jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Enkaustisk maling

Enkaustisk maling, også kjent som voksmaleri, er en meget gammel maleriteknikk hvor fargepigment blir blandet med oppvarmet bivoks. Væsken eller pastaen blir deretter lagt på underlaget, vanligvis tilberedt treplate, skjønt seilduk og andre materialer ble også brukt.
Den enkleste enkaustiske blandingen kan bli gjort ved å blande pigmentfarger med smeltet bivoks, men det er andre oppskrifter som også kan bli benyttet — noen involverer andre typer av voks, dammarharpiks, linolje (linfrøolje), eller andre ingredienser. Rent, pulveriserte pigmenter kan bli kjøpt og brukt, men en del blandinger bruker oljemaling eller andre former for pigment.

Metallredskaper og spesielle pensler kan bli benyttet for å forme malingen før den stivner, eller oppvarmet metall kan bli brukt for å manipulere voksen straks den har stivnet på overflaten. I dag kan verktøy som varmelamper, varmepistol og andre metoder for å bruke varme tillate kunstnere å øke den tiden som de trenger for å arbeide med materialet. Ettersom voks er brukt som bindemiddel for pigmentet kan enkaustisk også bli skulptert i tillegg til malt. Andre materialer kan bli innstøpt eller benyttet som collage på overflaten, eller lagt i lag ved å bruke det enkaustiske mediet for klebe det til overflaten.
Denne teknikken var den som ble benyttet for gjøre Fayyum-portrettene i Egypt en gang rundt 100-300 e.Kr. Det samme var ikonet Blachernitissa og andre tidlige ikoner. I moderne tid har flere amerikanske kunstnere, blant annet Jasper Johns benyttet teknikken.
Enkaustisk kunst har opplevd en gjenoppblomstring siden 1990-tallet hvor folk bruker elektriske stekejern og oppvarmede stifter på ulike typer overflater, blant annet kort, papir og selv keramikk. Jernet produserer et mangfold av tilfeldige mønstre som kan oppfattes som kunstnerisk interessante, men teknikken er ikke begrenset til kun abstrakte mønstre, men kan også benyttes til å skape komplekse malerier som med andre maleriteknikker.


== Litteratur ==
Mayer, Ralph: The Artist's Handbook of Materials and Techniques. Viking Adult; 5. reviderte og oppdaterte utgave, 1991. ISBN 0-670-83701-6


== Eksterne lenker ==
(no) Enkaustisk maling i Store norske leksikon
(en) Encaustic painting – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
What Is Encaustic Painting?
Early Icons from St. Catherine's, The Sinai 
Encaustic History and Process information
RS 45 «Christian Børs II»

RS «Christian Børs II» (RS 45) er en 61 fots skøyte. Skøyta er tegnet av Bjarne Aas  og ble bygget i 1937 som redningsskøyte av Gravdals Skipsbyggeri og Trelastforretning i Sunde i Kvinnherad. Fartøyet har både motor og seil som fremdriftsmiddel. Stokken til hovedmasten ble hentet fra en stor eik som stod plantet på eiendommen tilhørende Valen sinnssykeasyl.Det innebar betydelig prestisje å bygge redningsskøytene på denne tiden. Da jomfruturen til Bergen skulle starte hadde et stort antall av bygdas innbyggere møtt opp på kaien for å overvære begivenheten, blant disse båtbyggeren Hans Gravdal som da var blitt 84 år. Det var hans bestefar Gunnar Gravdal som hadde startet båtbyggeriet på 1840-tallet, og «Christian Børs II» fikk byggenummer 290.
Dette var den andre redningsskøyta som var oppkalt etter konsul Christian Børs. Den første, RS «Christian Børs», var i 1936 blitt solgt til to argentinere.Bjarne Aas tok utgangspunkt i Colin Archers farkoster, men mente at de hadde for dårlig bæring i akterskipet. Derfor la han ut akterskipet såpass mye at båten fikk en såkalt krysserhekk. Dette skulle gi bedre styring og hindre at båten gravde seg ned under tauing.  Båten var i Redningsselskapets tjeneste inntil den ble solgt i 1970. I den 33 år lange perioden ble 6 fartøy og 27 liv reddet. Antall fartøy som ble assistert, var 1140.
«Christian Børs II» ble først stasjonert på Solsvik på Sotra, men ble også brukt mange andre steder langs vestlandskysten med et mannskap på fire. Under andre verdenskrig deltok skøyta i den illegale virksomheten  I 1945 ble den disponert av Krigsskadetrygden.
På kvelden 3. desember 1955 ble «Christian Børs II» sendt på søk fra sin stasjon i Tananger etter to hummerfiskere som ikke var kommet tilbake etter å ha reist ut fra Randaberg på morgenen for å trekke teiner. Det viste seg at båten hadde fått motorstopp og var blitt slått mot en holme, hvorpå den ene av dem omkom, mens den andre ble stående på holmen i 21 timer før redningsskøyta til slutt kom til unnsetning. Blant de mange andre dramatiske oppdragene fortelles det om tur til Fedje for å hente en kvinne som var nær ved å føde. I den harde sjøen ble jordmoren slått ut av sjøsyke, og bestmannen på redningsskøyten måtte tre til og ta imot barnet ombord i båten.
Den er som stormaasen, den liker sig best i uvær.

