ble trykt i 1604 og trådte i kraft i 1605.
Etter tiden i Norge vendte Friis hjem til Danmark, og til embetet som lensherre over det mer overkommelige Seilstrup len. Hans sønn Christian Friis (1581–1639) var dansk kansler 1616-1939 og lensherre over Munkeliv klosters len fra 1626.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje. «Jørgen Friis» I: Norsk biografisk leksikon; Bd 3. 2. utg. 2001
Regntøy

Regntøy er klær laget av tekstiler som er spesielt behandlet for å holde nedbør i form av regn på utsiden av plagget/plaggene.
Fra gammelt av, var vevde og strikkede ullplagg vannavstøtende, fordi all lanolinen ikke ble vasket ut av ulla. Lukten av våt sau hver gang en kom inn fra regnet, gjorde etterhvert at en begynte å eksperimentere med andre tekstiler og oljer. Enkelte bomullkvaliteter, som gabardin og dunlerret utmerket seg, og ble enten brukt uten impregnering, eller som oilskin. I mange tilfeller ble det lagt et lag av gummi, lakk PVC eller annet vannavstøtende stoff på utsiden av tekstilene. Sømmene ble tettet ekstra ved vulkanisering / «sveising».
Regntøyet kunne være i form av regnfrakk, regnkåpe eller regncape – eller som jakke og bukse, populært kalt "oljehyre" noe som var spesielt nyttig for arbeidsfolk. Velkjent var sydvesten som var vanlig hodeplagg for fiskere og sjøfolk som ble hemmet av hettearrangementer og trengte å slippe å bli våte nedover nakken.
For å begrense kondensdannelse på innsiden av plagget, ble det ofte utstyrt med sinnrikt lagede «lufteluker», uten at det hjalp særlig mye. Når en svettet inne i en regnhyre, ble en kald hver gang en var i ro. Det var derfor et framskritt da en tok i bruk nye tekstiler som slapp vanndamp, men ikke vann gjennom (mikroporøse tekstiler).
Kjente regntøymerker er Helly Hansen, Bergans, Berghaus, Stormberg, Norrøna. Grundens, Aalesund Oljeklædefabrik.  
Et eksempel på et utenlandsk regntøymerke er det canadiske K-Way.


== Se også ==
Allværsjakke
Dykkerdrakt
Gore-Tex
Gummistøvler
Hette
Impregnering
Kalosjer
Mackintosh
Oljehyre
Paraply
Parkas
Parkdress
Regndress
Skalljakke
Sydvest
Trench-coat
Vadestøvler
VarmedressRegnbukse
Colliers Wood

Colliers Wood er et område i bydelen Merton i London. Det har navn etter en skog som befant seg øst for Colliers Wood Road. Eldre kart viser at skogen fortsatt eksisterte i 1870-årene, men at den hadde blitt hugget ned innen midten av 1890-årene. 
Sainsbury's-butikken i Colliers Wood er et av de største supermarkedene i Europa. 
Colliers Wood undergrunnsstasjon betjener Northern-linjen.
Bygningen Colliers Wood Tower, tidligere Lyon Tower, dominerer området. Den er også kjent som «Brown and Root Tower», og ble i en meningsmåling utført av BBC i 2006 stemt frem som den styggeste bygningen i London. Året før hadde den kommet med blant de tolv styggeste bygningene i Storbritannia i Channel 4s meningsmåling i forbindelse med serien Demolition. Da bygningen ble reist hadde man kommet til tredje etasje før man oppdaget en feil som førte til at det hele måtte rives ned igjen. 


== Referanser ==
Kværner gård

Kværner gård (gnr 150), Kværner Møllebrug eller bare Kværner er en gård som lå øst i dagens bydel Gamle Oslo i Oslo. Kværner tilhørte opprinnelig Vålerenga gård og nevnes i middelalderen som Mølleteigen. Tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner» er fra 1611 og for «Kværner gård» fra 1683. Alternative skrivemåter er Kverner og Qværner. I 1771 ser Kværner ut til å være fradelt Vålerenga. 


