jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Bartrelus

Bartrelus (Adelgidae) er en familie med plantelus som hører til gruppen bladlus (i vid forstand), Aphidomorpha. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.


== Utseende ==
Små, korte og trinne bladlus. De mangler rørene oppe på bakkroppen som de fleste andre bladlus har. Kroppen er kledt med fine, oppstående hår og virker ullen. De vingede formene har forvinger med tre ugrenete, skrå tverrårer. Beina er forholdsvis kraftige (sammenlignet med andre bladlus).


== Levevis ==
Medlemmene i denne familien kan ha mer eller mindre kompliserte livssykler. En veksling mellom parthenogenetiske og kjønnede generasjoner er vanlig. Bartrelusene er knyttet til bartrær, men noen arter veksler mellom ulike vertsarter. Det er vanlig at i alle fall noen stadier lever i galler, som ofte er harde og ananas-lignende. Gallestadiet finnes gjerne på arter i gran-slekten (Picea spp.), men de utnytter også andre bartrær.


== Skadedyr ==
Bartrelus er regnet som noen av de økonomisk viktigste skadedyrene på skogstrær. De reduserer tilveksten til trærne og dermed tømmerproduksjonen.


== Systematisk inndeling ==

ordenen Nebbmunner, Hemiptera
underordenen Plantelus, Sternorrhyncha
gruppe Aphidomorpha
overfamilien Phylloxeroidea
familien bartrelus, Adelgidae
slekten Adelges Vallot, 1836 – fem arter i Europa. I Norge:
Adelges lapponicus (Cholodkovsky, 1889)
lerkebarlus, Adelges laricis Vallot, 1836
slekten Aphrastasia Börner, 1909 – to arter i Europa. I Norge:
Aphrastasia pectinatae (Cholodkovsky, 1888)
slekten Cholodkovskyae Börner, 1909 – to arter i Europa
slekten Dreyfusia Börner, 1908 – fem arter i Europa. I Norge:
edelgranlus, Dreyfusia nusslini Börner, 1908
slekten Eopineus Steffan, 1968 – to arter i Europa
slekten Gilletteella Börner, 1930 – to arter i Europa. I Norge:
douglaslus, Gilletteella cooleyi (Gillette, 1907)
slekten Pineus Shimer, 1869 – fire arter i Europa. I Norge:
furubarlus, Pineus pini (Macquart, 1819)
slekten Sacchiphantes Curtis, 1844 – tre arter i Europa. I Norge:
gul grangallelus, Sacchiphantes abietis (Linnaeus, 1758)
grønn grangallelus, Sacchiphantes viridis (Ratzeburg, 1843)


== Kilder ==
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr
Bildegalleri over nordamerikanske arter


== Eksterne lenker ==
(en) Bartrelus i Encyclopedia of Life 
(en) Bartrelus i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Bartrelus hos Artsdatabanken 
(sv) Bartrelus hos Dyntaxa 
(en) Bartrelus hos Fauna Europaea 
(en) Bartrelus hos Fossilworks 
(en) Bartrelus hos ITIS 
(en) Bartrelus hos NCBI 
(en) Kategori:Adelgidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Adelgidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Finne (slekt)

Finne, Finde eller Finn er etternavnet til flere norske slekter som i dag kaller seg Finne. 
Man finner i dag flere Finne som er etterkommere av sogneprest i Førde, han Peder J. Finde (1610–1697) som var sønn av rådmann i gamle Oslo, Jørgen P. Finde, som igjen var sønn av Peder N. Finde som kom fra danske Aalborg.
En annen starter i Sem, der en som het Nielsen kalte seg Finne.
En tredje kom fra Finland.
En Finne-slekt kommer fra Voss, i Hordaland fra gården med samme navn. 
Det finnes også en Finnegren forbundet med Aage Nielsen Find (1642–1716) som var handelsmann i Romsdal, hvis etterkommere kalte seg Finne og drev stort i Trondheim.


