jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rojo amanecer

Rojo amanecer er en meksikansk dramafilm fra 1990 regissert av Jorge Fons. Filmen omhandler Tlatelolcomassakeren, som fant sted i latelolco i Mexico by i forkant av de olympiske sommerlekene i 1968.


== Handling ==
Det er onsdag 2. oktober 1968, og en meksikansk familie fra middelklassen er i ferd med å starte dagen. Til frokost krangler de eldre brødrene, Jorge og Sergio med faren Humberto. Guttene studerer ved et universitet, og faren deres jobber ved myndighetene i Mexico. Krangelen eskalerer raskt, og faren begynner å klage over at alt guttene gjør er galt. Guttene mener at universitetets autonomi blir krenket, og at mexicanske myndighetene gjør ting som bryter grunnloven. 
Deres bestefar Roque (som slåss mot den meksikanske revolusjonen) bryter også inn i krangelen. Deres yngre søsken Carlos og Graciela, ved grunnskole og ungdomsskole, forstår knapt hva krangelen handler om på grunn av deres unge alder. Carlos kommer tilbake fra skolen. Han forteller at han spurte læreren om det brødrene hans sa, og læreren bekreftet dette. I løpet av dagen slutter telefonene å fungere. På et torg i nærheten av hjemmet deres, begynner det å samles en folkemengde. Carlos og Graciela anslår at publikum er mer enn 10 000 mennesker. Flere mennesker blir snart drept. Familien gjemmer seg, og to kuler treffer vinduet, og folk med våpen forsøker gjentatte ganger å komme seg inn i huset deres.


== Skuespillere ==
Héctor Bonilla som Humberto
María Rojo som Alicia
Jorge Fegán som Don Roque
Ademar Arau som Carlos
Demián Bichir som Jorge
Bruno Bichir som Sergio
Marta Aura som en kvinne i nabolaget
Eduardo Palomo som en skadd gutt
Carlos Cardán som en løytnant
Leonor Bonilla som en lite jente
Paloma Robles som Graciela


== Eksterne lenker ==
(en) Rojo amanecer på Internet Movie Database 
(fr) Rojo amanecer på Allociné 
(nl) Rojo amanecer på MovieMeter 
(en) Rojo amanecer på AllMovie 
(en) Rojo amanecer på Turner Classic Movies 
(en) Rojo amanecer på Rotten Tomatoes
Pino Cerami

Giuseppe «Pino» Cerami (født 28. april 1922 i Misterbianco, død 20. september 2014 i Gerpinnes) var en belgisk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 1946 som en laguavhengig syklist. Han var født i Italia, men ble belgisk statsborger 16. mars 1956.
Cerami vant flere klassikere og etapperitt i løpet av karrieren. Blant annet vant han Paris-Roubaix og La Flèche Wallonne i 1960.
Hvert år siden 1964 har proffrittet GP Pino Cerami blitt avholdt i Belgia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Pino Cerami – ProCyclingStats 
(en) Pino Cerami – Cycling Archives 
(en) Pino Cerami – CycleBase 
(en) Pino Cerami – TheSports.org
Medlidenhet

Medlidenhet eller medfølelse kan defineres som «opplevelse av sorg og nedtrykthet overfor et menneskes eller dyrs vanskeligheter eller lidelse.»Mens empati defineres som en intellektuell «evne til innlevelse» eller til å forstå andres tilstand, beskrives medfølelse som en personlig respons på andres tilstand.Medfølelse er både en sosial norm basert på altruisme og en religiøs dyd i flere religioner. Det er ofte forventet at medfølelse skal uttrykkes i praktisk omsorg.


