jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Georg Lederer

Georg Lederer (født 23. april 1952 som Geir Westby) er en norsk kunstner. Han jobber blant annet med enkaustisk maling.
Lederer er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, Einar Granum Tegne og Maleskole, Asker Maleskole, Herman Bendiksen og Bård Brodersen, og har vært elev av Rolf Schönfeld. I tillegg har han studert ved Louvre og Musée D`Orsey.Lederer karakteriserer det meste av sin kunst som «essens-realisme», slik det kommer til uttrykk i portretter av frukt og grønnsaker. Disse arbeidene begynte han med i Normandie, hvor han bosatte seg etter studiene i Paris. Der hadde han i en periode atelier i en gammel stenkirke fra 1300-tallet. Han fant en spesiell atmosfære i liv og landskap som inspirerte og fikk ham til å se at «alt liv har en karakter, en iboende kraft – selv en grønnsak». Det blir sagt at maleriene har en slags sakral stemning som viser beundring og respekt for skaperverket.I Peter Watkins (en)' doku-drama fra 1974 spilte Geir Westby kunstneren Edvard Munch. Filmen ble opprinnelig laget for TV.


== Utstillinger ==


=== Separatutstillinger ===
2014-15: Tyrigrava Kunstnerfellesskap
2009: Kragerø Kunstforening
2009: Galleri Møllabekken
2009: Galleri HKR i Hamar
1995: Galleri 27 i Oslo
1993: Galleri 27 i Oslo
1992: Musée Marcel Sahut i Frankrike
1992: Gallerie Arcane i Frankrike


=== Kollektivutstillinger ===
2015: Galleri Gamle Eidsfoss
2008: Galleri HKR i Hamar
2008: Telemarksgalleriet i Notodden
2007/14: Oppegård kunstforening
2007: Telemarksgalleriet i Notodden
2005: Grimstad Kunstforening
2005: Sandefjord Kunstforening
2004: Høstutstillingen i Oslo
2002: Galleri Steen i Oslo
2000: Galleri Steen i Oslo
2001: Galleri 27 i Oslo
1997: Galleri 27 i Oslo
1991: Gallerie Romanet i Frankrike


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Georg Lederers hjemmesider
Treve

Treve er en gammel mengdeenhet som har vært brukt i Skandinavia, herunder også i Norge. En treve tilsvarte 12 enheter og ble ofte brukt i forbindelse med telling av kornband og høysåter.
Mason Verger

Mason Verger er en litterær figur fra boken Hannibal av Thomas Harris. Han er et av Hannibal Lecters ofre som overlevde. Verger ble henvist av retten til Lecter etter han ble dømt for seksuelt overgrep mot barn og for grov voldtekt av sin egen lesbiske søster Margot Verger. Mason Verger inviterte Lecter til hans hjem i Owings Mills, Maryland hvorpå Lecter dopet ham ned og foreslo at Verger skulle skjære av sitt eget ansikt med biter av et knust speil. Og igjen etter Lecters forslag, forer han sitt ansikt til sine dobermann-hunder som også spiser hans nese. Lecter knakk så Vergers nakke og etterlot ham for å dø. Hundene ble senere drepte og pumpet for å gjenfinne deler av Vergers ansikt. Hans ansikt ble sterkt deformert og han kunne ikke leve uten hjelp fra maskiner som holdt ham i live. Senere overtaler Lecter Mason Vergers søster til å drepe ham.
Nick Drakes diskografi

Dette er en oversikt over singer/songwriteren Nick Drakes diskografi.


