jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Manduca florestan

Manduca florestan er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den finnes fra Arizona i nord sørover gjennom det meste av Sør-Amerika. Larven kan leve på en lang rekke forskjellige planter.


== Utseende ==
En stor (vingespenn 99–110 mm), grålig svermer med forholdsvis kontrastrike vingetegninger. Fargen kan variere en god del. Kroppen er grønnlig grå, brystet har svarte og hvite sidestriper, bakkroppen svarte, trekantede sideflekker på alle ledd. Forvingene har en diffus, rødbrun flekk rundt midten, like ved denne to korte, svarte lengdestreker. Rundt vingespissen er det et halvsirkelformet, svart bånd. Forvingens bakhjørner er markerte og litt uttrukne hos hannen. Bakvingene er mørkt sjokoladebrune med en diffud, lys flekk ved bakhjørnet. Larven er grønn med knudrete hud og brede, hvite skråstriper på hvert ledd. Hornet på bakkroppen er stort og påfallende piggete. Puppen har en kort, fri sugesnabel. Den ligger på ryggen, trolig for å unngå skader på den utstikkende sugesnabelen.

		


== Levevis ==
Larven kan lever på en rekke forskjellige planter i familiene Verbenaceae, Bignoniaceae, Boraginaceae og Oleaceae.


== Utbredelse ==
Denne svermeren finnes fra det sørlige Arizona i USA sørover gjennom hele Mellom-Amerika og det meste av Sør-Amerika i alle fall til de nordligste provinsene i Argentina.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca florestan. [1] Arkivert 27. januar 2011 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Manduca florestan i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Manduca florestan hos ITIS 
(en) Manduca florestan hos NCBI 
(en) Kategori:Manduca florestan – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manduca florestan – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manduca florestan – detaljert informasjon på Wikispecies
Renate (navn)

Renate og Renata er kvinnenavn med opprinnelse i latinske renatus, «født på nytt». Formen Renata er mest utbredt, og er mye brukt i flere land i Europa og Amerika. Renate er et svært vanlig navn i Tyskland.


== Etymologi ==
Renata har opprinnelse som en feminin form av det latinske navnet Renatus, dannet av latinske renatus, «født på ny».
Renáta er en ungarsk, tsjekkisk og slovakisk form av navnet.
Renate er en tysk og norsk form av navnet. Renathe er en skandinavisk kreativ skrivemåte av navnet.
Renée er den franske formen av navnet, og har opprinnelse i mannsnavnet René, den franske formen av Renatus. Navnet skrives gjerne Renee i ikke-fransktalende land.
Rena er en engelsk feminin form av det franske mannsnavnet René. Rena har også andre opprinnelser, og er blant annet et japansk navn som betyr «grønnsaker».


== Utbredelse ==
Renata er kjent brukt i Sverige fra 1704 og i Norge fra 1716. 
Formen Renate er kjent brukt i Norge fra 1828, og har tradisjonelt hatt størst utbredelse i Nord-Norge. I Sverige var Renate mest brukt på 1930-tallet. Renate var et populært navn på norske jentebarn på 1980-tallet.

Renata har navnedag 28. mars i Kroatia, 13. oktober i Tsjekkia og 12. november i Litauen og Polen. Renáta har navnedag 6. oktober i Ungarn og 6. november i Slovakia. Renate har navnedag 5. april i Estland, 8. juni i Norge og 24. oktober i Latvia.
Formen Renate er i dag svært vanlig i Tyskland, mens Renata er mye brukt i flere land i Europa og Amerika. 
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Renata og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Renata Tebaldi (1922–2004), italiensk operasopran
Renata Adler (f 1938), italiensk-amerikansk journalist og forfatter
Renathe Barsgård, stripper som i fire måneder var gift med Sven O. Høiby


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Renate
(en) Think Baby Names: Renate
Bergen Blues Band

Bergen Blues Band (etablert 1975, nedlagt 1984) var et norsk orkester, etablert og ledet av John Magnar Bernes (også kjent som «Hungry John») vokal og munnspill, foruten Per Jørgensen gitar (erstattet av Ole Thomsen, 1981), Kåre Sandvik piano, Edvard Askeland bass (erstattet av Rune Rønning 1981, som ble erstattet av Atle Mjørlaug 1983) og Frank Jakobsen trommer (erstattet av Willy Korneliussen, 1976).  Zoltan Vince ankom på saksofon (1983) da også Jørgensen gjeninntrådte på sin kornett.