== Kjente Finner ==
Bård Finne (født 1995), fotballspiller
Gabriel Finne (1866–1899), forfatter
Ferdinand Finne (1910–1999), maler, grafiker, scenograf og forfatter
Henrik Finne (1836–1906) politimester og byfogd i Stavanger
Stian Herlofsen Finne-Grønn (1869–1953) jurist, arkivar, genealogist, museumsdirektør
Sossen Finne Anker Krohg (1923–2016) skuespiller
Hans Fredrik Leganger Finne-Grønn (1903–2001), kunstmaler
Jørgen Finne-Grønn (1912–1998) ambassadør


== Arkiv ==
Ved NTNU Universitetsbiblioteket, Gunnerusbiblioteket, finnes et privatarkiv som omfatter årene 1845-1949, og som inneholder regnskaper, korrespondanse, diverse private dokumenter og bilder vedrørende blant annet familien Finne i Trondheim.


== Referanser ==
Måseskär

Måseskär er en holme og et fyr i kommunen Orust på Sveriges vestkyst. Den ligger rett sørvest for den bebodde øya Käringön.

I 1829 ble det bygget et sjømerke på øya. I 1865 ble det første fyret etablert, et Heidenstamfyr malt i hvitt og rødt. Fyret ble elektrifisert i 1950 og ble erstattet av et lite, hvitt plastfyr i 1978. Fyret på Måseskär var bemannet frem til 1997. Det gamle fyret er fremdeles intakt og har hvert nyttår siden 2000 blitt tent i noen minutter av fyrentusiaster.


== Eksterne lenker ==
«Måseskär, i yttersta havsbandet» gotland.net
Ingebjørg Seip

Ingebjørg Seip (født 28. mai 1962) er en norsk filosof. 
Seip er professor i filosofi ved NTNU. Hennes fagfelt er estetikk, dekonstruksjon, kritisk teori og kjønn. Hun er blant annet kjent for å sammenligne Theodor Adorno og Anne B. Ragde. Hun var redaktør for Norsk filosofisk tidsskrift fra 2006 til 2010.


== Bibliografi ==
Form og fornuft. En filosofisk jakt på estetikkens formbegrep. – Høyskoleforlaget 2004 ISBN 82-7634-548-4
I skriftens vold. Derrida, Adorno og Ars moriendi. – Filosofisk institutts publikasjonsserie nr 37 utgitt 1997 og 2001 ISBN 82-91055-40-8


== Kilder ==
(no) Publikasjoner av Ingebjørg Seip i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Ingebjørg Seip i BIBSYS
NTNU – Ingebjørg Seip Besøkt 29. april 2015
Sagfjord kirke

Sagfjord kirke er en kirke i Hamarøy prestegjeld, Ofoten prosti, Hålogaland bispedømme.
En kirke bygget i 1775 sto opprinnelig på Presteid, men ble revet. Ny ombygget kirke ble reist i grenden Karlsøy på Finnøya i 1885.
Altertavlen og døpefonten i dagens Sagfjord kirke stammer fra en enda eldre kirke på Presteid, som ble reist omkring 1660.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) «Sagfjord kirke». Kirkesøk. Den norske kirke. 
Nordsalten: «Er altertavla i Sagfjord kirke kjøpt brukt i Bergen?»
«Sagfjord kirke». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Invictus – den uovervinnelige

Invictus – den uovervinnelige (originaltittel: Invictus) er en amerikansk semi-biografisk film fra 2009, basert på Nelson Mandelas liv under verdensmesterskapet i rugby i Sør-Afrika, 1995. Filmen er regissert av Clint Eastwood, med Morgan Freeman i hovedrollen som Sør-Afrikas president Mandela, og Matt Damon som Francois Pienaar, lagkapteinen på Sør-Afrikas nasjonale rugbylag.
Filmen ble lansert 11. desember 2009 i USA, og hadde premiere 5. februar 2010 i Norge.
Filmens tittel, «Invictus», henviser til et kjent dikt av William Ernest Henley, og som Mandela siterte og fant trøst i mens han satt fengslet på Robben Island. Det er flere referanser til diktet i filmen.