== Beliggenhet ==
Kværner gård hadde felles grenser med Vålerenga gård, Manglerud gård på Ryenberget, og Lille Ekeberg gård som eide blant annet den nordvendte Ekebergskrenten og marker nord for Alna. Kværners hovedbøl lå ved Kværnerfossene, der jernbaneundergangen ved Enebakkveien ligger i dag – det vil si oppe på nordsida av Alnas største fossefall som tidligere utgjorde skille mellom Svartdalen og Kværnerdumpa i Lodalen. Gårdshusene ble ekspropriert og revet rundt 1900 mens Kværnerfallene ble lagt i kulvert i 1948.


== Tidslinje ==
I 1200 møtte kong Sverre og hans hær bondehæren til kamp i området jf Sverres saga.
På 1290-tallet nevnes en kornmølle ved Alna. Mølla regnes som Oslos første kornmølle. Sannsynligvis er det tale om mølla på Kværner. 
I 1336 hadde Vålen gård (senere Vålerenga gård), ifølge biskop Eysteins jordebok, en kvern å male kornet sitt på ved Kværnerfossene. 
I 1589 var det to sagkverner og en kornmølle som hørte til Vålen gård. 
1611, tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner». 
1683, tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner gård». 
I 1771 nevnes Kværner med to plasser: Dammen og Ødegården. 
I 1800 solgte bispestolen Kværner. 
I 1852 ble «Kværner Møllebrug» med mølle og 18 mål jord kjøpt av Oluf Onsum. Siden utvidet Onsum sin eiendom gjennom kjøp av marker fra Manglerud gård. Onsum ble eier av store deler av Lodalen, Svartdalen og skråninga mot Ryenberget. 
I 1853 etablerte Oluf Onsum Kværner Brug på Kværnergårdens marker i Lodalen.
Rundt 1900 ble Kværnergårdens hus revet til fordel for Gjøvikbanen.
På begynnelsen av 1900-tallet var det spredt trehusbegyggelse innover i Kværnerskogen.
I 1914 ble Kværnerkolonien reist over sørsida av Svartdalen, i skråninga opp mot Ryenberget. Kolonien er en slags hageby med toetasjers arbeiderboliger tegnet av Harald Hals.
På 1930-tallet ble et 90 mål stort område av Svartdalen parkmessig opparbeidet. 
I 1948 ble Kværnerfossene lagt i kulvert.
I 1957 ble Kværner stasjon oppretta som togstopp for togekspedering. 
I 1960 ble det bygget høye blokker på kollen øverst i Arnljot Gellines vei. 
I 1977 ble Kværner stasjon nedlagt. 
I 1993 ble et området øst for de gamle Kværnerfossene rehabilitert som Svartdalsparken.
I 1999 ble det slutt på Kværne Brugs virksomheter i Lodalen.
I 2006 satte OBOS i gang med å bygge Kværnerbyen på Kværner Brugs gamle tomt.


== Se også ==
Kværner (strøk)
Kværner Brug
Kværnerdumpa
Kværnerbyen
Lodalen
Alnaelva


== Litteratur ==
Kirsten Johansen: «Bondegården Gul-Kværner, Enebakkveien 66, og hvordan det var å bo der», Mer gammelt enn nytt, Organ for Vålerenga historielag, årgang 9 nr. 1, 2006
Anne Britt Meese

Anne Britt Meese (født 1965) er en norsk illustratør og grafisk designer. Hun har bachelor of art and design fra Maidstone og Newcastle i England der hun studerte fra 1989 til 1993. Hun har siden jobbet som selvstendig næringsdrivende innen illustrasjon og noe grafisk design. Hun var medlem av arbeidsfellesskapet Basta illustrasjon & design i Oslo fra 2000 til 2008. Hun har særlig illustrert bøker og artikler for barn, der iblant faktaboka Vikingkonger som kom ut i 2007.  


