jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norges Croquetforbund

Norges Croquet Forbund ble dannet i Moss under Jubileumsturneringen 2004. Croquetspillere hadde møttes i Halden under Rock og Krock-festivalen i flere år. De viktigste organisasjonene var Croquet-selskabet og Jeløy Croquet Club fra Moss, Brevik Croquet Club og Hjulmakeren fra Fredrikstad og Havsø. Forbundet ble samlet i løpet av vinteren.
2007 var første året som NCF sendte spillere til internasjonale turneringer i England. Mitsubishi Cup og EM i engelsk croquet.


== Se også ==
Krokket


== Eksterne lenker ==
Forbundets hjemmeside
Cordial kino

Cordial var en tidlig kino i Oslo.
Kinoen ble drevet av vossingen Olaf K. Bjerke, og holdt til i en trebrakke på tomten Stortingsgata 16. Bjerke hadde lang erfaring med kinodrift, og Cordial ble drevet relativt godt fra en gang mellom 1905 og 1912, og frem til brakka brant i 1918.
På tomten ble det senere bygd teaterbygg (Opera Comique (1918–1921, Det Norske Teateret 1945–1985, Christiania teater 2006-) hvor det også har vært kinodrift (Filmteateret 1985–2006).
Cordial hadde premierevisningen av den norske filmen Anny – en gatepiges roman av tidligere nevnte Bjerke.


== Litteratur ==
Disen, Ole H. P. (1997): Den store illusjonen – filmbyråenes historie, Norske Filmbyråers Forening
Rossnesbroa

Rossnesbroa er ei smal hengebro som forbinder grendene Rossnes og Farestad på Skjernøy i Lindesnes kommune, Agder. Broa er 110 meter lang. Den opprinnelige broa ble innviet den 19. juni 1953, og var 80 cm bred. Vinteren 2010 ble denne revet og erstattet av en noe bredere gangbro, som ble innviet den 27. april samme år.


== Referanser ==
Skjævesland bru

Skjævesland bru er ei 58 meter lang jernfagverksbru over Mandalselva nordvest for Øyslebø i Lindesnes kommune i Agder. Brua ble bygget i 1895 og er en del av fylkesvei 302. Brua har tredekke.


== Kilder ==
Torfinn Normann Hageland: Gamle veger i Vest-Agder. Statens vegvesen Vest-Agder, 2000. ISBN 82-995761-0-5 (s. 277, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Dagen H

«Dagen H» (H = høyre, svensk höger etter «Högertrafikomläggningen») betegner den 3. september 1967 da Sverige innførte høyrekjøring i trafikken.


== Historie ==

I 1955 ble det gjennomført en rådgivende folkeavstemning om innføring av høyrekjøring, og 82,9 % av befolkningen i Sverige stemte da imot innføringen.
Sveriges riksdag fattet likevel den 10. mai 1963 beslutningen om å innføre høyrekjøring. Startpunktet ble satt til 3. september 1967, klokka 5.00 om morgenen, og man startet forberedelsene. Det første som ble gjennomført, var trykking av rikelige mengder utførlig informasjonsmateriale som ble fordelt til alle innbyggere.


== Bakgrunn ==
Ettersom det ennå fantes veldig liten trafikk over grensene mellom nabostatene, var det nesten betydningsløst på hvilken side på veien man beveget seg. Også i den svensk-norske unionen fra 1814 hadde Norge høyrekjøring (stadfestet i vegloven av 1824), mens Sverige hadde venstrekjøring. På 1900-tallet økte imidlertid mobiliteten, tallet på biler steg og samtidig opplevde man mer trafikk over grensene til nabolandene, områder hvor man hadde høyrekjøring. Også derfra reiste det folk inn i Sverige og det inntraff bilulykker, ettersom de besøkende ikke var vant til venstrekjøring.