== Medvirkende ==


=== Nåværende ===
Hungry John - vokal, munnspill
Willy Korneliussen - trommer
Ole Thomsen - gitar
Arild Seim - gitar
Atle Mjørlaug - bass


=== Tidligere ===
Atle Johannesen - gitar
Per Jørgensen - gitar
Kåre Sandvik - piano
Edvard Askeland - bass
Rune Rønning - bass
Aksel Fjæra - bass
Frank Jakobsen - trommer


== Utgivelser ==
Bergen Blues Band (Harvest, 1980)
Another Blues (Harvest, 1982).
Blues Hit Me (EMI, 1983)
The Best of Bergen Blues Band (Hungry Records, 2010)


== Referanser ==
Kristian Geelmuyden

Kristian Geelmuyden (født 12. november 1875 i Oslo, død 18. august 1969) var en norsk næringslivsmann og politiker (H).Han var driftsingeniør ved Norsk Hydro på Notodden 1904–1915, avdelingssjef hos Norsk Hydro i Oslo 1915–1917, direktør for Norsk Hydros fabrikkavdeling i Oslo 1917–1926 og senere i andre industribedrifter. Han var medlem i Bærum herredsstyre 1929–1937. Han var viseordfører da Ole Stamnæs døde i 1933, og rykket da opp til ordfører. Geelmuyden satt som Bærums ordfører frem til 1937.

Han var sønn av professor Hans Geelmuyden (1844–1920) og Caroline Hagerup (1850–1933). Kristian ble gift med Bergljot Hauan (f. 1885), og de var foreldre til journalisten Hans Geelmuyden (1906–1969). En annen sønn, han Eiler (1916–1989), ble far til PR-rådgiver Hans Geelmuyden (født 1957) og forfatteren Niels Christian Geelmuyden (født 1960).


== Referanser ==
Raskere tilbake

«Raskere tilbake» er et nasjonalt tiltak vedtatt av Sykefraværsutvalget høsten 2006. Tiltaket inngår som en del av IA-samarbeidet (Inkluderende arbeidsliv) mellom myndighetene og partene i arbeidslivet. Målet er å unngå sykefravær og hjelpe sykmeldte arbeidstakere raskere tilbake i jobb. 
Ordningen innebærer tettere oppfølging av sykmeldte, enten ved å bli henvist raskere til lege eller ved å få et nytt tilbud fra NAV. Målet er å hindre unødig langvarig sykefravær. På direkoratsnivå er dette et samarbeidsprosjekt mellom Helsedirektoratet og Arbeids- og velferdsdirektoratet.


== Tilbudet ==
Gjennom «Raskere tilbake» er det etablert en rekke nye helse- og rehabiliteringstjenester i helsetjenesten og i NAV. Ordningen finnes i alle landets fylker og det er etablert tilbud innen blant annet muskel og skjelett lidelser, kirurgi, ortopedi, rehabilitering, psykisk helsevern og rus. 
Spesialisthelsetjenesten har utvidet sin behandlingskapasitet slik at sykmeldte eller arbeidstakere som står i fare for å bli sykmeldt, kan få raskere time hos spesialist eller tilbud om ulike typer rehabilitering.
NAV har etablert egne tjenester for å hjelpe sykmeldte tilbake i arbeid, der brukerne kan få tilbud om arbeidsrettet rehabilitering, avklaring av arbeidskapasitet og oppfølging


== Finansiering ==
Myndighetene bevilget i 2007 604 millioner til «Raskere tilbake». I 2008 ble beløpet økt til 742 millioner. 


== Se også ==
Rehabilitering (helsevitenskap)


== Eksterne lenker ==
Raskere tilbake – nav.no
Arbeids- og inkluderingsdepartementet
AiR Nasjonalt kompetansesenter for arbeidsrettet rehabilitering
Manduca hannibal

Manduca hannibal er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den kan kjennes fra beslektede arter på de store, gule sideflekkene på bakkroppen.