== Bibliografi ==
ExpologyIllustrasjoner for Inspiria, vitensenteret i Sarpsborg
Kari Gjæver Pedersen: Vikingkonger (Gyldendal) Nominert til Illustrasjonsprisen for Kulturdepartementets priser for barne- og ungdomslitteratur
Illustratør i Stairs 5-7 for Cappelen Damm undervisning, et læreverk i engelsk for 5.-7. årstrinn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted
Ammassivik

Ammassivik, på dansk Sletten, er ei bygd i tidligere Nanortalik kommune, nå Kujalleq kommune, helt syd på Grønland. Navnet betyr «slette» eller «flate».
Bygda ble befolket i 1889, og i 1899 ble bygdas skole, Isak Lundip atuarfia, grunnlagt av misjonærer. I 1922 ble bygda etablert som handelssted. Skolen hadde kun seks elever i skoleåret 2005/06.
Bygda ligger ved Alluitsoqfjorden (Lichtenaufjorden), og har ca. 68 innbyggere. Ikke langt fra Ammassivik ligger de to saueholdplassene Qallimiut og Qorlortorsuaq, med hhv. 15 og 13 innbyggere. Qorlortorsuaq ligger ved Grønlands største foss, her skal det bygges vannkraftverk.


== Eksterne lenker ==
Historiske bilder fra Ammassivik
Qorlortorsuaq

Qorlortorsuaq er Grønlands største foss, og ved fossen ligger også en saueholdplass med ca. 13 innbyggere, med samme navn. 
Fossen er bygd ut med et vannkraftverk, som skal tas i bruk i løpet av 2007. Kraftverket skal gi en samlet effekt på 7,2 MW. Kraft fra denne utbyggingen skal forsyne både Qaqortoq og Narsaq. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av fossen, 1989
Bilde fra reisingen av strømmaster ifm vannkraftverket
Superettan

Superettan har fra 2000 vært den nest høyeste divisjonen i fotball for menn i Sverige. Allsvenskan er den høyeste divisjonen.
Superettan består av 16 lag fra hele landet. De to beste lagene rykker opp til Allsvenskan, og tredjeplassen gir kvalifiseringskamper mot laget som blir nummer tolv i Allsvenskan. De to dårligste lagene rykker direkte ned til Division 1, og lagene på 13.- og 14.-plass spiller kvalifisering mot toerne i Division 1.


== Historie ==
Lagene i fet skrift rykket opp til Allsvenskan.


== Eksterne lenker ==
(sv) Offisielt nettsted 
(en) Superettan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Midtnytt

Midtnytt er et norsk lokalt nyhetsprogram på NRK-TV som inneholder stoff fra Trøndelag. Programmet har gått siden 1995 og lages av NRK Trøndelag. Det sendes fra Tyholt i Trondheim fra kl. 18.50 til 19.00 mandag til fredag, og mandag til torsdag sender de også kl 20.55 og fem minutter før Kveldsnytt. Sendetiden er felles for alle NRKs distriktkontorers nyhetssendinger. 
Tidligere inkluderte programmet også Møre og Romsdal, men de ble senere skilt ut som egen nyhetsregion. Midtnytt var den tredje nyhetsprogrammet ffra NRK Lokal-TV, etter Vestlandsrevyen (1992) og Nordnytt (1994).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Midtnytt (NRK)
Bertus Aafjes

Lambertus Jacobus Johannes Aafjes, kjent som Bertus Aafjes, (født 12. mai 1914, død 23. april 1993) var en nederlandsk dikter som var særlig populær for sin oftest klassisk formulerte og musikalske lyrikk. Han var også novelleforfatter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
 (en) Bertus Aafjes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johannes Aal

Johannes Aal (født ca. 1500, død 28. mai 1553) var en sveitsisk dikter og prost. Han skrev blant annet Tragoedia Johanni des Täufers (1549). Nytrykk i moderne tid, utgitt av E. Meyer 1929.