Opprinnelig var skøyten utstyrt med en Union 100/140 HK motor, den kunne da gjøre 9-10 knop med motorkraft, men med seilkraft i tillegg kunne den komme opp i 15 knop. Motoren ble byttet i 1955 til en 220 HK motor fra General Motors.
Da skøyten ble solgt ble den omdøpt til Ulefoss av kjøperen Nils Aal, men i 1986 fikk den tilbake sitt opprinnelige navn. Den er nå i privat eie og hjemmehørende på Sotra. Den står på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) RS 45 Christian Børs II (ship, 1937) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
RS 45 Christian Børs II Redningsselskapet
Charles Townsend

Charles Fitzhugh Townsend (født 1873, død 11. desember 1906) var en amerikansk fekter som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Townsend vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han var med på laget som kom på andreplass lagkonkurransen i florett. Det var kun to lag med tre fektere på hvert lag, de andre på sølvlaget var Arthur Fox og Charles Tatham. I den individuelle konkurransen i florett ble han utslått i den innledende runden. Townsend kom på femteplass i kårde.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Sølv i fekting, florett lag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Charles Townsend – Olympedia 
(en) Charles Townsend – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Charles Townsend – databaseOlympics.com (arkivert)
Azobenzen

Azobenzen er en kjemisk forbindelse som består av to fenyl ringer sammenbundet av en N=N dobbelbiding. 'Azobenzene' eller bare 'azo' utgjør en egen klasse av molekyler som inneholder en azobenzenstruktur, som kan tilhøre ulik funksjonell gruppe fra fenylringene.  Forbindelsene burde formelt kalles 'diazener', som er fargesterke og er brukt til fargestoff i ulike industrier.


== Litteratur ==
Klein, David R. (2012). Organic Chemistry. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149. 
Bruice, Paula Yurkanis (2010). Essential Organic Chemistry (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169. 
McMurry, John; McMurry, Susan (2012). Organic Chemistry (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556.
RS 43 «Astrid Finne»

RS «Astrid Finne» (RS 43) er en tidligere redningsskøyte bygget for Redningsselskapet i 1937 hos Anker og
Jensens verft i Vollen i Asker. Den var den sjette av i alt fjorten skøyter i Bjarne Aas-klassen som ble bygd for Redningsselskapet.
Frem til 1954 var «Astrid Finne» i tjeneste som redningsskøyte og berget 34 personer fra «den visse død», åtte fartøy fra totalforlis og gitt assistanse til totalt 469 fartøy.
«Astrid Finne» eies nå av den svenske seilforeningen Mot Bättre Vetande og går som skoleskip.