== Referanser ==
Ferdinand Kübler

Ferdinand «Ferdi» Kübler (født 24. juli 1919 i Marthalen, død 29. desember 2016 i Zürich) var en sveitsisk landeveissyklist som i løpet av sin karriere tok over 400 proffseiere, inkludert sammenlagtseieren i Tour de France 1950 og fellesstarten i VM i landeveissykling 1951.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Ferdinand Kübler – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Ferdinand Kübler – ProCyclingStats 
(en) Ferdinand Kübler – Cycling Archives 
(en) Ferdinand Kübler – CycleBase
Forarbeidsfasene (retorikk)

Forarbeidsfasene i retorikken er kjent fra antikken. I Ciceros verk De inventione beskrives de retoriske forarbeidsfasene (rhetorices partes). Disse fem disiplinene omtaler elementene i det samspillet som skaper en retorisk velformet tale, slik at den oppfyller de retoriske hovedfunksjonene.
Her er en oversikt over de ulike fasene.


== Intellectio ==
Intellectio kan oversettes med det å skjønne. Enkelte ganger skilles denne fasen ut fra den første forarbeidsfasen, Inventio. Denne fasen tar for seg emnevalget og situasjonen.


== Inventio ==
Inventio kan oversettes med det å finne. I den første forarbeidsfasen utforsker taleren emnet og lister opp ideer og argumenter rundt temaet.


== Dispositio ==
Dispositio kan oversettes med det å ordne. I den andre forarbeidsfasen begynner taleren å strukturere stoffet på en hensiktsmessig måte.


=== Exordium ===
I den innledende delen av talen ønsker man å;

Skape interesse
Vinne velvilje og troverdighet
Antyde temaet (captio benevolentia)


=== Partitio ===
Videre ønsker man å gi en oversiktlig fremstilling av hva som vil omtales, og i hvilken rekkefølge. Dette er spesielt viktig ved lengre utredninger.


=== Narratio ===
For å etablere en kontekst, og få alle tilhørere like opplyste om temaet, må taleren gi en kort saksfremstilling.


=== Argumentatio ===
Etter at temaets omstendigheter er presentert, kan taleren begynne sin argumentasjonsrekke (logos-argumentasjon). Dette gjøres ved å;

Bevise egne påstander (probatio)
Avvise motpartens tidligere eller potensielle påstander (refutatio)


=== Conclusio / peroratio ===
Avslutningsvis må taleren vektlegge en oppsummering av konklusjonene (recapitulatio) og tale appellere til publikums følelser (pathos-argumentasjon)


== Elocutio ==
Elocutio kan oversettes med det å formulere. Den tredje forarbeidsfasen tar for seg den språklige utformingen. Taleren må ta hensyn til de retoriske dydene;

Hensiktsmessighet (aptum)
Korrekthet (puritas)
Klarhet (perspicuitas)
Språklig utsmykning (ornatus)De tre overtalelsesmidlene er:

patos (appell til følelser med fokus på mottaker)
etos (appell til følelser med fokus på sender)
logos (appell til fornuften)


== Memoria ==
Memoria kan oversettes med det å huske. Den fjerde forarbeidsfasen omtaler hvordan taleren må lære talen uten skrevne hjelpemidler. Dette er med på å styrke talerens ethos gjennom en balansert og selvstendig fremførelse.


== Actio ==
Actio kan oversettes med det å fremføre. Den siste forarbeidsfasen omfatter forberedelsen og gjennomføringen av talen med fokus på kroppsbevegelser (gestikk) og ansiktsbevegelser (mimikk) og stemmeføring (pronuntiatio).


== Referanser ==
Dispositio

Dispositio er et retorisk begrep som benyttes om talerens måte å ordne stoffet i talen. Dispositio er den andre av fem deler i partesmodellen. De øvrige delene er inventio, elocutio, memoria og actio (også kalt pronuntiatio).