== Handling ==
Historien er basert på John Carlins bok Playing the Enemy: Nelson Mandela and the Game That Changed a Nation, og handler om Nelson Mandelas liv etter apartheids fall. Filmen tar for seg Mandelas frigjøring fra fengselet, hans innsettelse som president og hans forsøk på å bruke VM i rugby som en smeltedigel for å føre hans folk sammen, etter apartheids fall. Kapteinen Francois Pienaar leder laget til seier i finalen, hvor de slår storfavoritten New Zealand 15–12.


== Medvirkende ==
Matt Damon i rollen som Francois Pienaar
Morgan Freeman i rollen som Nelson Mandela
Scott Eastwood
Zak Feaunati i rollen som Jonah Lomu
Grant L. Roberts
Julian Lewis Jones
Declan J. de Wet


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Invictus – de uovervinnelige på Internet Movie Database 
(no) Invictus – de uovervinnelige hos Filmfront 
(sv) Invictus – de uovervinnelige i Svensk Filmdatabas 
(da) Invictus – de uovervinnelige i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Invictus – de uovervinnelige på Allociné 
(nl) Invictus – de uovervinnelige på MovieMeter 
(en) Invictus – de uovervinnelige på AllMovie 
(en) Invictus – de uovervinnelige på Turner Classic Movies 
(en) Invictus – de uovervinnelige på Rotten Tomatoes 
(en) Invictus – de uovervinnelige på Metacritic 
(no)  Invictus – den uovervinnelige hos Filmweb
VM i roing 2009

VM i roing 2009 regatta avholdes på Maltasjøen, Poznań, Polen i perioden 23.–30. august 2009. 
Den årlige ukes lange roing regatta organiseres av FISA, og avholdes ved slutten av sommer-sesongen for den nordlige halvkule. I ikke-OL år er det høydepunktet for den internasjonal roingsesongen.
Olaf Tufte, som har to VM-sølv samt to VM-bronse, er regjerende OL-mester og favoritt under mesterskapet. Han sprakk i finalen og endte sist.


== Resultater ==


=== M1x ===
Mahé Drysdale, New Zealand 6.33,35
Alan Campbell, Storbritannia 6.34,30
Ondřej Synek, Tsjekkia 6.38,53
Tim Mayens, Belgia 6.44,59
Mathias Rocher, Tyskland 6.48,09
Olaf Tufte, Norge 7.02,82


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) 2009 World Rowing Championships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Hjemmeside
Program
Maltasjøen

Maltasjøen er en kunstig innsjø i Poznań i Polen. Den ble danna i 1952 da det ble bygd ei demning i elva Cybina. Den er om lag 2,2 km lang og i snitt 3,1 meter dyp. På det dypeste er den om lag 5 meter. Det er flere muligheter for fritidsaktiviteter i og rundt innsjøen, inkludert ei skiløype, en skøytebane, en dyrehage, 
den smalspora jernbanelinja Kolejka Parkowa Maltanka og Frihetshaugen. 
Innsjøen er også en av de eldste menneskeskapte robanene i Europa. Det er avholdt mange løp her i verdenscupen i roing siden 1952. VM i roing 2009.
Navnet på innsjøen kommer av Maltesarordenen. Innsjøen ble danna på landområder som var eid av St. Johannes av Jerusalem utenfor murene-kirka og som ble gitt til ordenen i 1187 av hertug Mieszko III den gamle.
Ingeborg Stana

Ingeborg Stana (født 9. mai 1968) er en norsk billedkunstner. Hun er mest kjent for sine landskapsmalerier og store skystudier. Hun har deltatt på en rekke utstillinger i Norge, Sverige og Frankrike. 
Ingeborg Stana er utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo (1992–1996) og ved det statlige kunstakademi i Firenze (1991–1992). Stana var styreleder i Landsforeningen Norske Malere i perioden 1998-2000 og styreleder i Norske Billedkunstnere i perioden 2007-2009.
Stana har også regissert flere kortfilmer, blant annet The Getaway, Ny-Ålesund og Lost in the Woods. Filmene er representert på en rekke norske og internasjonale festivaler. 


