jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Ogden L. Mills

Ogden Livingston Mills jr. (født 23. august 1884 i Newport, død 11. oktober 1937 i New York) var en amerikansk advokat og republikansk politiker, kjent som USAs 50. finansminister under president Herbert Hoover i perioden mellom 13. februar 1932 og 4. mars 1933.


== Biografi ==
Mills var jurist fra Harvard Law School i 1907. Året etter begynte han på sin karriere som advokat i New York. Han var delegat til republikanernes partimøter i henholdsvis 1912, 1916 og 1920. I perioden 1914-1917 var han delstatssenator i New York, før han deltok i siste fase av første verdenskrig som kaptein i US Army.
I perioden 1921 til 1927 satt han i representantenes hus, før han ble utnevnt til stedfortredende finansminister av president Calvin Coolidge, underlagt daværende finansminister Andrew W. Mellon. I 1932 ble han valgt til finansminister av president Herbert Hoover etter at Mellon trakk seg for å bli ambassadør i Storbritannia. Etter at Mills forlot embedet i 1933 ble han en kritiker av Franklin D. Roosevelts New Deal og fremførte sitt syn på dette i de to bøkene What of Tomorrow (1935) og The Seventeen Million (1937).
Han var også direktør i selskaper som Lackawanna Steel Company, Mergenthaler Linotype Company og Atchison, Topeka and Santa Fe Railway. Livingston Mills døde av et hjerteinfarkt den 11. oktober 1937 i New York og ble begravet ved Hyde Park.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ogden L. Mills – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ogden L. Mills – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ogden L. Mills hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek 
(en) Ogden L. Mills hos American National Biography 
(en) Ogden L. Mills hos The Peerage 
(en) Treas.gov – Ogden L. Mills (1932–1933) – Biografien til Mills hos U.S. Department of the Treasury.
Tahir ibn Husayn

Tahir ibn al-Husayn (arabisk, persisk: طاهر بن حسين) (død 822) var general og guvernør under abbasidekalifatet. Spesifikt tjente han under al Mamun og ledet hærene som beseiret al-Amin og gjorde al-Mamun til kalif. 
Etterpå ble Tahir utnevnt til guvernør i Persia. Tahir erklærte seg i 822 uavhengig fra abbasidenes imperium ved å unnlate å nevne al-Mamun under en fredagsbønn. Da han døde samme natt ble likevel sønnen Talha ibn Tahir utnevnt til å fortsette i farens stilling. Dette etablerte tahiridenes dynasti som hersket over en delvis autonom stat i det østlige Persia. 
Tahir gav den kristne teologen Teodor Abu Qurrah (død ca. 830) i oppdrag å oversette den pseudo-aristoteliske De virtutibus animae til arabisk fra gresk. Tahir er også kjent for sitt brev fra 821 til sønnen Abd Allah ibn-Tahir som var utnevnt til guvernør i Egypt. Brevet er i sjangeren fyrstespeil, og gir råd om statsmannskunst og ledelse. Brevet fikk vid utbredelse i sin samtid, og er også gjengitt av Ibn Khaldūn.


== Referanser ==
Eugen Sigg

Eugen Sigg-Bächthold (født 1898, død ukjent) var en sveitsisk roer som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Sigg ble olympisk mester i roing under OL 1924 i Paris. Han var han med på den svetsiske båten som vant firer med styrmann foran Frankrike. Roerne var Sigg, Émile Albrecht, Alfred Probst, Hans Walter og Émile Lachapelle som var styrmann (noen kilder oppgir Walter Lossli som styrmann). Albrecht var også med på den svetsiske båten som kom på tredjeplass i firer uten styrmann.


== OL-medaljer ==
OL 1924  Paris -  Gull i roing, firer med styrmann
OL 1924  Paris -  Bronse i roing, firer uten styrmann


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eugen Sigg – Olympics.com 
(en) Eugen Sigg – Olympic.org 
(en) Eugen Sigg – Olympedia 
(en) Eugen Sigg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eugen Sigg – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Eugen Sigg – FISA
Nanbudo

Nanbudo er en type kampsport ble vist offisielt for første gang i 1978 i Frankrike. Denne kampsporten driver med en blanding av selvforsvar og meditasjon. 
Hovedkontoret til Nanbudo ligger i Sveits, men har også medlemmer over hele verden. Til Norge kom Nanbudo i 1981.
I Norge trenes Nanbudo bl.a. i Oslo Karateklubb og Skien Nanbudoklubb.
Indisk skrift