== Kjøretøyer i Sverige ==

De svenske bilene hadde gjennomgående rattet på venstre side, likesom bilene i landene med høyretrafikk, noe som også gjaldt importerte biler fra Storbritannia. Rattet på venstre side, det vil si ut mot siden av kjørebanen, vanskeliggjorde forbikjøringer.
Bussene derimot hadde dørene på venstre og rattet på høyre side. Etter beslutningen om innføring av høyrekjøring begynte man å bygge busser med dører på begge sider slik at de kunne benyttes både ved venstre- og høyrekjøring.
Etter omleggingen ble venstrebussene gitt bort til Pakistan og Kenya.


== Gjennomføring ==
Allerede en stund før startskuddet den 3. september 1967, klokka 5.00 hadde man begynt å forberede veiene. Ny markering ble lagt på veiene og trafikkskiltene ble plassert på den andre siden, men disse var tildekket inntil Dagen H.
Den 2. september, om ettermiddagen, ble all privat trafikk forbudt. Forbudet varte til 3. september. Hver by bestemte selv tidsintervall for begynnelse og slutt på kjøreforbudet før og etter høyretrafikkomleggingen. Bilene som fikk kjøre i dette tidsrommet skulle stanse der de var klokka 04.50, så forsiktig kjøre over på høyre side av veien og der stoppe igjen. Derefter skulle man vente til klokka 05.00, da man kunne begynne høyrekjøringen innenfor midlertidig nedsatte fartsgrenser.


== Trikker ==
I mange byer betydde høyrekjøringsomleggingen slutten for sporvognstrafikken. Bare Göteborg og Norrköping beholdt trikkene sine. Stockholm fikk også tilbake noen linjer. I Malmö overlevde sporvognstrafikken til 1973.


== Se også ==
Venstrekjøring


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dagen H – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Utsendinger om Dagen H fra arkivet til Sveriges Televison
Bilder fra veiene i Stockholm om sommeren før Dagen H
Robert Hermansen

Robert Norman Hermansen (født 26. februar 1939 i Botne i Vestfold) er en norsk industrileder. I perioden 1999–2008 var han administrerende direktør for Store Norske Spitsbergen Kulkompani på Svalbard. Han er tilkjent mye av fortjenesten for å ha gjort norsk kullgruvedrift på Svalbard lønnsom, etter flere tiår med produksjonsregulering og statsstøtte.
Hermansen er utdannet sivilingeniør ved berglinjen på NTH i Trondheim, hvor han ble uteksaminert i 1965. Det var i studietiden han fikk tilnavnet "Røde Robert", som delvis kom av hans politiske ståsted som leder av Studentersamfunnet og av den røde hårfargen. Han har senere vært en sentral lederskikkelse i en rekke norske industribedrifter. Blant disse er A/S Sydvaranger, LKAB og Odda Smelteverk.
22. mai 2008 ble han enstemmig valgt til ny styreleder i Troms Kraft. Fra 2009 til 2010 var han styreleder i komposteringsselskapet Hera Vekst på Hornmoen i Elverum.
I 2010 gikk Robert Hermansen av som direktør for Troms Kraft, og trakk seg fra alle offentlige verv, bortsett fra styret i Narvik Havn KF. Dette på grunn av medieoppmerksomheten rundt et privat lån i millionklassen som han tok opp av en underleverandør til Store Norske den gang han var direktør der. I 2011 ble Hermansen dømt til 2 år ubetinget fengsel og inndragning av 3,9 millioner kroner av Nord-Troms tingrett for korrupsjon.I 2003 fikk han Bergmannstaven, som er Norsk Bergforenings høyeste utmerkelse.
Robert Hermansen er bror til Tormod Hermansen.


== Litteratur ==
Otto Ulseth Røde Robert Hermansen : redningsmann og syndebukk Aschehoug 2014  ISBN 978-82-03-29399-3


== Referanser ==
Westerwald

Westerwald er en av mellomfjellkjedene i Tyskland og er begrenset av elvene Rhinen (vestpå), Lahn i sør, Dill i øst og Sieg i nord. Også området øst for elva Dill til elva Lahn som der flyter fra sin kilde sørover og kommer gjennom den kjente universitetsbyen Marburg, hører egentlig ennå til Westerwald.