== Referanser ==


== Litteratur ==
(de) Oskar Eberle: «Aal (Anguilla), Johannes.» I Neue Deutsche Biographie (NDB). Bind 1, Duncker & Humblot, Berlin 1953, ISBN 3-428-00182-6, s. 1 f. (digitalisering).
(de) Wilhelm Scherer: «Aal, Johannes». I Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 1, Duncker & Humblot, Leipzig 1875, s. 1 f.


== Eksterne lenker ==
(de) Rolf Max Kully: «Aal, Johannes» i Historisches Lexikon der Schweiz
(de) Verk av og om Johannes Aal i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Kjell Lund

Kjell Arve Lund (født 18. juni 1927 på Lillehammer, død 17. august 2013) var en norsk arkitekt som også var kjent som visedikter med flere populære barnesanger i Barnetimen for de minste på slutten av 1950-tallet.
Skrev «Her kommer guttemusikken». Æresmedlem i Hammartun skolekorps på Lillehammer 1977.


== Arbeid og karriere ==


=== Arkitektvirksomhet ===
Kjell Lund ble utdannet ved NTH i 1950. I 1958 etablerte han eget arkitektkontor i Oslo sammen med Nils Slaatto (1923–2001), Kjell Lund og Nils Slaatto (ANS), og har siden tegnet en rekke hus som har vakt stor oppmerksomhet, også internasjonalt. Av bygninger kan nevnes Veritasbygget på Høvik, vest for Oslo, og Chateau Neuf og Norges Bank (1973–1987) i Oslo. Kontoret tegnet også klostre og kirker, blant annet St. Hallvard kirke og kloster (1958—1966), en bygning som arkitektstanden selv kåret til 1900-tallets viktigste, og vernebygget over domkirkeruinen på Hamar (1997—1998). Arkitektkontoret ble kjent for store byggeoppgaver i tegl og betong og for å nytolke trearkitekturen. Kjell Lund opererer innenfor et strukturalistisk arkitekturuttrykk, kjennetegnet ved oversiktlighet og synlige konstruksjoner. Samarbeidet med Slaatto varte helt til 1995, men Lund + Slaatto Arkitekter, som ble etablert i 1987, viderefører kontinuiteten fra det opprinnelige selskapet. Kjell Lund har også undervist ved NTH og AHO, vært redaktør for Byggekunst og Arkitektnytt og skrevet en rekke fagartikler om arkitekturens rolle i samfunnet og tilværelsen.
Kjell Lund er blitt tildelt Norsk Forms hederspris for 1995 og Grosch-medaljen 2005. Han er æresmedlem av Norske arkitekters landsforbund og ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Han ble opptatt i Visens Venner høsten 1956 og var aktiv så lenge Visens Venner eksisterte.


=== Barneunderholder ===
Kjell Lund har også stått bak flere serier i det populære radioprogrammet Barnetimen for de minste i NRK fra 1958 til 1962. Der framførte han rundt 20 egne viser. Sangene ble utgitt på de tre EP-platene 8 viser fra Barnetimen, 8 tulleviser til fra Barnetimen og Snurrebomviser og LP-en I barnetimehuset (1968). Blant de mest kjente vissene er «Her kommer guttemusikken», som ble skrevet for Lørdagsbarnetimen i 1958, «Hobbyvisa» og «Den store sinte svarte skumle katta til fru Haugen». Han utga visesamlingen Her kommer guttemusikken og tretten andre viser fra barnetimen i 1961 og barneboka Pål og Gro på Maihaugen. En historie om to barn som opplever hvordan det var  å bo på en gard i Vågå i 1780-årene i 1966.
Dessuten var han medredaktør på Tone, tekst og trubadur: 60 år med Visens Venner, Oslo 2003.
I 1996 kom CD-platen Den store, sinte, svarte, skumle katta til fru Haugen : Kjell Lunds barneviser, nyinnspillinger av mange av Kjell Lunds barnesanger framført av Ketil Gudim, Magnus Nielsen, Marianne Mørk og Michaela Spandow.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju
Intervju i Vårt Land 2007
Presentasjon som visedikter og artist på mic.no/ballade.no
Tilgjengelig diskografi
Ida Emilia Aalberg