== Den klassiske retorikkens disposisjon ==
Den klassiske retorikken etablerte en grunnleggende disposisjon som gjør at en tale kan bestå av åtte hoveddeler:

Exordium. Talens innledning. Exordium handler om å lokke lesere eller lyttere til å lese videre eller høre talen ferdig. Man må vekke interesse, vinne velvilje og skape tillit for seg selv som person (Etos). Quintilian snakker om at tilhørerne skal gjøres interesserte, velvillige og lærevillige. I hvilken grad taleren må vekke interesse, velvilje og tillit er avhengig av situasjon og publikum.
Narratio. Bakgrunn eller saksframstilling. Hensikten er å informere. Målet er å sette mottakerne i påvirkningsmodus. Mottakerne skal forstå sammenhengen, tro på slutningene som trekkes og føle det taleren vil at de skal føle (Patos). Ifølge Quintilian skal saksframstillingen oppfylle tre krav. Den skal være kort, klar og troverdig.
Partitio eller divisio. Oppdelingen. Når publikum lytter, føler velvilje og tillit, kan man gi dem en orientering om hva som skal gjennomgås. Dette gjelder spesielt ved lengre utredninger, men er ikke nødvendig om det er en kort tale. Det kan være greit å gi en oversikt om hva man skal tale om, hvor lenge – og om man har tenkt å ta pauser.
Propositio. Forslaget eller saksframlegget. Selve tesen presenteres. Tesen kan  være alt fra ”Jeg foreslår at vi kjøper inn boller til kaffen” til ”Den anklagede bør frikjennes”.
Probatio, confirmatio eller argumentatio. Bevisførselen. Når tesen er presentert, må taleren gi bevis eller argumenter for tesen (Logos). Det rekker oftest med å ha tre hovedargumenter. Det sterkeste argumentet plasseres ofte sist, det nest sterkeste argumentet først og det svakeste argumentet i midten. Grunnen til å begrense seg til tre argumenter er at tilhøreren eller leseren skal ha mulighet til å holde orden på argumentene – og huske dem. (Hvis man har behov for å bruke flere argumenter, kan man dele argumentene opp i tre hovedkategorier. Vi kan med andre ord organisere bevisførselen i flere lag bestående hver av tre argumenter).
Refutatio eller confutatio. Gjendrivelse eller forvirring. Når man finner fram til argumenter, bør man også tenke gjennom mulige motargumenter og søke strategier for å møte dem. Ved å imøtegå eller svekke argumenter som motstanderen kan tenkes å ta opp, skaffer taleren seg et overtak.
Recapitulatio. Sammenfatningen. Kort gjenta det som er sagt for at mottakerne skal huske  hovedpoengene og sikre at det ikke blir motargumentene som sitter igjen som siste inntrykk.
Conclusio eller peroratio. Konklusjonen eller avslutningen. En skal nå prøve å engasjere tilhørernes følelser (Patos). Man kan for eksempel bli personlig og fortelle om en opplevelse som forsterker tesen. Taleren må på en eller annen måte få tilhørerne til å forstå når talen er ferdig. Dette kan enten være gjennom at ordene er så følelsesladete at det ikke finnes noen tvil – eller rett og slett å fortelle at talen er slutt!
Retoriske hovedfunksjoner

Med de retoriske hovedfunksjonene (officia oratoris), også kjent som talerens tre oppgaver eller plikter, beskriver Cicero idealtaleren.Idealtaleren skal;

Belære (docere)
Behage (delectare)
Bevege (movere)Disse begrepene kan også kombineres med Aristoteles bevismidler. Belæring skjer gjennom logos, behag oppnås gjennom talerens gode karakter (ethos), og publikum beveges gjennom pathos.


== Referanser ==
Respekt

Respekt eller aktelse er et begrep for vår holdning overfor andre mennesker som kan vise at vi anerkjenner at den andre er verdig en aktelse enten som vår likemann eller som en vi setter høyere enn oss selv. Ærbødighet og anseelse er andre begrep som kan nyttes synonymt. Tilsvarende kan anerkjennelse for en annen persons handling eller prestasjon gis i form av en uttalt respekt. Eksempelvis, «Det står respekt av det valget hun tok.»  Begrepet respekt er et positivt ladet ord. Motsetningen til respekt er forakt. Å vise mangel på respekt vil gjerne bli oppfattet som å være uforskammet. Fra engelsk er begrepet disrespect adaptert til muntlig norsk gjennom slanguttrykket å disse.