== Eksterne lenker ==
Nettside
Ingeborg Stana i LNM Arkiv
MS «Torvastad» (1949)

MS «Torvastad» var en lokalrutebåt som trafikkerte Karmsundet rundt Haugesund i noenlunde samme rute i perioden 1949-1982. Da båten ble satt inn i ruten var ikke Karmsund bru bygget og «Torvastad» var viktigste forbindelse mellom Nord-Karmøy og Haugesund. Men også etter bruen sto ferdig i 1955 skulle «Torvastad» fortsette å være en del av dagliglivet for folk på Storasund, Torvastad, Vikjå, Vibrandsøy og Haugesund havn i et kvart århundre. Det noe butte utseende gjorde at båten gjerne ble kalt «strykejernet».


== MS «Torvastad» ==
April 1947: Kontrahert ved P. H. Fureviks Båtbyggeri, Rubbestadneset på Bømlo. Spesifisert å være akkurat 60' lang for å kunne gå begge veier i Smedasundet på Haugesunds indre havn ettersom Smedasundet var enveiskjørt for fartøy over 60'. Dette resulterte i at skroget fikk tverr hekk.
Juli 1949: Levert som lokalrutebåt «Torvastad» til AS Torvestads Dampskibsselskab, Torvastad på Karmøy / Haugesund. Satt inn i rute Haugesund-Storesund-Vikjå-Vibrandsøy (18 turer daglig), der den avløste eierselskapets eldre lokalrutebåt DS «Torvestad».
1969: 20-års klassing. Omfattende reparert ved båtbyggeriet på Rubbestadneset. Nytt styrehus og nytt dekk. Eierselskapet opparbeidet seg stort underskudd som følge av dette.
April 1970: Ruten ble nær nedlagt, men fikk da støtte fra Haugesund kommune (pga. Vibrandsøy med AS Møllerodden) og Karmøy Kommune.
8. juli 1970: Lydpotten sprengtes og forårsaket motorhavari og brann i skorsteinen. «Torvastad» ble opplagt. Ruten ble i mellomtiden utført av skøyten «Kirsten».
August 1970: Ny motor montert ved Øklandsnes Slipp & Mek. Verksted, Auklandshamn i Sveio: 4tev Callesen dieselmotor  135bhk   7,5 knop.   Dette akkumulerte ytterligere underskudd for eier.
11. oktober 1975: Solgt til Arne Osnes, Osneshavn på Karmøy / Haugesund. Fortsatte i samme rute, men gikk nå 12 turer. Ingen rute på kveld og søndag.
14. mai 1982: «Torvastad» gikk siste tur i ruten. Avløst av lokalrutebåt/skyssbåt «Bruse». «Torvastad» ble opplagt for salg ved Osneshavn


== Etterhistorie ==
14. april 1983: Solgt til Stellan Johansson, Slottet, Hamburgsund i Bohuslän, Sverige (SKRY). Omdøpt «Nolhåtten». Omfattende reparert og satt i stand. Benyttet til sightseeingturer i skjærgården rundt Hamburgsund.
Pr.2006: Fortsatt i samme fart.
2016: I oktober dette år blir MS Torvastad kjøpt tilbake til Torvastad av Magne Storesund.


== Kilder ==
Havnedagshefte 1998 om lokalrutefarten. Leif M. Bjørklund, Alf Johan Kristiansen & Stein-Erik Dagsland.
www.skargardsbatar.se
Trygve Eriksen jr.'s arkiv
Haugesunds Avis 14.okt 2016
Barney Frank

Barnett «Barney» Frank (født 31. mars 1940) er en amerikansk tidligere politiker. Han representerte Det demokratiske parti og Massachusetts fjerde distrikt i Representantenes hus fra 1981 til 2013. Som leder for Komiteen for finansieringsvirksomhet i Huset hadde han en av de viktigste oppgavene under finanskrisen, og han ble regnet som en av de mektigste kongressrepresentantene.
Han ble valgt inn i Representantenes hus i 1981, etter å ha sittet flere år i delstatskongressen. 
I 1987 sto han fram som homofil. I 1998 stiftet han National Stonewall Democrats, en amerikansk homofili-rettighetsgruppe.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Biografi hos Amerikas forente staters kongress’ biografiske kartotek
(en) Stemmegivingsoversikt vedlikeholdt av The Washington Post
(en) Finansredegjørelse for valgkamp hos Federal Election Commission
(en) Valgkampbidrag hos OpenSecrets.org
(en) Biografi, stemmegivingsoversikt, og oppslutning hos interessegrupper hos Project Vote Smart
(en) Stilling i saker og relaterte sitater hos On The Issues
Usmesjøen