== Område ==
Westerwald strekker seg over tre delstater. Den største andelen har Hessen. Nesten hele resten tilhører Rheinland-Pfalz; en liten snipp lager den sørlige spissen til distriktet Kreis Siegen-Wittgenstein i Nordrhein-Westfalen.


== Flate ==
Westerwald omfatter omkring 3000 km². Det høyeste fjellet er Fuchskauten med 656 m i distriktet Westerwaldkreis i Rheinland-Pfalz. Deretter følger Knoten som har 605 m. Den ligger i distriktet Lahn-Dill-Kreis i Hessen.


== Byer i Westerwald ==
Rundt omkring og inne i fjellkjeden ligger flere historiske byer: I Rheinland-Pfalz finner vi f. e. Koblenz, Diez, Bad Ems, Montabaur, Altenkirchen, Hachenburg. I Hessen har vi Limburg an der Lahn, Weilburg, Wetzlar, Herborn eller Dillenburg.


== Kultur ==
Westerwald utmerker seg ved sin keramikkindustri som hovedsakelig finnes på området i Rheinland-Pfalz. Dette området kalles på tysk også «Kannebäckerland», ordrett: landet av kannebakere. I Höhr-Grenzhausen mellom Montabaur og Koblenz befinner seg en stor keramikkfabrikk.


== Eksterne lenker ==
(en) Westerwald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Informationen für Touristen
Geschichte und Heimatkunde im Westerwald
Informationen zum Westerwald, Initiativen und viele Bilder Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
Historische Landkarten des Westerwalds
Olaf K. Bjerke

Olaf Knutsen Bjerke (født 6. oktober 1863 på Voss, død 25. november 1931 i Oslo) var en norsk film-pionér.
Olaf K. Bjerke var en instrumentmaker fra Voss som på slutten av 1890-årene hadde hjulpet noen som viste film i Oslo med å løse noen tekniske problemer. Dette fikk ham interessert i film, og han startet å reise rundt i landet med ambulerende kino. I 1905 startet han fast kinodrift i Torggata 17b (Regulator kino). denne gikk ikke godt, og ble flyttet til Tordenskjoldsgate der den ble omdøpt til La Ferme. Bjerke åpnet senere Cordial kino i et brakkebygg. Han drev Cordial kino frem til brakka hvor den holdt til brant i 1918.
Bjerke var også en pionér innen lydfilm, og prøvde tidlig å få en fonograf til å gå synkront med filmprojektoren, men da dette viste seg å være svært vanskelig ga han opp disse forsøkene, og gikk tilbake til stumfilm.
I tillegg til kinodriften drev Bjerke med filmutleie og -produksjon i sitt eget selskap Cordial Filmcompagni. Bjerke var en av de mange som filmet kroningen i Trondheim i 1906, og han produserte en rekke korte fiksjonsfilmer. Hans lengste fiksjonsfilm var Anny – en gatepiges roman, som han selv også fotograferte.
Etter kinobrannen på Cordial i 1918 reiste Bjerke hjem til Voss, hvor han drev som drosjesjåfør, men også filmet lokale begivenheter.
På sine eldre dager dro Bjerke nok en gang til hovedstaden, hvor han bodde til han døde.