Begrepet indisk skrift blir hovedsakelig brukt om skriftsystemer som stammer fra brahmi-skrift, som er et gammelt indisk skriftsystem. En breiere tolkning av begrepet omfatter alle skriftsystemer som blir brukt for å skrive indiske språk.
Viktige indiske skriftsystemer som stammer fra brahmi-skrift omfatter:

Devanagari, som er den meste brukte skrifta i India. Den brukes for å skrive hindi, konkani (i Maharashtra og noen deler av Goa), marathi, nepali, sindhi og sanskrit. Hinduer fra Kasjmir bruker også en versjon av devanagari-skrifta med spesielle diakritiske tegn for å skrive kasjmirsk.
Bengali-skrift, som brukes for å skrive bengali i India og Bangladesh. Ahomi blir skrevet med en variant av denne skrifta som er litt forskjellig fra varianten som benyttes i bengal.
Gujarati-skrift, som blir brukt for å skrive gujarati.
Gurmukhi-skrift, som blir mest brukt for å skrive panjabi i India. Sikhismens hellige skrift, Guru Granth Sahib, som inneholder mange ulike språk, er også skrevet med gurumukhi-skrift.
Malayalam-skrift benyttes for å skrive malayalam.
Oriya-skrift blir brukt for å skrive oriya.
Vijayanagari-skrift har to forskjellige former som bruker forskjellige tegn for å legge til vokaler. En av dem brukes for å skrive kannada og konkani (i Karnataka). Den andre blir brukt for å skrive telugu.
Vatteluttu brukes for å skrive tamil.
Tibetansk skrift brukes for å skrive tibetansk, både i Tibet og blant tibetanske flyktninger i eksil, og for å skrive dzongkha – det offisielle språket i Bhutan. Mindre brukte skriftsystemer som stammer fra brahmi-skrift er blant annet sarada-skrift, som tidligere ble brukt for å skrive kasjmirsk, og er fremdeles brukes i astrologien, grantha-skrift, som noen tamiler bruker for å skrive sanskrit.
De ikke-latinske skriftsystemene som brukes i Sørøst-Asia stammer også fra brahmi-skrift. Dette inkluderer de følgende skriftspråkene som brukes for å skrive de offisielle språkene i Burma, Kambodsja, Thailand og Laos (samt flere minoritetsspråk i disse landene):

Burmesisk skrift
Khmer-skrift
Thai-skrift
Laotisk skriftI tillegg har noen minoritetsspråk egne skriftsystemer, som også stammer fra brahmi skrift. Disse skriftsystemene inkluderer:

Balinesisk skrift (Bali)
Javanesisk skrift (Java)
Tagbanwa (Filippiniene)
Hanunó'o (FilippinieneAndre alfabeter som brukes for å skrive indiske språk er:

det arabiske alfabetet, som blir brukt for å skrive urdu, kasjmirsk, sindhi og (i Pakistan) panjabi. Alle bruker forskjellige versjoner, med enkelte tegn som standard arabisk ikke har.
det latinske alfabetet, som blir brukt for å skrive engelsk, konkani (særlig av katolikker i Goa) og mange nordøstlige språk som tradisjonelt ikke hadde skriftspråk.


== Se også ==
Språk i India
Rio Tinto Group

Rio Tinto Group er et multnasjonalt gruveselskap, grunnlagt i 1873.
Både selskapet og navnet stammer fra Syd-Spania, hvor det helt siden antikken hadde vært gruver ved elva Río Tinto (spansk for «den røde elven»).
I 1873 gikk N M Rothschild & Sons fra London og de Rothschild Frères fra Paris og andre investorer sammen om å kjøpe de ulønnsomme gruvene av den spanske regjeringen. De nye eierne omdannet selskapet og gjorde det til en lønnsom bedrift. Fra 1877 til 1891 var Rio Tinto verdens ledende kobberprodusent.
I 2008 besluttet Finansdepartementet å utelukke selskapet fra Statens pensjonsfond utland etter at Etikkrådet konkluderte med at «Rio Tinto gjennom sin deltagelse i Grasberg-gruven i Indonesia er direkte delaktig i de alvorlige miljøskadene som gruvedriften forårsaker.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Rio Tinto (company) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Talha ibn Tahir

Talha ibn Tahir (طلحة بن طاهر) (død 828) var tahiridenes guvernør i Khorasan fra 822 til han døde i 828.
Tahir ibn Husayn døde i 822 etter at han hadde tatt kontroll over Khorasan året før. Ifølge noen beretninger ville kalifen al-Mamun først erstatte ham med Talhas bror, Abdullah bin Tahir, men siden Abdullah var opptatt med opprørere i Al-Jazeira, ble Talha bekreftet som guvernør i det østlige Persia i stedet.
Talhas styre er mest kjent for hans felttog i Sistan, en annen provins under hans styre, mot de lokale kharijitene som ble ledet av Hamza ibn Adharak. Kampene mellom de to fortsatte frem til 828 da både Hamza og Talha døde. Talha ble etterfulgt i sin stilling av sin bror Abdullah.