Usmesjøen er en innsjø i Selbu og Tydal kommuner i Trøndelag. Den ligger 579 meter over havet, rundt syv kilometer sør for Flora i Neadalen i Selbu, og har et areal på 0,42 km². Grensen mellom kommunene Selbu og Tydal går gjennom sjøen i en nord-sørlig retning. Sjøen har utløp mot nordvest til elva Usma, som renner nordover gjennom Usmedalen.   


== Referanser ==
VM i friidrett 2009 – 3000 meter hinder kvinner

Øvelsen 3000 meter hinder damer ved VM i friidrett 2009 fant sted den 15. og 17. august i Berlin, Tyskland.
Karoline Bjerkeli Grøvdal og Silje Fjørtoft representerte Norge i øvelsen. Ingen av dem kvalifiserte seg til finalen.


== Rekorder ==
Jennifer Barringer forbedret den nordamerikanske rekord med nesten ti sekunder, med tiden 9.12,50.


== Kvalifiseringskrav ==


== Program ==


== Resultater ==


=== Forsøksheat ===
Kvalifisering: De 4 første utøverne i mål i hvert heat og ellers utøverne med de 3 raskeste tidene gikk videre til finalen.


=== Finale ===


=== Mellomtider ===


== Eksterne lenker ==
3000 meter hinder resultater. IAAF. Besøkt 16. august 2009.
Petur Reinert

Petur Arthur Reinert (født 8. september 1923 på Kaldbak, død 28. juli 1991) var en færøysk kommunelege, forretningsmann og politiker (Tj.). Han var Færøyenes fiskeri- og kommunalminister 1975–1979.
Han var av kongsbondeslekt fra Kaldbak som sønn av Hans Vilhelm Reinert og Maria Jacobsen. Hans fars fetter var lagtingsmann Johan Reinert. Han var gift to ganger. Etter realskolen i Tórshavn utdannet han seg til lege. I 1960 kom Reinert til Eiði som kommunelege, og satt i stillingen frem til 1985/1986. Deretter gikk han inn i næringslivet. Han var styremedlem i privatbanken Fossbankin 1985–1991. Reinert var også sentral i kultur- og idrettslivet.Reinert kom tidlig med i Tjóðveldisflokkurin. I mange år var han formann i partiets hovedstyre. Han var medlem av kommunestyret på Eiði 1970–1975, så Færøyenes fiskeri- og kommunalminister i Atli Dams andre regjering 1975–1979. Reinert var innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy 1980–1984 og møtte fast for visestatsminister Signar Hansen 1989–1990.


== Referanser ==
Hollywood ved natt

Hollywood ved natt (originaltittel: Fade to Black) er en amerikansk slasher-film fra 1980, regissert av Vernon Zimmerman, som også skrev manuset, og produsert av Leisure Investments og Movie Ventures. I hovedrollene spiller Dennis Christopher, Eve Brent Ashe og Linda Kerridge. Filmen handler om en mentalt forstyrret ung mann som er besatt av film og begynner å forfølge en kvinne som ligner på Marilyn Monroe. 


== Handling ==
Eric Binford er en mentalt forstyrret ung mann som er besatt av gamle filmer. Besettelsen ender i en psykose da han møter Marilyn Monroe-imitatoren Marilyn O'Connor. Hun blir legemliggjørelsen av hans filmbesettelse. Da Marilyn, ved et uhell, ikke møter opp på det Eric tror er deres første stevnemøte, blir han en mentalt forstyrret drapsmann som forvandler seg til en rekke klassiske filmfigurer; Dracula, Mumien, Hopalong Cassidy og Norman Bates. Han dreper først sin tante Stella, så en kollega, før han har Marilyn i sikte.