Ida Emilia Aalberg (født 4. desember 1858, død 17. januar 1915) var en finsk skuespiller som gjestet ved nordiske, europeiske og russiske scener. Hun fikk sitt gjennombrudd i 1880 med rollen som Nora i Et Dukkehjem. Aalberg hadde stor betydning for Finska teatern (Suomalainen teatteri).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ida Aalberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ida Aalberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Høystiftet Hildesheim

Høystiftet Hildesheim (Hochstift Hildesheim), også kalt Fyrstbispedømmet Hildesheim og Fyrstedømmet Hildesheim, var navnet på de verdslige besittelsene til det katolske Hildesheim bispedømme. Høystiftet var en suveren stat og samtidig del av det tysk-romerske rike, som en del av den nedersaksiske rikskretsen. Landets territorium var  mindre enn det geistlige bispedømmet Hildesheim.


== Litteratur ==
Karl Janicke, Hermann Hoogeweg (Hrsg.): Urkundenbuch des Hochstifts Hildesheim und seiner Bischöfe, 6 Bände, Hannover 1896–1906.
Peter Bahrdele: Die Kopfsteuerbeschreibung des Hochstifts Hildesheim von 1664. Ergänzt durch die Landschatzbeschreibung von 1665, Hildesheim 1976, ISBN 3-7848-2721-7.
Thomas Klingebiel (Bearb.): Landtagsabschiede und Landtagsresolutionen des Hochstifts Hildesheim 1573-1688, Hannover 2006, ISBN 978-3-7752-6034-3.
Thomas Klingebiel (Bearb.): Landtagsabschiede und Landtagsresolutionen des Hochstifts Hildesheim 1689-1802, Hannover 2008, ISBN 978-3-7752-6043-5.
Thomas Klingebiel: Ein Stand für sich? Lokale Amtsträger in der Frühen Neuzeit. Untersuchungen zur Staatsbildung und Gesellschaftsentwicklung im Hochstift Hildesheim und im älteren Fürstentum Wolfenbüttel, Hannover 2002, ISBN 3-7752-6007-2.
Joachim Lehrmann: Für und wider den Wahn. Die Geschichte der Hexenverfolgung im Hochstift Hildesheim, Lehrte 2003, ISBN 3-9803642-3-2.
Justus Lücke: Die landständische Verfassung im Hochstift Hildesheim, 1643–1802. Ein Beitrag zur territorialen Verfassungsgeschichte, Hildesheim 1968.
Christian Plath: Konfessionskampf und fremde Besatzung. Stadt und Hochstift Hildesheim im Zeitalter der Gegenreformation und des Dreißigjährigen Krieges (ca. 1580 – 1660), Hildesheim 2005, ISBN 3-931987-12-4.
Jürgen Stillig: Jesuiten, Ketzer und Konvertiten in Niedersachsen. Untersuchungen zum Religions- und Bildungswesen im Hochstift Hildesheim in der frühen Neuzeit, Hildesheim 1993, ISBN 3-87065-745-6.
Christian M. Zachlod: Die Staatsfinanzen des Hochstifts Hildesheim vom Ende des Siebenjährigen Krieges bis zur Säkularisation (1763-1802/03), Stuttgart 2007, ISBN 978-3-515-08978-4.
Andrej Amalrik