== Originale studioalbum ==


== Konsertalbum ==
The John Peel Session (2014)


== Samlealbum ==
Nick Drake (1971)
Fruit Tree (1979) — sett med fire plater som inneholder Drakes tre studioalbum i tillegg til fire sanger innspilt i 1974 med Boyd og Wood.
Heaven in a Wild Flower: An Exploration of Nick Drake (1985)
Time of No Reply (1987) — varierte, tidligere innspillinger som aldri var blitt utgitt
Way to Blue: – An Introduction to Nick Drake (1994)
Made to Love Magic (2004) – kom på 27 . plass på Storbritannias albumliste
A Treasury (26. oktober, 2004)
Family Tree (10. juli, 2007)
Tuck Box (2013) — sett med 5 CD'er


== Singler ==
«Magic» (2004)
«River Man» (2004)


== Offisielt utgitte hjemmeopptak ==
Been smoking too long (1986) – opptak ved Robin Frederick, i Aix, 1966
Strange Meetings II –
Plaisir D'Amour – Drake spiller en instrumentalversjon av denne populære melodien fra det 18. århundre


== Uoffisielle utgivelser ==
Tanworth-in-Arden (1967/1968) — piratutgave av opptak fra Drakes hjem
Second Grace (1968/1969) — piratutgave av opptak fra Drakes hjem og på Hampstead.


== Sanger tatt med på andre samlealbum ==
Nice enough to Eat (1969) – «Time Has Told Me»
Bumper (1970) – «Hazey Jane I»
El Pea (1990) – «Black Eyed Dog»
Folk Routes (1994) – «Long Road»


== TV- og filmmusikk ==
Dream with the Fishes (1997) – «River Man»
Star Maps (1997) – «Horn»
Hideous Kinky (1998) – «Road»
Practical Magic (1998) – «Black Eyed Dog»
Ratcatcher (1999) – «Cello Song»
Serendipity (2001) – «Northern Sky»
The Royal Tenenbaums (2001) – «Fly»
Me Without You (2001) – «Cello Song»
Garden State (2004) – «One of These Things First»
Fever Pitch (2004) – «Northern Sky»
My Name Is Earl (2006) – «Time Has Told Me»
Driving Lessons (2006) – «Pink Moon»
The Lake House (2006) – «Time Has Told Me»


== Relaterte utgivelser ==
Brittle Days (1992) – Tribute-album (forskjellige artister)
Nine of Swords (1995) – En innspilling med fire Drake-sanger av Scott Appel
A Place To Be (2004) – Tribute-album av Danny Cavanagh (Anathema), begrenset til 1000 kopier
The songs of Nick Drake – Tribute-album av Keith James
These and Other Things (2006) –  Drake the band
Family Tree

Family Tree er et samlealbum utgitt i 2007 med hjemmeinnspillinger av den britiske musikeren Nick Drake. Drakes søster, Gabrielle, bidro på en av sangene. Albumet inneholder også to sanger av Drakes mor, Molly. Sangene på albumet ble spilt inn lenge før hans første album, Five Leaves Left og har vært tilgjengelig som piratkopi fordi Drakes familie har delt sangene hans med fansen.


== Sporliste ==
Alle sanger er skrevet og framført av Nick Drake om ikke annet er oppgitt.

«Come in to the Garden (introduction)» – 0:31
«They're Leaving Me Behind» – 3:16
«Time Piece» – 0:43
«Poor Mum» (av Molly Drake) – 1:38
«Winter Is Gone» (Tradisjonell) – 2:42
«All My Trials» (Tradisjonell) (med Gabrielle Drake) – 1:55
«Kegelstatt Trio for Clarinet, Viola and Piano» (Wolfgang Amadeus Mozart) – 1:14
«Strolling Down the Highway» (Bert Jansch) – 2:50
«Paddling in Rushmere» (Tradisjonell) – 0:24
«Cocaine Blues» (Tradisjonell) – 2:59
«Blossom» – 2:41
«Been Smokin' Too Long» (Robin Frederick) – 2:13
«Black Mountain Blues» (Tradisjonell) – 2:37
«Tomorrow Is a Long Time» (Bob Dylan) – 3:40
«If You Leave Me» (Dave Van Ronk) – 2:04
«Here Come the Blues» (Jackson C. Frank) – 3:53
«Sketch 1» – 0:59
«Blues Run the Game» (Jackson C. Frank) – 2:25
«My Baby So Sweet» (Tradisjonell) – 1:45
«Milk and Honey» (Jackson C. Frank) – 3:00
«Kimbie» (Tradisjonell) – 3:26
«Bird Flew By» – 2:54
«Rain» – 3:07
«Strange Meeting II» – 4:27
«Day Is Done» – 2:20
«Come Into the Garden» – 1:59
«Way to Blue» – 2:51
«Do You Ever Remember?» (Molly Drake) – 1:37