== Referanser ==


== Kilder ==
Den store illusjonen – Filmbyråenes historie, Norske Filmbyråers Forening 1997, Ole H. P. Disen


== Eksterne lenker ==
(en) Olaf K. Bjerke på Internet Movie Database
Simon Eriksen Valvik

Simon Eriksen Valvik (født 3. desember 1987) er en norsk kommunikatør og manager.
Valvik laget i 2009 Norges første dokumentarfilm om ulovlig fildeling, Urospredere. Han har studert kommunikasjon ved Universitetet i Agder. Valvik var i perioden 09/10 redaktør for Studentavisen Unikum ved Universitetet i Agder. Han var sentral under oppstarten av dataarrangementet Sørlanet i Kristiansand og ble styreleder da Kristiansand kommune trakk seg ut.
Valvik har vært pressekontakt for The Gathering – Norges største datatreff siden 2007 – og ble i 2011 valgt inn i The Gatherings ledergruppe i stillingen som «Info:Organizer»..
Valvik engasjerer seg i debatten rundt Datalagringsdirektivet og ulovlig fildeling. Han har ved flere anledninger gått ut i media og snakket for, eller på vegne av «nettpirater».


== Samarbeid med Harald Zwart ==
I 2012 annonserte Valvik og regissør Harald Zwart filmkonkurransen «Best Direction Award» som skulle holdes på The Gathering. Harald Zwart stilte også opp i Urospredere i 2009. Valvik dro høsten 2012 til Toronto for å besøke filmsettet til Harald Zwarts film The Mortal Instruments: City of Bones sammen med vinneren av konkurransen, Anders Øvergaard.


== Adopsjon ==
Valvik delte i 2013 sin adopsjonshistorie med regionsavisen Fædrelandsvennen, etter at han fant ut at adopsjonspapirene hans er forfalsket. Mye tyder på at adopsjonen hans var en del av den såkalte «Adopsjonsskandalen» som ble avslørt i Ecuador i 1989. Saken ble den gang mye omtalt i Norge og Ecuador og myndighetene i begge land ble involvert.


== Utmerkelser ==
Valvik mottok høsten 2013 prisen «Riddar av Det Gyldne Horn» av Hyperion for sin innsats for datamiljøet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Valviks filmprofil
"Gjennom sorgen" Migrapolis, NRK
Filmen Urosperedere – Se filmen gratis
Artikkel i Fædrelandsvennen (Adopsjon)
Simons Facebook-page
John Hjertås

John Hjertås (født 30. mars 1897 på Gjerøy i Rødøy, død 12. mai 1969 i Oslo) var en norsk forfatter og oversetter. Hjertås arbeidet som sykepleier. Han har skrevet tre bøker.


== Bibliografi ==
Under brottskavlen (1936)
Gull i gråstein (1939)
Sjøblomsten  (1959)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av John Hjertås i BIBSYS
(no) Digitaliserte bøker av John Hjertås hos Nasjonalbiblioteket.
Dyrstad

Dyrstad er ei grend vest på Skjernøya i Lindesnes kommune, Agder. Grenda ligger vest for Valvik, ved fylkesvei 230.
Liste over språk etter utbredelse

Verdens språk etter utbredelse gir en oversikt over hvor mange brukere de mest utbredte språk i verden har. Data er basert på antall brukere i 1995 og viser til bruk av språket som morsmål eller førstespråk.
AVCHD

AVCHD (Advanced Video Codec High Definition) er et HD-opptaksformat laget av Sony og Panasonic i 2006. Det bruker H.264 som underliggende videokodek og Dolby AC-3 som underliggende lydkodek.Versjon 2.0 av formatet kom ut i 2011.


== Referanser ==
Aappilattoq (Avannaata)

Aappilattoq er navnet på to grønlandske bygder, se Aappilattoq.Aappilattoq er ei bygd i Avannaata kommune, nordøst på Grønland. Bygda hadde 150 innbyggere i 2018.De fleste i Aappilattoq livnærer seg av fangst og fiske. I bygda finnes det blant annet en stor butikk (KNI), en kiosk, en fiskefabrikk, et elverk, et vannverk og en skole. Alle institusjoner har moderne fasiliteter som internett, e-post, telefaks og mobiltelefoni. Bygda ligger 25-30 km fra Upernavik, så dersom man på vinterstid mangler varer kan man skaffe forsyninger herfra, med helikopter, snøscooter eller hundeslede. 
Bygdas skole heter Paviap atuarfik. Denne har 37 elever, en utdannet lærer og 5 timelærere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Historiske bilder fra Aappilattoq
Dag Anckar