== Etymologi ==
Ordet respekt kommer fra latinsk spici og spectare. Begge varianter av verbet har betydningen «å se», eller «å skue fremfor seg». Satt sammen med «re-» repetere, å gjøre igjen, gir respici eller respectare. Det norske verbet «respektere» har direkte oversatt meningen «å se om igjen» eller «å se en gang til».


== Tegn på respekt ==
Gjennom beundring og berømmelse overfor andre mennesker kan respekten fremstå gjennom en form for underkastelse. I slike tilfeller vil det oppstå et maktgap i møtet mellom menneskene. I dette ligger menneskers respekt for autoritet, som er en norm i demokratiske samfunn. I kontrast kan respekt over maktgap også bygge på frykt, som er vanligere i totalitære samfunn. Tilsvarende skillelinjer finnes i ulike nivåer i et samfunn, rettet mot mennesker definert som maktpersoner. Eksempler kan være nasjonale og lokale politikere, religiøse ledere, militære, politi, lærere, eller det å vise respekt for samfunnets eldre.
På flere språk benyttes spesielle grammatiske høflighetsformer, «De», form som et uttrykk for respekt overfor andre mennesker. Dette gjelder norsk (De og Dem), på tysk (Sie) og på fransk(vous). Bruk av titler som herr, fru, sir, madamme er også høflighetsfraser som kan gi uttrykk for respekt.
Hilsemåter er egnet til å uttrykke respekt på flere måter. Fra et «hei» som er en anerkjennelse av at «jeg ser deg», til håndhilsing, som er vanlig i en rekke kulturer. Militær hilsen med rett holdning og hånda til lua er også et tegn på respekt, eventuelt overfor overordnede. I Thailand brukes gjerne hilsemåten wai, med håndflatene holdt sammen på en bønnelignende måte. Tilsvarende gjøres også i den indiske namaste- og den kambodsjanske sampeah-hilsenen. I japansk kultur gjøres hilsing ofte med bukk i hofteledd/livet. 
Dette er i motsetning til den hersketeknikken det kan være å overse en annen person. 


== Annen bruk av ordet ==
Ordet "respekt" kan brukes som adjektiv i positivt forstand som en beskrivelse / kreditering til noen som har gjort noe overraskende, merkverdig eller krevende.


== Se også ==
Ære, anseelse, verdighet
Krenkelse, ydmykelse, fornærmelse


== Kilder ==
NDLA: Respekt og toleranse
Elementærånder

Elementærånder er ifølge gammel folketro en type ånder som er knyttet til de fire elementene jord, vann, luft og ild i naturen. Den mystisk-kabbalistiske filosofien mente disse åndene kunne ta synlig form som gnomer (jordånder), undiner (vannånder), sylfer (luftånder) og salamandere (ildånder). Forestillingen om slike ånder ble særlig utbredt etter en avhandling som Theophrastus Paracelsus skrev om fenomenet på 1500-tallet. Der fortreller han blant annet at jordåndene personifisere seg som dverger i jordas indre. Elementæråndene forekommer i forskjellige skikkelser også i mange folkeeventyr i Europa.


== Se også ==
Ånd


== Referanser ==
Den brennende sengen

Den brennende sengen (originaltittel: The Burning Bed) er en amerikansk dramafilm fra 1984 produsert for TV. Hovedrollene spilles av Farrah Fawcett og Paul Le Mat. Regi er ved Robert Greenwald. Filmen er basert på en sann historie og bygger på en 1980-bok med samme tittel skrevet av Faith McNulty. 