== Utseende ==
En stor (vingespenn 99 – 114 mm), slank, gråbrun svermer. Brystet er mørkebrunt med hvite sider, bakkroppen har store, gule sideflekker. Forvingen er gråbrun med lite markerte tegninger. Det er vanligvis en ujevn, svart strek med vingespissen og en ved vingens bakhjørne. Bakvingen er mørkebrun med et gråhvitt tverrbånd og en uregelmessig, lys flekk ved roten. Larven er gulgrønn på oversiden, blålig grønn på undersiden, med en bred, rød stripe langs ryggen. Huden er ganske glatt. På sidene har den ganske brede, hvite og svarte skråstriper.

		


== Levevis ==
Larven lever på Aegiphila martinicennis (familien Verbenaceae). De voksne svermerne besøker gjerne blomster.


== Utbredelse ==
M. hannibal finnes fra Bolivia og Brasil i sør til Mexico i nord.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca hannibal. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Manduca hannibal i Encyclopedia of Life 
(en) Manduca hannibal i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Manduca hannibal hos NCBI 
(en) Kategori:Manduca hannibal – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manduca hannibal – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Pentti Kokkonen

Pentti Kokkonen (født 15. desember 1955 i Jämsä) er en tidligere finsk skihopper. Han representerte klubben i byen Lahtis, Lahden Hiihtoseura.
Kokkonen debuterte internasjonalt 30. desember 1976 under hoppuka. Under VM 1978 i hjembyen Lahtis ble han nummer fem i normalbakken. Han fikk sitt store gjennombrudd sesongen 1978/79, da han gikk til topps i hoppuka, etter seire i  Innsbruck og Bischofshofen samt tredjeplasser i Garmisch-Partenkirchen og  Oberstdorf. 
I årene som fulgte oppnådde Kokkonen sporadiske pallplasseringer. Sine største triumfer feiret han sammen med det finske nasjonslaget, anført av Matti Nykänen. Under  VM 1982 i Oslo var han med på å ta bronse, og tre år etter var han med på å vinne gull i laghoppingen under VM i Seefeld.
I  2004 ble Kokkonen trener for det finske juniorlandslaget, samt trener for Akseli Kokkonen (som han ikke er i familie eller slekt med).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Pentti Kokkonen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Pentti Kokkonen – Olympedia 
(en) Pentti Kokkonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Pentti Kokkonen – FIS (skihopping)
Willi Pürstl

Willi Pürstl (født 10. januar 1955 i Schöder, Steiermark) er en tidligere  østerriksk skihopper
Willi Pürstl seiret sammenlagt i den 23. hoppuka (1974/1975), der han vant rennet i  Oberstdorf. Han ble dermed den andre østerrikeren som vant hoppuka, 22 år etter  Sepp Bradl. Pürstl var ett av flere talenter som dukket opp i Baldur Preimls periode som forbundstrener, i tillegg til bl.a.  Anton Innauer, Karl Schnabl, Alois Lipburger, Edi Federer, Hans Millonig og Hans Wallner. Sammen med de erfarne storhopperne  Rudi Wanner og Reinhold Bachler befant dette unge østerrikske laget i 1975 seg plutselig i verdenstoppen.
Etter at han la opp som skihopper, arbeidet han som trener for det spanske hopplandslaget, før han flyttet til Canada, der han bl.a. trent Horst Bulau og Steve Collins. 
I 1988 emigrerte han til Canada, der han arbeider som nyhetsprodusent for en canadisk TV-stasjon (CHUM News Service) i Ottawa.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willi Pürstl – FIS (skihopping) 
(en) Willi Pürstl – TheSports.org
Nesøygodset

Nesøygodset er en tidligere eiendom som fra 1350 til 1663 tilhørte og i perioder var tilholdssted for danske adelsfamilier, riddere og riksråder. Hovedsetet for gården var Nesøya i Asker, og godset omfattet et stort antall gårder og gårdparter i Bærum, Asker og Lier, og hele Åssiden og Bragernes i Drammen.