Andrej Aleksejevitsj Amalrik (russisk Андрей Алексеевич Амальрик, født 12. mai 1938 i Moskva, død 12. november 1980 ved Guadalajara) var en russisk forfatter og sosiolog. 
I 1963 ble han utvist fra universitetet i Moskva pga. en uortodoks fremstilling av den tidlige norrøne innflytelse i Russland, og to år senere ble han sendt til Sibir etter å ha utgitt satiriske skuespill illegalt (som samizdat). Etter hjemkomsten utga han 1967 på samme måte En ufrivillig reise til Sibir, hvor han skildrer den skjebne som rammer politisk opposisjonelle i Sovjetunionen, og 1968 skriftet Vil Sovjet overleve 1984?, hvor han spår sovjetdiktaturets endelige fall etter en krig med Kina. Begge disse bøkene utkom i den vestlige verden og vakte stor oppsikt, og oktober 1970 ble Amalrik dømt til tre års straffarbeid for utbredelse av «løgnaktig materiale til skade for Sovjetstaten». Etter senere å være forvist til Magadan, vendte han tilbake til Moskva, men ble i juli 1975 beordret til forlate byen. Han avslo å søke om visum til Israel, da han ikke var jøde og hans kone var muslim, men i juli 1976 fikk han utreisetillatelse til Vest-Europa, og forlot SSSR.


== Referanser ==
Bill Carr

William Arthur «Bill» Carr (født 24. oktober 1909 i Pine Bluff, Arkansas, død 14. januar 1966 i Tokyo, Japan) var en amerikansk friidrettsutøver.
Carr studerte ved University of Pennsylvania der han ble trent av Lawson Robertson, OL-deltaker fra 1904. Carrs favorittdistanser var 440 og 880 yards samt lengdehopp. Under IC4A-mesterskapet i 1932 satte han ny verdensrekord på 440 yards, og ble regnet som en av favorittene til OL som skulle arrangere noen uker senere.
Under OL 1932 i Los Angeles tok han gull på 400 meter, foran den tidligere verdensrekordinnehaveren Ben Eastman og canadieren Alex Wilson. Carr var også med på laget som vant gull på 4 x 400 m stafett, sammen med lagkameratene Ivan Fuqua, Edgar Ablowich og Karl Warner. I dette løpet satte USA ny verdensrekord med tiden 3.08,2.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Gull i friidrett, 400 meter
1932  Los Angeles -  Gull i friidrett, 4 x 400 meter stafett  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bill Carr – Olympedia 
(en) Bill Carr – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Bill Carr – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Bill Carr – National Track & Field Hall of Fame
Narsarmijit

Narsarmijit (tidligere Narsaq Kujalleq og Frederiksdal) er ei bygd i Kujalleq kommune, som er Grønlands sydligste kommune. 
Den er Grønlands sydligste bygd, og herfra er det kun ca. 50 km til Kapp Farvel. Den har egen helikopterlandingsplass. 
Bygda ble opprettet i 1824 av herrnhutermisjonærer, og ble døpt Friedrichsthal etter kong Frederik VI. Pr 2005 hadde den ca. 125 innbyggere. KNI har en butikk her. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Bilde av kirken i Narsamijit Arkivert 21. juni 2007 hos Wayback Machine.
Historiske bilder fra Narsamijit
Kulakker