== Eksterne lenker ==
Bilde av fartøyet
Arthur Fox

Arthur George Fox (født 9. september 1878 på Isle of Wight i  England, død 17. august 1958 i Los Angeles i California) var en amerikansk fekter som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Fox vant en olympisk sølvmedalje i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han var med på laget som kom på andreplass lagkonkurransen i florett. Det var kun to lag med tre fektere på hvert lag, de andre på sølvlaget var Charles Townsend og Charles Tatham. I den individuelle konkurransen i florett ble han utslått i den innledende runden. Fox kom på femteplass i sabel.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Sølv i fekting, florett lag


== Eksterne lenker ==
(en) Arthur Fox – Olympedia 
(en) Arthur Fox – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Arthur Fox – databaseOlympics.com (arkivert)
Dookie

Dookie er et album av det amerikanske punkrock-bandet Green Day utgitt 1. februar 1994. Dette var også det første albumet til Green Day etter at de skrev under for plateselskapet Reprise Records.
Det har blitt solgt over 15 millioner eksemplarer av albumet på verdensbasis siden det ble utgitt. Det lå 18 uker inne på VG-lista Topp 40 med en 9.-plass som beste notering.I 1994 vant Green Day en Grammy for beste alternative gruppe.


== Sporliste ==
Dookie inneholder 14 spor i tillegg til  bonussporet «All my Myself». Alle er skrevet av Billie Joe Armstrong og komponert av Green Day

«Burnout» – 2:07
«Having A Blast» – 2:44
«Chump» – 2:54
«Longview» – 3:59
«Welcome to Paradise» – 3:44
re-innspilling av den originale sangen som var å finne på Kerplunk!
«Pulling Teeth» – 2:30
«Basket Case» – 3:03
«She» – 2:14
«Sassafras Roots» – 2:37
«When I Come Around» – 2:58
«Coming Clean» – 1:34
«Emenius Sleepus» (tekst skrevet av Mike Dirnt) – 1:43
«In the End» – 1:46
«F.O.D» – 5:46
«All by Myself» (starter ca. 1 minutt etter at «F.O.D» er slutt) (vokal:Tré Cool)Det ble utgitt fem singler fra albumet. Den første var «Longview» som ble utgitt 6. juni 1994. Senere i 1994 kom også «Welcome to Paradise» og den store hitlåta «Basket Case» ut etterfulgt av «She» og «When I Come Around» i 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dookie på Discogs 
(en) Dookie på MusicBrainz 
(en) Dookie på Spotify 
(en) Dookie på AllMusic
Alizarin

Alizarin Gul R (kjemisk formel C13H8N3NaO5) er en gul farget azoforbindelse som fremstilles ved diazo koblingsreaksjon. Det leveres vanligvis som et natriumsalt. I ren form er det et rust-farget fast stoff.Alizarin Gul R er en pH-indikator. Den gir gul farge for lavere pH enn 10.0, oransje mellom 10.1 og 12.0, og rød ved pH over dette.
Alizarin erstattet krapp som tidligere var brukt i tekstilindustrien til å farge tøy. Den syntetiske framstilingen baserer seg på en metode som ble oppdaget av de tyske kjemikerne Graebe og Liebermann i 1868.


== Referanser ==
William Grebe

William F. Grebe (født mars 1870, død ukjent) var en amerikansk fekter som deltok under OL 1904 i St. Louis.
Grebe vant to olympiske medaljer i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i den individuelle konkurransen i sabel bak gullmedaljevinneren Manuel Diaz. Grebe ble nummer tre i singlestick og i den individuelle konkurransen i florett ble han utslått i den innledende runden.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Sølv i fekting, sabel
1904  St. Louis -  Bronse i fekting, singlestick


== Eksterne lenker ==
(en) William Grebe – Olympics.com 
(en) William Grebe – Olympic.org 
(en) William Grebe – Olympedia 
(en) William Grebe – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) William Grebe – databaseOlympics.com (arkivert)
Thailandsk navneskikk