== Besittere ==
Guttorm Eiriksson (1280–1349) som overlot eiendommen til sin datter Gudrun. Godset gikk deretter videre til datteren Elin og deretter til hennes sønn riksråd Olav Håkonssøn.
Olav Håkonssøn (død 1458) overlot eiendommen til sin datter Gudrun som gav den videre til sin datter Sigrid Erlendsdatter. Eiendommen gikk i arv i familien i 8 generasjoner. Familien tilhørte adelsslekter som Rosenkrantz, Rantzau, Lindenov og Urne.
Stattholder Christopher Urne (1593–1663) kjøpte i 1639 Nesøya hovedgård med tilligende jordegods. Han gjorde Lysaker i Bærum til setegård for godset, ikke Kjørbo som tidligere antatt.
Sønnen Christian Urne solgte i 1663 eiendommen til Knud Frantzen. Senere tilhørte den slektene Krefting, Leuch og Vogt.


== Litteratur ==
Karlsen, Helge (2014): Nesøya 1629-1782. Nesøya Eldres vel
MS «Sunriver»

MS «Sunriver» var et skip i flåten til det nå nedlagte rederiet Skips AS Lundegaard i Farsund.
Skipet var et bulkskip, men bygd med lastebommer slik at hun kunne ta stykkgodslaster som returfrakt.
MS «Sunriver» ble sjøsatt 6. juni 1958 som byggnummer 176, og levert 3. desember 1958 ved Uddevallavarvet i Uddevalla til Lundegaard og Sønner. Chartret til Saguenay Shipping, som var et canadisk meklerfirma med Alcan (Aluminium Company of Canada) som hovedkunde. Sunriver var forøvrig det siste skipet i rederiets eie.
Med 8 640 bruttoregistertonn og 13 005 dødvekttonn, skulle hun kunne gjøre 14 knop som normalhastighet. Baugutformingen gjorde sitt til at skipet gikk inn i motgående bølger med en hoggende bevegelse, som gjorde at hun sjelden klarte å seile optimalt. Normal marsjhastighet var derfor ca. 11 knop.
Som bulkskip var hovedfrakten bauxitt og aluminia, med henting fra utskipningshavner som Mackenzie, (Britisk Guyana), Chaguaramas,(Trinidad) og Conacry (Nigeria) med leveranser til aluminiumsverk i Canada (Kitimat og Port Alfred/Chicoutimi) og Norge (bl.a. Årdal og Sunndal Verk). Ved henting av malm i innlandet av Syd-Amerika, ville skipet stikke for dypt til å unngå å grunnstøte på vei ned elvene Demerara og Paramas. Det var derfor vanlig at skip av denne klassen ble lastet ca. halvt, og supplerte lasten ved dypvannskaianlegg, hvor store lektere hadde sørget for at der alltid var nok råstoff.
Returfrakt innebar henting og levering i flere havner, avhengig av frakten, som kunne bestå av biler, maskiner, avispapir – og veddeløpshester, med besøk på flere større og mindre øyer i Vestindia.
Ca. hvert 3. år, en tur med skrapjern fra vestkysten av USA eller Canada til Japan, med stykkgodslast i retur.
«Sunriver» kolliderte 25. november 1967 med et annet norsk skip («Høegh Aigrette») nær Sandettie fyrskip utenfor den nederlandske kysten. «Høegh Aigrette» sank etter kollisjonen, mens «Sunriver» plukket opp alle 34 av mannskapet og satte dem i land i Dover.
Den 5. desember 1983 ble skipet levert til opphugging ved Darukhana i India.


== Eksterne lenker ==
(en) MS «Sunriver» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(no) Sjøhistorisk database – MS Sunriver
Jevgenij Beljajev

Jevgenij Prokopjevitsj Beljajev (russisk Евгений Прокопьевич Беляев; født 20. mars 1954, død 15. mars 2003) var en russisk langrennsløper som representerte Sovjetunionen i internasjonale mesterskap fra 1976 til 1980.
Under OL 1980 var Beljajev med på det sovjetiske laget som vant gull på 4 x 10 km stafett. Han hadde ytterligere to medaljer fra OL 1976 i Innsbruck, i tillegg til to sølvmedaljer fra VM 1978 i Lahtis.


== Meritter ==
OL 1976 i Innsbruck: Sølv på 15 km, bronse på stafetten
OL 1980 i Lake Placid: Gull på stafetten
VM 1978 i Lahtis: Sølv på 15 km og 50 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jevgenij Beljajev – Olympedia 
(en) Jevgenij Beljajev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jevgenij Beljajev – FIS (langrenn)
Manduca jasminearum

Manduca jasminearum er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne grå svermeren lever i den østlige delen av Nord-Amerika.