== Litteratur ==
Frye, R. N. . The Cambridge History of Iran Volume 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1975.
Lille Altafjorden

Lille Altafjorden (nordsamisk Duikkašvuotna) er en fjordarm av Kvænangen i Kvænangen kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Låvan i nord og Storengneset i sør og strekker seg 3,5 kilometer østover til Alteidet i botn av fjorden.Bortsett fra bygda Alteidet, er de eneste bosetningene ved fjorden Låvan og Laslett på nordsida av fjorden. Fra Alteidet er det rundt 7 km over til botn av Langfjorden i Alta kommune. 
E6 går langs sørsida av fjorden. 


== Referanser ==
Bergen Trial Team

Bergen Trial Team (BTT) er en trial-klubb i Bergen, stiftet 8. juni 1989. Klubben er tilknyttet Norges Idrettsforbund og Norges Motorsportforbund. BTT hadde i 2014 ca. 50 medlemmer. Klubbens treningsområde og klubbhus ligger på Kokstad.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Øksfjorden

Øksfjorden er navnet på to fjorder i Norge:

Øksfjorden (Loppa) – en fjord i Loppa kommune i Finnmark.
Øksfjorden (Lødingen) – en fjord i Lødingen kommune i Nordland.
Peter Hurford

Peter Hurford (født 22. november 1930 i Minehead i Somerset, død 3. mars 2019) var en britisk organist.
Han studerte både musikk og jus ved Jesus College i Cambridge og gikk ut med to grader. Deretter skaffet han seg et omdømme for musikalsk kunnskap og orgelspill. 
Han er best kjent for sine tolkninger av Bach. Han har spilt inn alle Bachs orgelverker for Decca og BBC Radio 3. Hans ekspertise omfatter også opptak av den romantiske litteraturen for orgel, utførelser som er spesielt notable på grunn av hans vektlegging av stilistiske detaljer. Hans spillestil er kjent for ren artikulasjon, et vakkert uttrykk og en forståelse for rette tempi.Hurford ble utnevnt til organist og ansvarlig for koret ved St Albans katedral i 1958 og utførte tjenesten i nøyaktig tjue år. Han fikk idéen om en orgelkonkurranse i 1963, dels for å feire det nye Harrison & Harrison-orgelet designet av Ralph Downes og ham selv. Dette lyktes hovedsakelig fordi den unge Hurfords renomme vokste hurtig både i Storbritannia og i andre land som et resultat av hans forfriskende meninger om autentisk spillestil. Arrangementet vokste til St Albans International Organ Festival, en festival for orgelmusikk med konkurranser som inkluderer blant andre Gillian Weir, David Sanger, Thomas Trotter og Kevin Bowyer.  
Han skrev boken Making Music on the Organ (1998, Oxford University Press, ISBN 0-19-816207-3) og ga ut en del kormusikk for den anglikanske liturgi, mye av det er gitt ut av Novello og Oxford University Press. Hans Litany to the Holy Spirit til en berømt tekst av Robert Herrick er en ypperlig mininatyr og en klassiker i sjangeren, den synges over hele verden.Han ble tildelt flere æresdoktorater og ble utnevnt til Honorary Fellow av Jesus College i 2006. Han var også offiser av Order of the British Empire.


== Referanser ==


== Kilder ==
Peter Hurford hos allmusic.com
Louis Kuehn

Louis Edward «Hap» Kuehn (født 2. april 1901, død 30. mars 1981)  var en amerikansk stupere som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Kuehn ble olympisk mester i stuping under OL 1920 i Antwerpen. Han vant tre meter svikstup foran to landsmenn. Det var fjorten deltakere fra ni nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 27. august 1920.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Gull i stuping, tre meter svikstup


== Eksterne lenker ==
(en) Louis Kuehn – Olympics.com 
(en) Louis Kuehn – Olympic.org 
(en) Louis Kuehn – Olympedia 
(en) Louis Kuehn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Louis Kuehn – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Louis Kuehn – Swimming Hall of Fame
David F. Houston

David Franklin Houston (født 17. februar 1866 i Monroe, død 2. september 1940) var en amerikansk statsviter, forretningsmann og demokratisk politiker, kjent som landets 5. jordbruksminister og senere landets 48. finansminister under president Woodrow Wilson i perioden mellom 1913 til 1921.