Thailandsk navneskikk. I motsetning til mange andre asiatiske land, er Thailands navneskikk nokså lik vestlig navneskikk. En thai har to navn: Et personlig fornavn og et slektsnavn (นามสกุล [na:m sa kun]), og de oppgis i rekkefølgen fornavn-etternavn (mens andre asiatiske land gjerne bruker rekkefølgen etternavn-fornavn). De fleste navn har en positiv betydning, og mange navn har sitt opphav i sanskrit og pali. Et etternavn kan kun innehas av en familie, noe som har gjort at det finnes en stor mengde etternavn, og at to personer som har samme etternavn er i slekt med hverandre. Frem til 2005, var det påkrevd at en gift kvinne tok ektemannens etternavn, men dette ble da endret slik at hun kunne beholde pikenavnet sitt.Slektsnavn er relativt nye i Thailand: De ble først innført i 1913 av kong Vajiravudh, som selv laget flere av de etternavnene undersåttene hans skulle ha. Ettersom etternavn er såpass nye i Thailand er det fremdeles vanlig å referere til en person med denne personens fornavn. Den tidligere statsministeren Thaksin Shinawatra kalles for eksempel alltid «Thaksin». For å vise respekt nå man snakker med andre settes gjerne tittelen «khun» (คุณ) foran fornavnet (for personer av begge kjønn). I de fleste sammenhenger, vil thaiene bruke et kallenavn (ชึ่อเล่น – «lekenavn»). Dette er vanligvis et enstavelsesord, de fleste slike ord betyr noe, men noen har ingen mening. Kallenavn brukes i stedet for en persons egentlige navn i de aller fleste sammenhenger når det gjelder muntlig og uformell omtale, mens en persons ordentlige navn helst brukes i skriftlig og formell omtale. De fleste thaier introduserer seg selv med sitt kallenavn heller enn sitt egentlige navn. 
En grunn til at man gjerne bruker kallenavn i stedet for sitt egentlige navn, er at det er vanlig å skifte navn, relativt ofte, i Thailand. Dette gjelder ikke bare fornavn, men også etternavn. Man håper gjerne at det å skifte navn vil gi én mer hell videre i livet enn det éns nåværende navn har gjort. Det er derfor vanlig å konsultere en munk for råd når man velger å skifte navn. Ettersom et etternavn er reservert for én familie, betyr det at hvis man skal skifte etternavn, må man få seg et etternavn som ingen andre har. Nye etternavn kan bli veldig lange: Både slik at de skal være forskjellige fra etternavn som allerede er i bruk, men også fordi man ønsker å legge inn flere positive attributter i navnet. 
Adelige personer har andre navneskikker. Etterkommere av prinser fra Chakri-dynastiet må ta navnet til denne prinsen som sitt etternavn. Personer som er i slekt med kongefamilien, men har for lav rang til selv å bære noen kongelig eller adelig tittel, legger preposisjon ณ (na) foran et geografisk område, og har dette som etternavn. Personer i slekt med det regjerende Chakri-dynastiet bruker tittelen ณ อยุธยา (na Ayutthaya). På denne måten kan ณ minne om det tyske von. Et etternavn med ณ kan kombineres med et annet etternavn, og plasseres da til sist i navnet. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Strickland, Sarah (3. mai 2001). «What's in a name? The number nine, if you want». Besøkt 23. november 2008.
RS 44 «Idun»

RS «Idun» (RS 44) er en tidligere redningsskøyte som ble bygd for redningsselskapet av K. Christensen & Co. i Risør i 1937. Dette var den andre av i alt fjorten skøyter designet av Bjarne Aas. Navnet utspringer av at fartøyet ble donert av det daværende livsforsikringsselskapet Idun.
«Idun» deltok også i evakueringen av Finnmark under 2. verdenskrig.
I 1958 gjennomgikk skøyta en modernisering der den fikk nytt styrehus, riggen ble redusert og større motor installert.
Frem til 1969 var «Idun» i tjeneste som redningsskøyte og berget 40 personer fra «den visse død», seks fartøyer fra totalforlis og gitt assistanse til totalt 516 fartøy.
Etter at skøyta ble solgt i 1969 ble den omdøpt til «Odin», men har senere fått tilbake sitt døpenavn.
«Idun» står på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy. I 2008 ble det bevilget 1,3 millioner kroner fra Riksantikvaren til utskifting av dekket etter at gjentatte nedslipinger av det originale dekket hadde medført lekkasjer som var umulige å utbedre.
«Idun» er nå i privat eie og hjemmehørende i Oslo. Eier er Eddie Lesund som var blant initiativtakerne til Den Norske Veteranredningsskøyteforening og som i dag er æresmedlem i foreningen. «Idun» går som charterbåt i sommerhalvåret.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
«RS 44 «Idun»». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .
William O’Connor