Dag Börje Börjesson Anckar (født 12. februar 1940 i Helsingfors) er en  finlandssvensk statsviter. Anckar er professor emeritus i statsvitenskap ved Åbo Akademi.
Anckar studerte statsvitenskap ved Åbo Akademi der han i 1970 avla lisensiateksamen. I 1971 avla han doktorgraden på en avhandling om Partiopinioner och utrikespolitik. Etter først å ha arbeidet som forskningsassistent ble Anckar i 1972 ansatt som dosent ved Åbo Akademi. Allerede året etter tiltrådte han som professor, først som vikar deretter fra 1974 som fast, i lærestolen etter Sven Lindman, som også hadde vært hans veileder. I to perioder,  1975-1978 og 1986-1987, var Anckar dekanus ved Det økonomisk-statsvitenskapelige fakultet. Fra 1994 var Anckar gjesteprofessor ved Mittuniversitetet i Sverige. Anckar har vært særlig aktiv i nordisk statsvitenskap og har i den forbindelse sittet i styret for Nordic Political Science Association (NOPSA). I årene 1984-1987 var han foreningens formann.
Anckar har i sin forskning vist interesse for et bredt spekter av felt innen statsvitenskap, inkludert fagfeltet sammenlignende politikk, med et empirisk nedslagsfelt som både omfatter Finland og andre lands politiske systemer. Han var på 1970- og 1980-tallet engasjert i spørsmålet om presidentembetet i Finland. Fra slutten av 1980-tallet dreide han oppmerksomheten mot politisk geografi, da i særdeleshet mot politikk i små øystater. Han gjennomførte i den forbindelse feltstudier i flere små øystater, blant annet i stillehavsområdet. Sammen med den kanadiske forskeren Barry Bartman fra University of Prince Edward Island utførte Anckar i 2000 en studie i forutsetningene for et selvstendig Åland.
Anckar har vært en sentral skikkelse i finsk statsvitenskap generelt og den finlandssvenske del av fagfeltet spesielt og har vært veileder for flere sentrale finlandssvenske forskere, blant ennet Lauri Karvonen og Marie-Louise von Bergmann-Winberg. Dag Anckar er far til professor Carsten Anckar, også han professor i statsvitenskap ved Åbo Akademi.
I 1998 ble Anckar utnevnt til æresdoktor ved Uppsala universitet.


== Bibliografi ==
Partiopinioner och utrikespolitik: en studie av partipolitiska pressopinioner kring ett antal händelser i Finlands utrikespolitik 1955-1963 (1971; doktorgradsavhandling)
Government and administration: three papers on governmental responsiveness and administrative development (1977)
Prospects for neutrality – the case of Finland (1982)
Folket och presidenten: en författningspolitisk studie (1984)
Sven Lindman: hans vetenskapssyn och vetenskapliga gärning (1986)
Rationality and legitimacy: essays on political theory (1988)
Politics and geography: contributions to an interface (1997)
Ett ramverk för ett självständigt Åland (2000) (med Barry Bartmann)
Politik i lilleputtar: mikrostater i komparativ belysning (2004)
Ian Curtis

Ian Curtis (født 15. juli 1956 i Stretford, England, død 18. mai 1980 i Macclesfield, England) var sanger og låtskriver i postpunk-bandet Joy Division. 
Curtis var sønn av politimannen Kevin og hustru Doreen. Han bestemte seg tidlig for å bli musiker, selv om han aldri la ned noe tid på å lære seg å synge eller spille noe instrument. Han dannet et band sammen med Bernard Sumner, Peter Hook og Stephen Morris i 1976. Til å begynne med kalte de seg for Warsaw, men da de begynte å bli kjente ble de tvunget til å bytte navn, for det fantes allerede et punkband i London som het Warzaw Pact. Navnet Joy Division er tatt fra romanen The House of Dolls, der «gledesdivisjonen» var en sex-slave-avdeling i en av nazitysklands konsentrasjonsleirer. 
Ian Curtis begikk selvmord ved henging 18. mai 1980, rett før bandet skulle på Amerika-turné. Det sies at han hadde sett Werner Herzogs film Stroszek hver dag i flere måneder før dette, og Iggy Pops The Idiot snurret på platespilleren hans samme kveld han begikk selvmord.