== Innhold ==
Filmen og boka er basert på den virkelige hendelsen om Francine Hughes som i 1977 ble arrestert for å ha drept sin brutale og alkoholiserte mann ved å sette fyr på sengen hans mens han sov.


== Om filmen ==
Filmen vant i 1985 en Golden Globe i kategorien "Best Performance by an Actor in a Supporting Role in a Series, Mini-Series or Motion Picture Made for TV" (Paul Le Mat). Den ble samme år nominert til 8 Emmy-priser.  
Filmen vakte stor oppmerksomhet da den ble vist på TV og bidro til å sette koneplaging på dagsordenen.


== I rollene ==
Farrah Fawcett ....  Francine Hughes
Paul Le Mat ....  Mickey Hughes
Richard Masur ....  Aryon Greydanus
Grace Zabriskie ....  Flossie Hughes
Penelope Milford ....  Gaby


== Eksterne lenker ==
(en) Den brennende sengen på Internet Movie Database 
(en) Den brennende sengen på AllMovie 
(en) Den brennende sengen på Turner Classic Movies 
(en) Den brennende sengen på Rotten Tomatoes
Stillehavsflåten (Russland)

Den russiske Stillehavsflåten (russisk: Тихоокеанский флот – Tikhookeanskij flot) er en del av Russlands marine som er stasjonert i Stillehavet. Flåtens hovedkvarter ligger i Vladivostok. En annen viktig flåtebase er Viljutsjinsk på Kamtsjatkahalvøya.


== Historie ==
Under Sovjetunionen var Stillehavsflåten også ansvarlig for administrasjon og driftsmessig styring av den sovjetiske marinens skvadron i Indiahavet og for sovjetiske marinebaser i det området, slik som anleggene i Aden.


== Sammensetning ==
Militær kommando og kontroll
Flåtestab i Vladivostok.


=== Vern av baser og nærmeste farvann (OVR) ===
Primorskflotiljen (russisk:Приморская флотилия разнородных сил (Фокино)) med militærstab i Fokino.
Nordøstre styrkegruppe (NEGTF) (russisk:Камчатская флотилия разнородных сил) eller ( Войска и силы на северо-востоке) ) med militærstab i Petropavlovsk-Kamtsjatskij.


=== Stillehavsflåtens ubåtkommando ===
10. ubåtdivisjon i Russland med Delta II-klassen og Akula-klassen
25. ubåtdivisjon med Delta III-klassen og Borej-klasse som fører SLBM som del av Terrorbalansen.
Gendun Drup

Gedrun Drub (Tibetansk: དགེ་འདུན་གྲུབ།; Wylie: dge-'dun grub; født 1391, død 15. januar 1475) regnes som den første Dalai Lama
Gedrun Drub ble født som 'Pema Dorje i en enkel nomadisk familie og skulle opprinnelig bli gjeter. I syvårsalderen ble han imidlertid sendt til klosteret Nartang. Blant hans lærere der var gelugpa-tradisjonens grunnlegger, Je Tsongkhapa.
Gedrun Drub utviklet seg med årene til en av sin tids og religions mest framstående lærde. Han forfattet en rekke tekster om religiøse og filosofiske emner, i flere tilfeller i form av episke dikt. I 1447 grunnla han klosteret Trashilhünpo.
Først drøye hundre år etter sin død, da tittelen dalai lama var etablert i 1578, kom Gedrun Drub til posthumt å bli regnet som dennes første reinkarnasjon.