== Eksterne lenker ==
(en) Family Tree på Discogs 
(en) Family Tree på MusicBrainz
SPSS

SPSS (opprinnelig Statistical Package for the Social Sciences) er en kommersiell programvarepakke med grafisk grensesnitt for statistiske beregninger. I 2009 skiftet produktet navn til PASW Statistics (Predictive Analytics SoftWare). SPSS er også navnet på firmaet som produserer og selger programpakken.
28. juli 2009 offentliggjorde IBM og SPSS IBMs oppkjøp av SPSS. For programvaren fører dette til et navnebytte fra PASW til IBM SPSS.
SPSS ble lansert første gang i 1968, og er blant de mest brukte programpakkene for statistisk analyse innen samfunnsvitenskap, medisinsk forskning, m m. I tillegg til statistisk analyse så inneholder programmet støtte for datahåndtering og dokumentasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) SPSS – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Offisielt nettsted for SPSS Norge
Made to Love Magic

Made to Love Magic er et samlealbum fra 2004 av den britiske musikeren Nick Drake. På albumet er det en soloakustisk versjon av sangen «River Man», som ble splt inn i 1968. Denne versjonen av sangen hadde tidligere ikke blitt utgitt. På albumet var også sangen «Tow the Line» som heller ikke var utgitt før. Den sangen ble spilt inn blant de siste innspillingene hans i 1974.    


== Sporliste ==
«Rider on the Wheel»
«Magic»
«River Man»
«Joey»
«Thoughts of Mary Jane»
«Mayfair»
«Hanging on a Star»
«Three Hours»
«Clothes of Sand»
«Voices»
«Time of no Reply»
«Black Eyed Dog»
«Tow the Line»


== Eksterne lenker ==
(en) Made to Love Magic på Discogs 
(en) Made to Love Magic på MusicBrainz
Møllergata skoles musikkorps

Møllergata skoles musikkorps er Norges eldste skolekorps. Korpset ble opprettet av William Farre i 1901 i tilknytning til Møllergata skole i Bydel St. Hanshaugen i Oslo.
På 1980-tallet sank oppslutningen for korpset. Det ble gjort flere forsøk på å bygge opp korpset igjen i 19990-årene uten å lykkes. I 2000 bestod korpset av kun en trommeslager, men en større innsats for å inkludere bydelens flerkulturelle innbyggere medførte at korpset marsjerte med 63 musikanter fra 21 forskjellige nasjoner under 17. mai 2001.  


== Eksterne lenker ==
Møllergata skoles musikkorps
Såld

Såld er en gammel volumenhet som har vært i bruk over hele Skandinavia, også i Norge.  I middelalderen var såld antageligvis det største kornmålet brukt i Norge, men med store lokale variasjoner i bruken.  Magnus Lagabøtes landslov påbød en felles definisjon av såld for hele landet.


== Landsloven ==
Magnus Lagabøtes landslov påbød at 1 såld = 6 mæler.  Et såld skulle ta en vektmengde av rug tilsvarende ½ vestnorsk skippund.  Basert på dette har en estimert at et såld tilsvarer cirka 97,2 liter.


== Christian Kvarts norske lov ==
 Christian Kvarts norske lov innførte bruk av den københavnske  korntønna (ca. 139,1 liter) også i Norge.  Lokale kornmål som såld og mæle skulle da tilpasses tønnestørrelsen, slik at fire mæler fylte en tønne.  Et såld ble da regnet som 1,5 tønne.