== Media ==
Ian Curtis' enke, Deborah Curtis, skrev boken Exorcise One: Ian Curtis. Tittelen ble senere forandret til Touching From a Distance: Ian Curtis and Joy Division. Det har blitt skrevet mange bøker om Joy Division og Ian Curtis, men dette er nok den mest kjente. 
Anton Corbijn laget filmen Control: The Ian Curtis Film (2007) basert på denne boka. Den ble vist på Cannes-festivalen den 17. mai 2007 og hadde premiere i Norge den 26. oktober samme året.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ian Curtis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ian Curtis på Internet Movie Database 
(en) Ian Curtis på Discogs 
(en) Ian Curtis på MusicBrainz 
(en) Ian Curtis på Spotify 
(en) Ian Curtis på AllMusic 
Artikkel i Dagbladet: Han som mistet kontroll Besøkt 25. oktober 2007
In a Lonely Place – svenskt hem för Joy Division-fans
Ian Curtis och Joy Division Fanklubbar
http://www.cluas.com/music/features/iancurtis.htm
https://web.archive.org/web/20150326083233/http://incubation.ch/
Joy Division central
Hans Daalder

Hans Daalder (født 4. mai 1928 i Bergen i Noord-Holland, død 4. april 2016 i Haag) var en nederlandsk statsviter.
Daalder tok doktorgraden ved Universitetet i Amsterdam. Han var fra 1963 til 1993 professor i statsvitenskap ved Universitetet i Leiden. Han er særlig kjent for sine arbeider om politiske partier, samt for analyser av nederlandsk politikk. Daalder arbeidet også med andre lands politiske systemer, og regnes som en sentral person i fagfeltet sammenlignende politikk. Han var blant grunnleggerne European Consortium for Political Research.
Daalder holdt i 1991 Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen.


== Bibliografi ==
redigert med Richard Gunther, José Ramón-Montero og Juan Linz: Political parties: old concepts and new challenges, 2002
Comparative European politics : the story of a profession, 1997
redigert med Galen A. Irwin: Politics in the Netherlands: how much change?, 1989
Party systems in Denmark, Austria, Switzerland, the Netherlands, and Belgium, 1987
redigert med Peter Mair: Western European party systems: continuity & change, , 1983
Parties and political mobilization: an initial mapping, 1982
redigert med Edward Shils: Universities, politicians, and bureaucrats: Europe and the United States, 1982
Cabinet reform in Britain: 1914-1963, 1963


== Referanser ==
Avinguda Meridiana

Avinguda Meridiana er en stor aveny i Barcelona i Catalonia. 
Den var opprinnelig planlagt av Ildefons Cerdà i 1859 til å bli en av de to viktigste gjennomfartsårene i Barcelona. Avenyens rolle har ikke blitt like viktig som det som var planlagt, men den har uansett blitt en mye brukt vei, som forbinder Parc de la Ciutadella med de nordlige delene av byen. På veien krysser den Plaça de les Glòries, hvor den møter to andre viktige avenyer: Gran Via de les Corts Catalanes og Avinguda Diagonal.