William Scott O'Connor (født 23. mai 1864 i Pittsburgh i Pennsylvania, død 16. januar 1939 på Manhattan i New York) var en amerikansk fekter som deltok under OL i 1904 i St. Louis.
O'Connor vant en olympiske sølvmedalje i fekting under OL 1904 i St. Louis. Han kom på andreplass i singlestick bak gullmedaljevinneren Albertson van Zo Post.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Sølv i fekting, singlestick


== Eksterne lenker ==
(en) William O'Connor – Olympedia 
(en) William O'Connor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) William O'Connor – databaseOlympics.com (arkivert)
Johannes Barstad

Johannes Andreas Barstad (født 7. april 1857 i Volda, død 7. januar 1931 i Volda) var en norsk prest og salmedikter. Etter teologisk utdannelse i 1883 og etter en periode som lærer i Stavanger fra 1883 til 1886 kom han tilbake til hjemstedet og var prest og prost der i over 30 år. Hans tid som prest falt sammen med store vekkelsesperioder på Sunnmøre i 1880-årene. Inspirert av dette startet han det første kristelige blad på nynorsk, Stille Stunder, i 1889. Dette bladet har blitt et symbol for det som er kalt «kristningen av landsmålet», og bladet kommer fremdeles ut. I bladet publiserte han mange av sine egne tekster, siden samlet han dem i to diktsamlinger. I 1918 flyttet han til Voss og ble sokneprest der, men da han ble pensjonist, flyttet han tilbake til Volda, hvor han bodde til han døde. 
Barstad var medlem av nemnda som skulle gjennomgå stiftsprost Gustav Jensen forslag til Landstads reviderte salmebok. Han er representert med flere salmer i  Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013:


== Bibliografi ==
Kvæde 1904 Diktsamling
Kristeleg aarbok 1910
Klokkeljod 1914 Diktsamling
Evangeliet etter Markus. Praktisk tolka for skule og heim 1914
Kristelege barnesogor 1913-14  Tre samlinger
Kristeleg kalender 1923
Blakken og eg Barnebok 1927


== Referanser ==


== Kilder ==
Stig Wernø Holter: Kom, tilbe med fryd 1991, side 281. ISBN 82-560-0774-5
Ivar Holsvik: Salmediktere i våre salmebøker 1950 side 153-155


== Eksterne lenker ==
Johannes Barstad hos aasentunet.no med preken og flere dikt.
Melvin R. Laird

Melvin Robert Laird (født 1. september 1922 i Omaha i Nebraska i USA, død 16. november 2016 i Fort Myers i Florida) var en amerikansk forfatter og republikansk politiker som var USAs forsvarsminister under president Richard Nixon i perioden mellom 22. januar 1969 til 29. januar 1973.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Melvin R. Laird var sønn av Melvin R. Laird, Sr., som var politiker, forretningsmann og pastor. Han vokste opp og gikk på high school i Marshfield i Wisconsin,. Han fikk kjelenavnet «Bambino» (forkortet «Bom» og uttalt 'bomb') av sin mor.
Laird ble uteksaminert fra Carleton College i Minnesota i 1942 og vervet seg til United States Navy for tjeneste i andre verdenskrig like etterpå. Han ble forfremmet til fenriks grad i april 1944 og tjenestegjorde på destroyeren USS Maddox (DD-731) i Stillehavet. Etter å ha fått Purple Heart og en rekke andre utmerkelser forlot han marinen i april 1946.


=== Politiker ===
Han ble valgt inn i delstatssenatet i Wisconsin samme år, hvor han etterfulgte sin far, og ble der til november 1952, da han ble valgt inn i Representantenes hus for Wisconsins 7. distrikt.
Etter å ha tjenestegjort i Representantenes hus ble Laird i 1969 utnevnt til landets neste forsvarsminister av president Richard Nixon under Vietnamkrigen. Han arbeidet for å få de amerikanske troppene ut av Vietnam, men det endelige resultatet av hans arbeid i form av våpenhvilen ble ikke undertegnet før et par dager etter at Laird gikk av som forsvarminister. Til tross for at han var fornøyd med at amerikanske tropper ble trukket ut av Vietnam viste det seg at Sør-Vietnam ikke klarte seg uten amerikansk nærvær. Det var for øvrig Laird som utviklet begrepet Vietnamization (dvs. «vietnamisering»), som gikk ut på en strategi for å overføre ansvaret for striden til de sørvietnamesiske styrkene.
Han gikk av som forsvarsminister i januar 1973 etter flere ganger å ha uttrykt at han bare ville sitte i stillingen i fire år. Året etter ble han tildelt Presidentens frihetsmedalje. Han har skrevet flere artikler for Reader's Digest og andre publikasjoner om nasjonale og internasjonale temaer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Dale Van Atta: With Honor: Melvin Laird in War, Peace, and Politics. Univ of Wisconsin Pr; Second Edition. (29. februar 2008), ISBN 0299226808.