== Rolleinnehavere ==
Dennis Christopher som Eric Binford
Tim Thomerson som Jerry Moriarty
Gwynne Gilford som off. Anne Oshenbull
Norman Burton som Marty Berger
Linda Kerridge som Marilyn O'Connor
Morgan Paull som Gary Bially
James Luisi som kaptein M. L. Gallagher
Eve Brent Ashe som tante Stella Binford
John Steadman som Sam
Marcie Barkin som Stacy
Mickey Rourke som Richie
Peter Horton som Joey
Melinda O. Fee som talkshow-vertinne


== Priser og nominasjoner ==


== Bok ==
En bok basert på filmen ble skrevet av Ron Renault og utgitt av Pinnacle Books i 1980.


== Eksterne lenker ==
(en) Hollywood ved natt på Internet Movie Database 
(sv) Hollywood ved natt i Svensk Filmdatabas 
(fr) Hollywood ved natt på Allociné 
(nl) Hollywood ved natt på MovieMeter 
(en) Hollywood ved natt på AllMovie 
(en) Hollywood ved natt på Turner Classic Movies 
(en) Hollywood ved natt på Rotten Tomatoes 
(no) (no) Hollywood ved natt hos Medietilsynet
La mer (sang)

«La Mer» er en fransk sang skrevet av den franske sangeren, komponisten, tekstforfatteren og showmannen Charles Trenet. 
Trenet skrev teksten til «La Mer» på toget i 1943, mens han reiste langs den franske middelhavskysten og returnerte fra Paris til Narbonne. Han skrev den antageligvis på ti minutter på toalettpapir levert av det franske jernbaneselskapet SNCF. Leo Chauliac assisterte ham med skrivingen av melodien. «La mer» ble opprinnelig publisert av Raoul Breton. Det var ikke før i 1946 at Trenet spilte den inn på plate, ettersom hverken Trenet selv eller folkene rundt ham trodde at sangen var noe spesiell eller særskilt original. Da han utgav «La Mer» i 1946 viste den seg å bli en uventet slager og har vedblitt å være en chansonklassiker siden dengang.


== «Beyond the Sea» ==
Jack Lawrence har skrevet den engelske teksten. Den engelske tittelen er «Beyond the Sea». Den franske teksten er helt annerledes og urelatert til den engelske.
Trenets franske versjon var en hyllest og ode til havets skiftende humør, men kun ved å legge til ordet beyond i tittelen gav Jack Lawrence starten, hvor han omgjorde sangen til å handle om en elsker som vansmekter for en tapt kjærlighet.Bobby Darins versjon ble utgitt i 1959 og er den best kjente for mange. Den nådde en sjetteplass på Billboard Hot 100-listen året etter. Sangen har siden 1959 blitt innspilt av mer enn 400 andre artister i mange språk.
Blant de utøverne som har spilt inn «Beyond the Sea» kan en nevne Benny Goodman, Mantovani, Roger Williams og Gisele MacKenzie.


== Norske versjoner ==
Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Blå hav».
Herbert Herding-Herberth skrev revyvisen, «La vær» (en parodi på den franske storslageren «La Mer», 1950) 


=== Innspilling ===
Inger Jacobsen, Arild Andresens ensemble (Juul Hansens tekst). Utgitt på 78-platen Musica A 8978 i 1949.


== Referanser ==
Béla Zulawszky

Béla Zulawszky (født 23. oktober 1869, død 24. oktober 1914) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Zulawszky vant en olympisk bronsemedalje i fekting i Sommer-OL 1908 i London. Han kom på andre plass i den individuelle konkurransen i sabel bak sin landsmann Jenő Fuchs.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Sølv i fekting, sabel


== Eksterne lenker ==
(en) Béla Zulawszky – Olympedia 
(en) Béla Zulawszky – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(hu) Béla Zulawszky – Ungarns olympiske komité
Odd Arvid Storsveen

Odd Arvid Storsveen (født 20. februar 1952) er en norsk historiker og professor ved Universitetet i Oslo. Storsveen jobber blant annet med områdene politisk og kulturell historie, nasjonalisme, litteraturhistorie, bokhistorie og historiografi.
Storsveen disputerte for sin doktorgrad i 2004 og har vært ansatt som førsteamanuensis i historie fra 2005.