== Eksterne lenker ==
Artikkel om opprinnelsen til Avinguda del Paral·lel and Avinguda Meridiana
Artikkel fra El País om en protest avholdt i Avinguda Meridiana
Historien til El Clot, en bydel som ligger ved Avinguda Meridiana
Magne Jørgensen

Magne Jørgensen (født 10. oktober 1964) er en norsk informatiker og forsker. Jørgensen er professor ved Simula Research Laboratory, og er tilknyttet forskningsgruppen Globale Infrastrukturer ved Institutt for Informatikk ved Universitetet i Oslo.
Jørgensen er diplomingeniør i økonomi fra Universität Karlsruhe (1988). Han har også en Dr.scient.-grad fra Universitetet i Oslo, der han disputerte med avhandlingen «Empirical studies of software maintenance» i 1994. Jørgensen arbeidet som seniorforsker i Telenor Research and Development fra 1989 til 1998, før han gikk over i Storebrand. Han ble førsteamanuensis ved Institutt for Informatikk i 1996, og professor ved Simula i 2001.
Av tidsskriftet Journal of Systems and Software ble Jørgensen fire år på rad kåret til verdens mest produktive forsker innenfor systemutvikling: for periodene 2001-2005, 2002-2006, 2003-2007 og 2004-2008.Hovedfokus for forskningen til Jørgensen er estimering av IT-prosjekter. Han har også sammen med Tore Dybå og Barbara Kitchenham lansert en metodikk for systematisk gjennomgang av empiriske erfaringer i utviklingen av IT-prosjekter, såkalt Evidensbasert systemutvikling.


== Bibliografi ==
D. I. K. Sjøberg, T. Dybå og M. Jørgensen. The Future of Empirical Methods in Software Engineering Research. Future of Software Engineering (FOSE '07), IEEE-CS Press, side 358-378. 2007.
M. Jørgensen og D. Sjøberg. «Expert Estimation of Software Development Work», i Nazim H.Madhavji, Juan Fernandez-Ramli, Dewayne Perry (red.) Software Evolution and Feedback: Theory and Practice, side 489-503. 2006. ISBN 0-470-87180-6
K. J. Moløkken-Østvold og M. Jørgensen. A Comparison of Software Project Overruns – Flexible vs. Sequential Development Models. IEEE Transactions on Software Engineering 31(9):754-766. 2005.
B. Kitchenham, T. Dybå og M. Jørgensen. Evidence-based Software Engineering. International Conference on Software Engineering (ICSE'04). IEEE Computer Society, side 273–281. 2004.
M. Jørgensen. A Review of Studies on Expert Estimation of Software Development Effort. Journal of Systems and Software 70(1-2):37--60. 2004.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Magne Jørgensen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Magne Jørgensen i BIBSYS
Jørgensens hjemmeside på Simula
«IT-forskere i verdenstoppen» i Aftenposten
Jens Alber

Jens Alber (født 1947) er en tysk sosiolog og statsviter.
Alber startet sine studier ved Universitetet i Konstanz der han i 1972 avla eksamen med fagene sosiologi, statsvitenskap og psykologi. Han arbeidet deretter fra 1973 til 1977 ved Universitetet i Mannheim etterfulgt av en periode fra 1977-1980 ved Universitetet i Köln. Alber disputerte i 1979 ved Universitetet i Mannheim og habiliterte samme sted i 1986. Fra 1980 til 1983 var Alber tilknyttet European University Institute i Firenze. Deretter var han tilbake i Köln da ved Forschungsinstitut für Soziologie. I årene 1986-1991 var Alber ved Max-Planck-Institut für Gesellschaftsforschung i Köln. Fra 1991 til 2002 innehadde han læresetet for sosialpolitikk ved forvaltningsvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Konstanz. Siden 1992 har han vært leder for feltet ulikhet og sosial integrasjon ved Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung og samtidig professor ved Freie Universität Berlin. 
Alber har særlig arbeidet med sosialpolitikk og velferdsstatsspørsmål, særlig  i komparativt perspektiv, og regnes derfor som en vesentlig bidragsyter til denne siden av sammenlignende politikk. 
Alber holdt i 1994 Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon ved WZB