== Biografi ==
Houston ble uteksaminert fra College of South Carolina i 1887 og fortsatte med videre studier innenfor statsvitenskap ved Harvard University. Han underviste siden statsvitenskap ved University of Texas, hvor han avanserte til å bli fakultetens dekanus. I perioden mellom 1902 til 1905 var han rektor for Agricultural and Mechanical College of Texas (som nå heter Texas A&M University). I perioden 1905 til 1908 var han rektor for University of Texas i Austin og deretter kansler for Washington University in St. Louis i perioden 1908 til 1913.
Han tjenestegjorde som USAs landbruksminister i perioden 1913 til 1920 og deretter som finansminister i perioden 1920 til 1921, begge embeter under president Woodrow Wilson. I sin tid som landbruksminister fikk han igjennom flere lover i kongressen, som blant andre Smith-Lever Act, Farm Loan Act og Warehouse Act. Som finansminister fikk han flere vanskelige problemstillinger å takle på grunn av at landet kom rett fra første verdenskrig, og Houston gikk av som minister ved Wilsons avgang.
Etter den politiske karrieren var han i næringslivets tjeneste, blant annet som administrerende direktør for Bell Telephone Securities og visedirektør for AT&T.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David F. Houston – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Treas.gov – David F. Houston (1920–1921) – Biografien til Houston hos U.S. Department of the Treasury.
Berdalseken

Berdalseken er et fjell i Årdal og Lærdal kommune i Sogn og Fjordane. Den høyeste toppen er Store Berdalseken (1 814 meter over havet) som danner grensepunkt mellom de to kommunene. Drøyt to kilometer vest for hovedtoppen ligger Vestre Berdalseken på 1 800 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell
Liste over fjell i Skandinavia


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Clarence Pinkston

Clarence Elmer «Bud» Pinkston (født 1. februar 1900 Wichita, Kansas, død 18. november 1961) var en amerikansk stupere som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Pinkston ble olympisk mester i stuping under OL 1920 i Antwerpen. Han vant tårnstup foran svenske Erik Adlerz. Det var fjorten deltakere fra seks nasjoner som deltok i konkurransen som ble avviklet 28. og 29. august 1920. Han kom på andreplass i tre meter sviktstup bak landsmannen Louis Kuehn. Fire år senere under OL 1924 i Paris kom han på tredjeplass i både 3 meter sviktstup og 10 meter tårnstup.


== OL-medaljer ==
 1920  Antwerpen - Gull i stuping, 10 meter tårnstup  USA
  1920  Antwerpen - Sølv i stuping, 3 meter sviktstup  USA
 1924  Paris - Bronse i stuping, 3 meter sviktstup  USA
 1924  Paris - Bronse i stuping, 10 meter sviktstup  USA


== Eksterne lenker ==
(en) Clarence Pinkston – Olympedia 
(en) Clarence Pinkston – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Clarence Pinkston – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Clarence Pinkston – Swimming Hall of Fame
Storskredfjellet (Stryn)

Storskredfjellet er et fjell i Stryn kommune i Sogn og Fjordane. Det har en høyde på 1 742 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Jøkelfjorden

Jøkelfjorden (nordsamisk: Jiehkervuotna) er en fjordarm av Kvænangen i Kvænangen kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Nevernes i nordvest og Jøkelfjordklubben i sørøst og strekker seg 17 kilometer nordøstover til Nerisen ved Øksfjordjøkelen i botn av fjorden.Øksfjordjøkelen er den eneste isbreen i Fastlands-Europa som kalver direkte i sjøen. Isbreens flate er på 41 km², og isbreens høyeste punkt er 1204 moh.. Den ligger innerst i Jøkelfjord, og er et imponerende skue fra sjøen. Isbreen kan også sees fra bilvei i Jøkelfjord i Kvænangen, men  opplevelsen blir større fra båtripa under breen. Kalvingen skjer hyppigst i perioden mars til juni.
Det arrangeres også vandreturer opp på breen.
Bygda Jøkelfjord (samisk: Gulpenjárga) ligger på sørsida et stykke inn i fjorden. Tvers over på andre sida går fjordarmen Tverrfjorden nordover. Litt nord for Jøkelfjordeidet ligger gården Saltnes og herfra og innover er det ingen flere bosetninger. Den innerste delen av fjorden kalles Isfjorden. Ved innløpet til Isfjorden går vika Skalsa nordover mot Skalsavatnet. 
Moderne havbruk er representert i Kvænangen ved bedriften Jøkelfjord Laks.
Fv365 går langs deler av sørsida av fjorden. 