== Litteratur ==
En bedre vår. Henrik Wergeland og norsk nasjonalitet (Acta Humaniora nr. 197, 2004)
Bøkenes fotfolk. Norsk bokhandel 1940-2003 (DnB, 2004)
Henrik Wergelands norsk historie. Et bidrag til nasjonalhistoriens mythos (KULTs skriftserie nr. 80, 1997)
«Fornuftig Kierlighed til Fædrenelandet». En analyse av norsk patriotisme mellom 1784 og 1801. I Storsveen m.fl.: Norsk patriotisme før 1814 (KULTs skriftserie nr. 88, 1997)


== Eksterne lenker ==
(en) Odd Arvid Storsveen på Internet Movie Database 
(no) Publikasjoner av Odd Arvid Storsveen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Odd Arvid Storsveen i BIBSYS
(no) Presentasjon på instituttets nettsider
Marcello Bertinetti

Marcello Bertinetti (født 26. april 1885 i Vercelli, død 31. juli 1967 i Vercelli) var en italiensk fekter som deltok i flere olympiske leker 1908 i London, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.
Bertinetti vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn. De andre på laget var Abelardo Olivier, Sante Ceccherini, Alessandro Pirzio Biroli og Riccardo Nowak.
Seksten år senere, under 1924 i Antwerpen, ble han olympisk mester i fekting. Han var med på de italienske lagene som vant lagkonkurransen  i sabel. Han var også med på laget som kom på tredjeplass i florett.
Bertinetti vant sin andre olympiske gullmedalje under Sommer-OL 1928 i Amsterdam, også denne gullmedaljen ble vunnet i lagkonkurransen i kårde.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Gull i fekting, sabel lagkonkurranse  Italia
1928  Amsterdam -  Gull i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia
1908  London -  Sølv i fekting, sabel lagkonkurranse  Italia
1924  Paris -  Bronse i fekting, kårde lagkonkurranse  Italia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marcello Bertinetti – Olympedia 
(en) Marcello Bertinetti – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marcello Bertinetti – databaseOlympics.com (arkivert) 
(it) Marcello Bertinetti – Italias olympiske komité
Fríðrikur Bláhamar

Fríðrikur Bláhamar (født 16. februar 1902 i Elduvík, død 6. juli 1981 i Tórshavn) var en færøysk skipsreder, fiskeskipper og politiker (Ff.). Han var innvalgt på Lagtinget fra Norðurstreymoy 1945–1958.
Han vokste opp i gammel bondeslekt i Elduvík som sønn av Samuel (Sámal) Eldevig og Marin Frederikka Hansen. Han gikk folkehøyskolen og sjømannsskolen i Tórshavn. Han giftet seg med Maria (Mia) Petersen fra Vestmanna og bosatte seg der i 1933. Hele Bláhamars yrkesliv var knyttet til sjøen, først som fiskeskipper, senere som skipsreder. Han satt i styret for Føroya Fiskasøla, det færøyske fangstselskapet i Kangerluarsoruseq samt realkredittinstituttet for den færøyske skipsflåten. Han var også styremedlem i den færøyske rederiforeningen og formann i arbeidsgiverforeningen.Under den andre verdenskrig var Bláhamar blant de færøyske sjøfolkene som forsynte Storbritannia med fisk fra Island. I 1940 var han ombord på «Union Jack», som ble senket av en tysk ubåt, og berget seg i land på Flannan Isles etter 42 timer i en robåt. Bláhamar utgav sine erindringer fra hendelsen under tittelen Ein vandaferð i 1952.Bláhamar var innvalgt på Lagtinget fra Norðurstreymoy 1945–1958 og medlem av kommunestyret i Vestmanna 1963–1966, det siste året som formann (borgermester). Han satt også i skolestyret og menighetsrådet.Han døde på Landssjúkrahúsið i Tórshavn i 1981, etter lengre tids sykdom.


== Referanser ==