== Verk ==
Gendun Drub, Glenn H. Mullin (Übers.): Training the Mind in the Great Way. 2. Auflage. Snow Lion Publications, Ithaca 1993, ISBN 0-937938-96-3


== Referanser ==


== Litteratur ==
Shen Weirong: Leben und historische Bedeutung des ersten Dalai Lama dGe-´dun grub-pa dpal bzang-po. Ein Beitrag zur Geschichte der dGe-lugs-pa-Schule und der Institution der Dalai Lamas. Steyler Verlagsbuchhandlung, Sankt Augustin 2002, ISBN 3-8050-0469-9.
Günther Schulemann: Die Geschichte der Dalai Lamas. Leipzig 1958
Andreas Gruschke: Diederichs kompakt - Dalai Lama. Kreuzlingen - München 2003, ISBN 3-7205-2461-2.
Martin Brauen (utg.): Die Dalai Lamas. Völkerkundemuseum der Universität Zürich 2005, ISBN 3-89790-219-2.
Karl-Heinz Golzio, Pietro Bandini: Die vierzehn Wiedergeburten des Dalai Lama. O. W. Barth, Bern/München/Wien 1997, ISBN 3-502-61002-9.
Månemålere

Månemålere (Selenia spp.) er en slekt av sommerfugler som tilhører familien egentlige målere (Geometridae). De er middelsstore, middels kraftige, brunlige målere med flikete vinger. Vingene er vanligvis tofargede, i alle fall på undersiden, brungule eller brunrøde ved roten og grålige i den ytre delen. Larvene lever på ulike busker og løvtrær. De voksne sommerfuglene flyr om natten på våren og forsommeren. Vanlig månemåler er vanlig over hele Norge, mens praktmånemåler finnes nord til Nord-Trøndelag og flikmånemåler bare i Sør-Norge.


== Systematisk inndeling / europeiske arter ==

sommerfugler (Lepidoptera)
gruppen Heteroneura
gruppen storsommerfugler
gruppen / overfamilie målere  (Geometroidea)
familien egentlige målere  (Geometridae)
underfamilien Ennominae, – 561 europeiske arter, 76 er funnet i Norge.
Slekten månemålere, Selenia Hübner, 1823 – grå målere med flikete vinger
Blek månemåler, Selenia dentaria (Fabricius, 1775) – hele landet
Flikmånemåler, Selenia lunularia (Hübner, 1788) – spredt til Sogn og Fjordane
Praktmånemåler, Selenia tetralunaria (Hufnagel, 1767) – til Nord-Trøndelag


== Litteratur ==
Scoble. M.J. og Hausmann, A. (oppdatert 2007) Online list of valid and nomenclaturally available names of the Geometridae of the World (under prosjektet Barcode of Life) [1]
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) Månemålere i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Månemålere hos Artsdatabanken 
(sv) Månemålere hos Dyntaxa 
(en) Månemålere hos Fauna Europaea 
(en) Månemålere hos ITIS 
(en) Månemålere hos NCBI 
(en) Kategori:Selenia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Selenia (Geometridae) – detaljert informasjon på Wikispecies 
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr. [2]
Valdres Fotballklubb

Valdres Fotballklubb (stiftet 18. desember 2001 som SAFK Fagernes) er en norsk fotballklubb fra Valdres i Innlandet.


== Historikk ==
Fotballklubben ble stiftet 18. desember 2001 som SAFK Fagernes og besto av A-lagene til Sør-Aurdal Fotballklubb og Fagernes Idrettslag. Fagernes lå da i 4. divisjon, mens Sør-Aurdal i flere år hadde spilt i 3. divisjon, etter at de rykket opp fra 4. divisjon etter 1998-sesongen. Sør-Aurdals sportslige kvalitet og Fagernes' økonomiske plattform skulle sikre suksess.I 2006 ble Gunnar Dahlen ansatt som daglig leder og klubben endret navn til Valdres Fotballklubb. Klubben rykket opp til 2. divisjon etter 2007-sesongen, og ble der til de rykket ned igjen i 2014.
Klubbens daglige ledere:

juli 2017 - dd: Philip Stensæterapril 2017 - 31. juni 2017: Otto Bratengjanuar 2015 - 31. mars 2017: Gunnar Dahlenjanuar 2014 - 1.oktober 2014: Kjell Mæreseptember 2012 - 31. desember 2013: Jan Tore Vikjanuar 2011 - 30. august 2012: Gunnar Dahlenjanuar 2010 - 1. juni 2010: Kjell Vikenjanuar 2006 - 31. desember 2009: Gunnar Dahlen