== Referanser ==
Dyringshøi

Dyringshøi er et fjell i Skjåk kommune i Innlandet. Fjellet ligger i Breheimen nasjonalpark og har en høyde på 1 814 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Isfjorden (Kvænangen)

«Isfjorden» har flere betydninger.Isfjorden (nordsamisk Jiehkkebahta) er den innerste delen av Jøkelfjorden i Kvænangen kommune i Troms. Fjorden har innløp mellom Salsaneset i vest og Sjolmen i øst og strekker seg fire kilometer nordover til Nerisen ved Øksfjordjøkelen i botn av fjorden.Det er ingen bosetninger ved fjorden. To høye fjell ligger på hver sin side av fjorden, Skalsatind (1010 moh) på vestsida og Fjelltindnasen (1041 moh) på østsida. 


== Referanser ==
Storvasskollan

Storvasskollan er et fjell i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 813 meter over havet.


== Se også ==
Liste over Norges høyeste fjell


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Abdullah bin Tahir

Abdullah ibn Tahir (arabisk: عبد الله بن طاهر الخراساني ) (født ca. 798, død 844/5) var tahiridenes guvernør i Khorasan fra 828 til han døde. Han er kanskje den mest kjente av tahiridene.
Abdullahs tidlige karriere var i tjeneste hos hans far Tahir ibn Husayn med å pasifisere landområdene til kalifatet etter borgerkrigen mellom al-Amin og al-Mamun. Han etterfulgte senere sin far som guvernør i Al-Jazira, og fikk oppdraget med å beseire opprøreren Nasr bin Shabath, og overbeviste Nasr til å overgi seg mellom 824 og 826. Han ble så sendt til Egypt hvor han lyktes i å gjøre slutt på et opprør ledet av Abdullah ibn al-Sari. Han tok også Alexandria tilbake, som ble tatt av andalusiske muslimske flyktninger syv år tidligere. Etter at de ble slått tilbake, dro flyktningene til Østromerrikets Kreta og etablerte muslimsk styre der for første gang.
Abdullah ble gjort til guvernør i Khorasan etter hans brors død i 828, men han ankom Neyshabur først i 830. I mellomtiden var han opptatt med å bekjempe flere opprør. En kort stund i 829 fikk han i oppgave å stoppe khurramittenes Babak, men fikk så nye ordrer av kalifen om å dra til Khorasan og stoppe kharijitene. Abdullahs bror Ali fungerte som viseguvernør av Khorasan til han var klar til å slå seg ned i Neyshabur. 
Under hans styre som guvernør var Abdullah opptatt med saker både i de østlige og vestlige delene av sine territorier. I øst styrket han samanidene, hans vasaller i Transoxiana. Samanidene var viktige siden de kontrollerte handelen mellom Sentral-Asia og det sentrale kalifatet, inkludert handelen med tyrkiske slaver. Alidenes Muhammad ibn al-Qasim gjorde opprør i Juzjan i øst i 834, men Abdullahs styrker klarte til slutt å ta ham til fange.
Imens kom Abdullah i konflikt med den lokale herskeren i Tabaristan i vest, Mazyar bin Qarin. Som hersker av de østlige delene krevde Abdullah Tabaristan som et avhengig område og insisterte på at skatten som Mazyar skyldte kalifen skulle passere gjennom ham. Mazyar hadde derimot som mål å utvide sitt rike og ønsket frihet fra tahiridenes innflytelse. Derfor nektet han å akseptere dette og krevde at han skulle få betale sin skatt direkte til kalifen. I denne maktkampen hadde Mazyar støtte av Afshin som det ble påstått å ha ønske om å kontrollere tahiridenes land selv. Abdullah klarte å vende kalifen mot Mazyar, og ble beordret i 839 om å stoppe Mazyar. Mazyar hadde nylig konvertert til islam, men var avhengig av zoroastrismens tilhengere i provinsen. Han ble til slutt tatt til fange, sendt til Irak og henrettet. Tahiridenes kontroll over Tabaristan var dermed sikret frem til alavidenes opprør i 864.
Abdullah døde i Nayshabur, enten på slutten av 844 eller i 845. Han ble etterfulgt av sin sønn Tahir.