Kulakker (russisk: кула́к, kulak; polsk: kułak) var et begrep brukt om forskjellige deler av bondestanden i Det russiske keiserrike, Sovjet-Russland og Sovjetunionen. Ordet kulak betyr «neve».Opprinnelig ble ordet kulak brukt av bønder om utnyttende elementer (ågermenn, fremleiere, osv.), og selv en bonde med innleid arbeidskraft var ikke i deres øyne noen kulakk. Senere ble begrepet brukt av bolsjevikene i marxistisk forstand for å beskrive enhver velstående bonde, og de gjorde det synonymt med en utbytter, en kapitalist, ut fra en påstand om at bruk av innleid arbeidskraft i bondejordbruk skulle være en form for kapitalisme. Senere under Josef Stalin ble begrepet «kulakk» brukt om alle småbrukere, og gjennom kollektiviseringen søkte regimet «å utrydde kulakkene som klasse» i en prosess kalt «dekulakisering». En typisk kulakk eide et mindre antall kuer, noen mål land mer enn gjennomsnittet, og lønnet en dreng eller to. Dette var nok til å få 30.000 kulakker skutt og drept, kvinnene voldtatt, eiendommene beslaglagt og personlige eiendeler stjålet. Flere millioner ble deportert til Sibir. Mange bukket under alt på reisen. Disse massedeportasjonene av kulakker førte til en rasering av jordbruket som resulterte i en hungersnød i Ukraina kjent som holodomor. Det er anslått at kanskje så mange som tre millioner kulakker omkom i løpet av Stalins femårsplaner.


== Referanser ==


== Se også ==
Holodomor


== Litteratur ==
Figes, Orlando: A People's Tragedy: The Russian Revolution 1891–1924. The Bodley Head, London (2014). ISBN 9781847922915
Charles W. Ryder

Charles Wolcott Ryder (født 16. januar 1892 i Topeka, Kansas, død 17. august 1960) var en amerikansk general under andre verdenskrig.
Han tjenestegjorde fra 1917 til 1950, han var kommandant under blant annet de alliertes invasjon av Italia og Japan.


== Referanser ==
Historie og klassebevissthet

Historie og klassebevissthet (tysk: Geschichte und Klassenbewußtsein) er en essaysamling av den ungarske filosofen Georg Lukács, utgitt i 1923. Den regnes som et grunnleggende verk innen nymarxismen, og har hatt stor innflytelse på kritisk teori og spesielt filosofene Theodor Adorno og Jürgen Habermas.
Kommunestyrerepresentant

En kommunestyrerepresentant er valgt av innbyggerne i en kommune til å sitte i kommunestyret, som er det øverste demokratisk valgte organet i en norsk kommune.
Kommunestyrevalgene gjennomføres hvert fjerde år, siste gang i september 2019; neste gang i september 2023. 
Ved valget i 2003 ble det valgt i alt 11 138 kommunestyrerepresentanter i norske kommuner, tallet har gått ned ved de siste valgene, dels som følge av at kommunestyrene har valgt å redusere sitt antall medlemmer, og dels som følge av kommunesammenslåinger. Ved valget i 2011 ble det valgt inn 10 781 kommunestyrepresentanter til 429 kommunestyrer.
Et kommunestyre skal bestå av minst 11 representanter. Bare tre kommuner (Utsira, Træna og Røst) har kommunestyre med 11 medlemmer. Oslo kommunestyre har 59 medlemmer, mens Trondheim kommunestyre inntil valget 2011 var landets største med 85 medlemmer. Dette ble redusert til 67 ved 2011-valget, samme antall som Bergen kommunestyre har.
Tasiusaq

Tasiusaq er navnet på to grønlandske bygder:

Tasiusaq (Nanortalik)
Tasiusaq (Avannaata)
Kollektivisering

Kollektivisering betegner sammenslåing av gårdsbruk og andre typer virksomheter til kollektive eller statlige virksomheter. I kommunistiske land som det tidligere Sovjetunionen og Folkerepublikken Kina ble kollektivisering gjennomført med vold, og med det resultat at millioner av mennesker mistet livet.
Den første kolkosen, som kollektivbrukene i Sovjetunionen ble kalt, startet etter at Josef Stalin lanserte den første femårsplanen i 1928. Fordi de baltiske landene ikke ble kommunistiske sovjetrepublikker før i 1940, unngikk de den første kollektiviseringsbølgen. Ikke desto mindre ble kollektiviseringen gjennomført på 1940-tallet, hvilket førte til sterk motstand blant mange småbrukere.


== Se også ==
Kolkos


== Referanser ==