== Utseende ==
En stor (vingespenn 84 – 105 mm), ensfarget grå svermer. Brystet har mørke sider, bakkroppen er ensfarget. Forvingen er grå med mer eller mindre tydelige, mørke tegninger. Det er en diffus, rødbrun flekk omtrent midt i vingen. Bakvingen er ensfarget grå. Larven er grønn med gule, hvite og blå (trefargede) skråstriper på sidene. Hornet på bakkroppen er stort og svartaktig.


== Levevis ==
Larven lever på ulike arter av ask, syrin og alm. De voksne svermerne besøker gjerne blomster.


== Utbredelse ==
M. jasminearum finnes fra Connecticut i nord til den nordlige delen av Florida i sør, vestover til Missouri og Mississippi.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca jasminearum. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Manduca jasminearum i Encyclopedia of Life 
(en) Manduca jasminearum i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Manduca jasminearum hos ITIS 
(en) Manduca jasminearum hos NCBI 
(en) Kategori:Manduca jasminearum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manduca jasminearum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manduca jasminearum – detaljert informasjon på Wikispecies
Manduca muscosa

Manduca muscosa er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store arter virker ensfarget grå.


== Utseende ==
En stor (vingespenn 100 – 126 mm) svermer som ved første øyekast ser monotont grå ut. Hårene på kroppen er litt oppstående og får svermeren til å se rufsete ut. Bakkroppen har små, svarte, trekantede sideflekker. Forvingen har en lite, hvit flekk omtrent midt i vingen, ellers ingen tegninger. Bakvingen er grå med en bredt, mørkt tverrbånd langs ytterkanten og en uregelmessig, mørk flekk ved roten. Larven er blekgrønn med svært knudrete hud. Den har en påfallende, spiss pukkel på ryggen av det andre kroppsleddet, og hvite skråstriper på sidene. Puppen har en fritthengende, kølleformet sugesnabel-slire.

		


== Levevis ==
Larven lever på ulike kurvplanter (Asteraceae), blant andre hjortetrøst (Eupatorium), og på Lantana camara (Verbenaceae), trolig også på andre planter. Den har blitt funnet på solsikke (Helianthus annuus).


== Utbredelse ==
Denne svermeren finnes fra Arizona i nord gjennom Mellom-Amerika til Costa Rica i sør.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca muscosa. [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Manduca muscosa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Manduca muscosa hos ITIS 
(en) Manduca muscosa hos NCBI 
(en) Kategori:Manduca muscosa – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manduca muscosa – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manduca muscosa – detaljert informasjon på Wikispecies
Eino Kirjonen

Eino Einari Kirjonen (født 25. februar 1933 i Björkö, død 21. august 1988 i Kouvola) var en finsk  skihopper.
Mellom 1953 og 1957 kom han tre ganger på andreplass sammenlagt i  den tysk-østerrikske hoppuka. I sesongen 1956/57 ble han slått med bare 0,7 poeng av landsmannen Pentti Uotinen. I 1962 lyktes Kirjonen endelig med å gå helt til topps i hoppukesammendraget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Eino Kirjonen – Olympedia 
(en) Eino Kirjonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Eino Kirjonen – FIS (langrenn) 
(en) Eino Kirjonen – FIS (skihopping)
Norsk Teletjeneste Forbund

Norsk Tele Tjeneste Forbund var et  LO-forbund for ansatte i Televerket. Stiftelsesmøtet ble holdt 4.-6. oktober 1930. (Det første navnet var Norsk Telegraf- og Telefonforbund, gjerne kalt «Telegraf- og Telefonforbundet».)
Forbundet organiserte telemontører og kontor- og ekspedisjonspersonale, som var de to største arbeidstakergruppene i Televerket.
18. november 1988 slo forbundet seg sammen med Den norske Teleorganisasjon til et nytt forbund som het Tele- og Dataforbundet.  Tele- og Dataforbundet slo seg senere sammen med Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund til EL & IT-Forbundet
Manduca occulta

Manduca occulta er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Det er en stor, gråbrun svermer med gule sideflekker på bakkroppen, ganske lik tobakksvermeren (Manduca sexta).