== Eksterne lenker ==
C. E. Bosworth. «ʿAbdallāh b. Ṭāher» i Encyclopædia Iranica.
Bakkebyfjorden

Bakkebyfjorden (kvensk: Sokkuvuono) er en fjordarm av Reisafjorden i Nordreisa kommune i Troms. Fjorden strekker seg tre kilometer vestover til bygda Bakkeby i botn av fjorden.Fjorden har innløp mellom Seljeholmen i nord og Bonnikaholmen i sør. Det ligger flere gårdsbruk på nordsida av fjorden, blant annet Ytre Bakkeby. Fylkesvei 866 går langs nordsida av fjorden. 


== Referanser ==
Den østerrikske statstraktat

Den Østrrikske Statstraktat (tysk: Österreichischer Staatsvertrag) eller Østerrikske Uavhengighetstraktat grunnla Østerrike som en selvstendig stat. Den ble underskrevet 15. mai 1955 i Wien på Schloss Belvedere mellom de allierte okkupasjonsmaktenes utenriksministre (Antoine Pinay for Frankrike, Harold Macmillan for Storbritannia, John Foster Dulles for USA og Vjatsjeslav Molotov for Sovjetunionen) og Østerrikes regjering. Den trådte offisielt i kraft 27. juli 1955. Den allierte okkupasjonen ble deretter avsluttet og styrkene trukket ut.Traktatens fulle tittel var «Traktat for gjenetableringen av et selvstendig og demokratisk Østerrike, underskrevet i Wien 15 maj 1955» (tysk: Staatsvertrag betreffend die Wiederherstellung eines unabhängigen und demokratischen Österreich, gegeben zu Wien am 15. Mai 1955).
Etter andre verdenskrig hadde de allierte okkupert Østerrike og delt landet inn i fire okkupasjonssoner. Wien ble delt i soner på samme måte Berlin. Tidlig i 1946 ble Østerrikes regjering anerkjent og fred ble inngått med Jugoslavia i 1951. Dulles var tilbakeholden med gjøre landet nøytralt og selvstendig inntil landet hadde tilstrekkelig kapasitet til å motstå en sovjetisk invasjon og et kommunistisk kupp. Ønsket om å gjøre Østerrike nøytralt kom opprinnelig fra Moskva og kan ha vært et forsøk på å hindre Østerrike å gli inn i den USA-dominerte alliansen. Wien var den eneste byen i Winston Churchills «jernteppet»-tale som hadde sklidd ut av den sovjetiske sfæren i løpet av den kalde krigen.


== Referanser ==
Aileen Riggin

Aileen Riggin Soule (født 2. mai 1906 Newport, Rhode Island, død 17. oktober 2002 i Honolulu, Hawaii) var en amerikansk svømmer og stuper som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Soule ble olympisk mester i stuping under OL 1920 i Antwerpen. Hun vant tre meter svikstup foran tre landsmenn. Det var fire deltakere alle fra USA som deltok i konkurransen som ble avviklet 29. august 1920. Fire år senere, under OL 1924 i Paris kom hun på andreplass i 3 meter sviktstup og hun kom på tredjeplass i damenes 100 meter ryggsvømming.


== OL-medaljer ==
1920  Antwerpen -  Gull i stuping, 3 meter svikstup damer  USA
1924  Paris -  Sølv i stuping, 3 meter svikstup damer  USA
1924  Paris -  Bronse i svømming, 100 meter rygg damer  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Aileen Riggin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aileen Riggin på Internet Movie Database 
(en) Aileen Riggin – Olympics.com 
(en) Aileen Riggin – Olympic.org 
(en) Aileen Riggin – Olympedia 
(en) Aileen Riggin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Aileen Riggin – Hawai‘i Sports Hall of Fame 
(en) Aileen Riggin – Swimming Hall of Fame
Frakkfjorden

Frakkfjorden (også skrevet Frakfjorden) er en fjord i Loppa kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Kjæresnes i sørvest og Meurtan i nordøst, sør for øya Loppa, og strekker seg 8,5 kilometer sørover til Frakkfjordbotn.Det ligger et par bosetninger ved fjorden, som Langstrand, Toften og Innerbukt på østsida og Neset og Skavnakk på vestsida. Ingen av disse har veiforbindelse til resten av kommunen. 


== Referanser ==