== Tabellen ==


== Divisjonsutvikling ==


== Spillerstall (2016) ==
 Kert Kütt
 Arild Bø
 Jonas Rudolph Jørgensen
 Lars Fredrik Brateng
 Erlend Sæbu
 Haris Heremic
 Thomas Brekken
 Erlend Flaten
 Sanin Muminovic
 Sindre Lokreim Bolstad
 Kasper Dyve
 Joakim Halvorsen
 Øyvind Lund
 Dan Mönell
 Ørjan Vilhelmshaugen
 Robert Frydenlund Rabben
 Sindre Brekke Veltun
Sam Humphreys
Aidan Hawtin
Sebastian Stenqvist


== Støtteapparat (2016) ==
 Atle Johanessen (Hovedtrener)
 Tony André Strande (Assistenttrener)
 Philip Stensæter (Team Manager)
 Jan Tore Vik (Fysioterapeut)
 Alan Scott (Materialforvalter)
 Johnny Fjeld (Oppmann)


== Meritter ==


=== Kretsmesterskap ===
5. divisjon, Indre Østland: (2022)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Supporters from Spain
NIFS.no
Gjensidigebanen - Nordic Stadiums
Norwegian Open i rullestolcurling 2007

Norwegian Open 2007 i rullestolcurling var en internasjonal turnering som ble arrangert 16. – 18. november 2007 i Snarøyhallen. 
Til sammen 8 lag deltok. Konkurranseformen er mixed lag, det vil si at begge kjønn må være representert på banen til enhver tid. 
Konkurransen fungerte samtidig som NM i rullestolcurling, der de to norske lagene kjempet om NM-gull. Halden Curlingklubb stilte som Norge I, og Trondheim Curlingklubb stilte som Norge II. Trine Fissum ble for anledningen utlånt til Halden, siden de ikke hadde noen kvinne på laget sitt. Halden Curlingklubb ble best av de norske lagene, og ble dermed de første norgesmesterne i rullestolcurling. 


== Resultater og deltakere ==


=== Norwegian Open ===


=== Deltakere ===


== Eksterne lenker ==
Resultater på Curling.no
Peter Holst

Peter Theodor Holst (født 7. desember 1843 i Trondheim, død 9. januar 1908 på Gjøvik) var en norsk offiser, embedsmann og politiker (V). Han var Norges forsvarsminister i periodene 1891-1893 og 1898-1900, og satt også fire perioder på Stortinget, innvalgt fra Nordre Trondhjems amt. 
Holst var kavalerist, og nådde i 1899 generalmajors grad.
Han var amtmann i Kristians amt fra 1900 til 1908. Holst flytta amtmannskontoret fra Lillehammer til Gjøvik. Holst fikk kontor og bolig i et herskapelig hus ved Gjøvik kirke, som opprinnelig var oppført av Ewald Elling Olsen.
Forfatteren av Gjøvik bys historie, Reidar Mollgard, hevder at «til amtmann å være, viste Holst en usedvanlig interesse også for saker som kunne fremme byens ve og vel». Han bidrog blant annet i kommunikasjonsspørsmål, som ved danninga av Gjøvik dampskipsselskap. 
Da Holst døde i 1908, ble amtmannssetet flytta tilbake til Lillehammer av etterfølgeren Sigurd Lambrechts, til sterke protester fra bystyret i Gjøvik. Seinere har fylkets administrasjon alltid ligget på Lillehammer.


== Referanser ==


== Kilder ==
Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste - Peter Theodor Holst Besøkt 19. mars 2010
Digitalpensjonatet
Mollgard, Reidar: På fedres gamle veier. Gjøvik bys historie gjennom 100 år, s. 208-209 og 261.


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Holst – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Peter Holst hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Peter Holst privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket