Thor von Ditten

Thor von Ditten (født 12. september 1860 i Kristiania, død 23. januar 1936 på Skravestad utenfor Sandefjord) var en norsk diplomat som var sentral både på svensk-norsk og helnorsk side, altså før og etter unionsoppløsningen i 1905.
Han var sønn av den adelige hoffapoteker Hans Selchier von Ditten (1820–1891) og Johanna Theodora Døderlein (1819–1907). Det var faren som var av den tyske adelsslekt Mecklenburg fra Mecklenburg, mens mora var av slekten Döderlein fra Weissenburg. Hans bror var kunstmaleren Johannes von Ditten (1848–1924) som på 1860-tallet reiste meget til Tyskland, England og Frankrike. Etter examen artium 1878, cand.philos. 1879 og cand.jur. 1883 i hjembyen, tok da også Thor en språkreise til Frankrike og fikk 1884 jobb ved Indredepartementet sitt konsulatkontor, i 1885 stasjonering ved Utrikesdepartementet i Stockholm og i 1886 attasje ved den svenske legasjon i Wien der han i 1890 virket som Chargé d'affaires. Faren døde i 1891, og Thor var vekselvis i Stockholm og ute ved legionene (Konstantinopel, London, Madrid) frem til år 1900, blant annet som Kong Oscar IIs sekretær på utenlandsreisen i 1894 til Nord-Italia og 1896 til Frankrike.

Han var kabinettsekretær 1900–1903  og sekretær for den svenske utenriksminister under de opprivende forhandlingene om eget norsk konsulatvesen.  Broren hadde i 1897 flyttet til Åsgårdstrand og innledet en serie konfrontasjoner med Edvard Munch. Han avslo i 1902 ministerposten i St. Petersburg, men tok posten i Roma i 1903 og var minister der inntil unionsoppløsningen 1905.  I oktober 1905 undertegnet han Karlstadforhandlingene, og året etter fikk han rollen som overseremoni-mester ved kroningen i Trondheim den 22. juni 1906.  Med den mye eldre Jørgen Løvland (1848–1922) som ble første utenriksminister, og diplomatene Fritz Wedel Jarlsberg (1855–1942) som hadde ønsket å bli første utenriksminister, samt Helmer Bryn (1865–1933) som ble første ekspedisjonssjef i UD, var von Ditten sentral i opprettelsen av det norske utenriksdepartement; von Ditten har vært karakterisert som Løvlands nærmeste rådgiver, i praksisk hans utenriksråd det første året. Fra 1906 til 1920 var han envoyé plénipotentiaire til den på den tid svært viktige utenriksstasjon Berlin med Wien og Roma som sideakkreditering.  Undertiden hadde von Titten i 1910 blitt nær forflyttet til utenriksstasjonen i London, men keiser Wilhelm II gikk imellom og de sendte Benjamin Vogt (1863–1947) i stedet. Fra 1920 ble han bonde på gården Verket, et tidligere saltverk på Skravestad ved Sandefjord. Han mottok mange ordener.


== Utmerkelser ==
St. Olavs Orden ridder 1897, kommandør av 2. klasse 1903, kommandør av 1. klasse 1906
Kroningsmedaljen 1906, for de som deltok under kroningen
Isabella den katolskes orden fra Spania, storkors
Den prøyssiske kroneorden, ridder av 1. klasse
Italias kroneorden, storkors
Sankt Savas orden fra Serbia
Den sivile fortjenstorden (Bulgaria)
Mecidi-ordenen 2. klasse, fra Tyrkia
Frelserens orden storoffiser, fra Hellas
Karl IIIs orden kommandør 1. klasse, fra Spania
Nordstjerneordenen fra Sverige
Griffordenen for de Mecklenburgske
Jernkroneordenen 2. klasse fra Østerrike
Sankta Annas orden 2. klasse, fra Russland
Den hellige Carls orden kommandør, fra Monaco
Thailands krones orden, 4. klasse
Johanitterordenen fra England 1899


== Litteratur ==
Neumann, Iver B. og Halvard Leira (2005): Aktiv og avventende. Utenrikstjenestens liv 1905-2005 Oslo: Pax


== Referanser ==