== Eksterne lenker ==
(en) Melvin Laird – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Melvin R. Laird hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Melvin R. Laird hos American National Biography 
(en) Defenselink.mil – Melvin R. Laird – Biografien hos Departement of Defense.
(en) Millercenter.org – Melvin R. Laird – Biografien til Laird hos Miller Center of Public Affairs.
George Cooke

George Edwin Cooke (født 17. februar 1883 i St. Louis i Missouri, død 3. juni 1969 i St. Louis i Missouri) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.
Cooke vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget St. Rose Parish, som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak det canadiske laget Galt Football Club og Christian Brothers College fra USA. St. Rose Parish tapte første kampen med 0-4 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, Christian Brothers, med 7-0 og ble olympiske mestere i fotball.
De amerikanske lagene St. Rose Parish og Christian Brothers College spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant Christian Brothers College med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
Cooke var forsvarsspiller og spilte alle fire kampene, hans yngre bror Thomas var også med på laget, men ble skadet i den første kampen mot Galt Football Club.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Bronse i fotball, (USA)


== Eksterne lenker ==
(en) George Cooke – Olympics.com 
(en) George Cooke – Olympic.org 
(en) George Cooke – Olympedia 
(en) George Cooke – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) George Cooke – databaseOlympics.com (arkivert)
Sophie & Virginie

Sophie & Virginie er en fransk animert eventyrserie for barn som gikk TF1 fra 1990 til 1992. Serien var utviklet av Jean Chalopin.
I Norge har den vært tilgjengelig på barnakanalen Jetix (tidligere kalt Fox Kids).


== Handling ==


=== Første sesong ===
Serien handler om søstrene Sophie og Virginie Mecier. I første sesong mister de foreldrene sine, to berømte etnografer, i en flystyrt i den afrikanske jungelen. Sophie og Virginie må derfor flytte til madame Lassarts barnehjem. Her får de ikke lov til å treffe hverandre, men jentene møtes likevel i det skjulte. Mens Sophie lykkes i å få venner på barnehjemmet, deriblant gutten Paul, plages Virginie av de to medelevene Nathalie og Nicole. Kun romvenninnen Mireille står på hennes side. Sophie og Virginie får etter hvert tegn som tyder på at foreldrene er i live. Flere personer engasjerer seg i deres sak, slik som journalisten Catherine Dupuis, forskeren Frederique Rochambeau, legen dr. Franck og gymlæreren Julien. Dr. Franck får et fortrolig forhold til jentene, men mot slutten av sesongen viser det seg at han leder en kriminell organisasjon som ønsker å ta livet av Sophies og Virginies foreldre. Her er også Julien involvert. Sesongen avsluttes med at familien Mercier gjenforenes.


=== Andre sesong ===
Som den beste studenten ved universitetet vinner Virginie en forskningsreise til Afrika. Hun legger ut på turen samme med Catherine, Frederique, Sophie og Paul. Etter å ha ankommet Tanzania engasjerer Virginie fremmedføreren Malumba, en person som Frederique straks finner mistenkelig. Snart viser det seg at uhellene som ekspedisjonen utsettes for, slik som sykdommer og maurangrep, ikke bare er uflaks. Som i første sesong er det dr. Franck og hans organisasjon som står bak, hvor Malumba og medisinkvinnen Anola også er med. Målet til organisasjonen er å fange Sophie og Virginie for på den måten å lokke til seg deres foreldre. Organisasjonen lykkes i å fange jentene og deres foreldre, men med hjelp fra blant annet krigeren Kotori klarer til sist ekspedisjonen å overvinne organisasjonen, da Malumba bli drept og dr. Franck fanges.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sophie & Virginie på Internet Movie Database