== Utseende ==
En stor (vingespenn 105 – 120 mm), gråbrun svermer. Bakkroppen har en bred, grå midtstripe, sidene er svarte med store, gule flekker. Forvingen er gråbrun med flere bølgete tverrlinjer og en lite, hvit flekk nær midten. Bakvingen er svartgrå med to lyse tverrbånd. Larven er grønn eller brun, knudrete på de to fremste kroppsleddene, glatt lenger bak, med svarte og hvite skråstriper på sidene. Hornet på bakkroppen er stort og piggete. Puppen har en lang, buet, frittliggende sugesnabel-slire.

		


== Levevis ==
Larvene lever på ulike planter i søtvierfamilien (Solanaceae).


== Utbredelse ==
Denne svermeren finnes mellom Arizona i nord og Panama i sør.


== Kilder ==
Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – Manduca occulta. [1] Arkivert 11. mai 2013 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Manduca occulta i Encyclopedia of Life 
(en) Manduca occulta i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Manduca occulta hos ITIS 
(en) Manduca occulta hos NCBI 
(en) Kategori:Manduca occulta – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Manduca occulta – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Manduca occulta – detaljert informasjon på Wikispecies
Familieboken

Familieboken. Verket om virkelighetens eventyr (1937) var et leksikalt verk som ble gitt ut av Aschehoug med åtte bind i datidens leksikonformat. Redaktør var den knapt 30 år gamle Chr. A.R. Christensen som ble en kjent journalist, VG-redaktør og kulturkommentator. Stoffet tok ikke sikte på å dekke et mylder av små fakta med egne stubber, men at artiklene skulle gi leseren en bredest mulig innføring i større temaer. 
Der var i tillegg et omfattende stikkordregister med bind- og sidehenvisninger, foruten at der etter hvert oppslag ble henvist til andre artikler som kunne fylle ut kunnskapen. Medarbeiderne var plukket ut fordi de både behersket sine emner, og kunne fremstille disse på en klar og forståelig måte for folk flest. Mye av salget foregikk ved hjelp av kolportører, som i barnefamilier la vekt på at verket ville vise seg uunnværlig når barna ble eldre, og kravene i skolen om økte kunnskaper ble sterkere.


== Utgaver og innhold ==
A – blomst (535 sider, 1937)
bly – elektrisitet (527 sider, 1938)
elg – føniks (535 sider, 1938)
G – Irland (535 sider, 1938)
is – løvtrær (542 sider, 1939)
M – opera (495 sider, 1939)
operette – Spania (559 sider, 1940)
spedalskhet – åndedrett (546 sider, 1940)I 1949-52 utkom andre utgave med navnet Familieboka og Jon Lid som medredaktør

A – blod (542 sider, 1949)
blomst – elektrisitet (559 sider, 1950)
elektronikk – førstehjelp (554 sider, 1950)
G – instinkter (559 sider, 1950)
intelligens – løver (568 sider, 1951)
M – Pakistan (559 sider, 1951)
paleolittisk – sosialøkonomi (592 sider, 1952)
sosiologi – Aasen, register (631 sider, 1952)En tredje revidert utgave utkom i 1953. Så, 
Den fjerde utgave utkom 1973-75 som Familieboka, fortidens verden og vår tids virkelighet med Øyvind Blom og Preben Munthe som redaktører:

Abel – bjørn (480 sider, 1973)
Bjørnson – Etiopia og Somalia (480 sider, 1973)
etnografi – grafikk (480 sider, 1973)
gravskikker – jazz (1973)
Jensen – Lawrence (480 sider, 1974)
legeetikk – myr (478 sider, 1974)
myte – plast (480 sider, 1974)
Platon – sjel (480 sider, 1975)
sjøer – tepper (480 sider, 1973)
Thailand – Aasen (630 sider, 1975)


== Andre familiebøker ==
Da Universitetsforlaget utga Den nye barne- og familieboka i 1994 ved Ivar Frønes og Andreas Hompland var det noe annet.
I 2000 utga Pensumtjenesten Familieboka: Grunnbok i norsk om familie og helse ved Gunnhild Aakervik, som var født i nettopp 1951. For, i 1951 og 1955 utga Cappelen Den bakvendte familieboken ved  André Bjerke, Odd Eidem og Carl Keilhau.