== Lokale variasjoner ==
I Romerike og Ringerrike: 

1 såld = 12 settinger = 3/4 tønne (109,35 liter)På Hadeland:

1 såld = 12 settinger = 3/5 tønne (87,48 liter)I Vinje i Telemark:

1 såld = 3 mæler = 9 tredingsteier = 12 fjerdingsteier = 3/4 tønne (109,35 liter)I Hedemark, Sør-Gudbrandsdalen, Sigdal og Hallingdalen:

1 såld = 12 settinger = 2/3 tønne (97,2 liter)I Nord-Gudbrandsdalen:

1 såld = 6 mæler = 36 settinger = 1 1/3 tønne (194,4 liter)I Valdres omkring 1740:

1 såld = 6 mæler = 24 settinger (174,96 liter)I Hardanger og Sogn:

1 såld = 6 mæler = 2/3 tønne (97,2 liter)På Voss på 1500-tallet:

1 såld = 4  asker (81 liter)


== Litteratur ==
Rolf Fladby, Steinar Imsen, Harald Winge, red. (1974). Norsk historisk leksikon. Oslo: J.W.Cappelens forlag. ISBN 82-02-04893-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
Helgd

Helgd er en gammel vektenhet som har vært i bruk over hele Skandinavia, også i Norge. En helgd tilsvarte 2/3 såld eller 8 settinger, tilsvarende 97,2 liter. Volumet kan imidlertid ha variert gjennom tiden, herunder også lokale variasjoner.
Setting

Setting er en gammel volumenhet som har vært i bruk over hele Skandinavia, også i Norge. Settingen ble inndelt i 4 skrull og tilsvarte ⅛ helgd eller 1/12 sålder, tilsvarende 12,15 liter. Volumet kan imidlertid ha variert gjennom tiden, herunder også lokale variasjoner.
Way to Blue

Way to Blue er et samlealbum fra 1994 med sanger av den britiske musikeren Nick Drake. Sangene er tatt fra de tre originalalbumene og fra Time of No Reply. Albumet solgte til gull i Storbritannia.


== Sporliste ==
«Cello Song» – 4:45
«Hazey Jane I» – 4:28
«Way to Blue» – 3:09
«Things Behind the Sun» – 3:56
«River Man» – 4:20
«Poor Boy» – 6.06
«Time of No Reply» – 2:44
«From the Morning» – 2:30
«One of These Things First» – 4:50
«Northern Sky» – 3:44
«Which Will» – 2:56
«Hazey Jane II» – 3:44
«Time Has Told Me» – 4:25
«Pink Moon» – 2:03
«Black Eyed Dog» – 3:25
«Fruit Tree» – 4:45


== Medvirkende ==
Nick Drake synger og spiller gitar på alle sangene. 

Robert Kirby (Strykearrangement)
Richard Thompson (Gitar)
John Cale (Orgel, Celesta)
Chris McGregor (Piano)
Paul Harris (Piano)
Dave Pegg (Bass)
Ed Carter (Bass)
Mike Kowalski (trommer)
Rocky Dzidzornu (Conga)
Doris Troy (korist)
P.P. Arnold (korist)
Patrick Arnold (korist)
Ray Warleigh (saksofon)


== Eksterne lenker ==
(en) Way to Blue på Discogs 
(en) Way to Blue på MusicBrainz
Høydetrening

Høydetrening er trening i et miljø med lavere oksygentrykk i innåndingsluften, enn under normale forhold (på havnivå). Med økende høyde i moh. reduseres lufttrykket og dermed oksygentrykket. Under slike forhold vil ikke kroppen få tilstrekkelig med oksygen. Dette kalles hypoksi.
Ved opphold på over 4 uker i høyden vil beinmargen stimuleres til å produsere flere røde blodceller og dermed vil kroppens evne til å transportere oksygen forbedres (kroppen aklimatiseres til høyden). Dette er en populær måte å øke nivået av røde blodceller hos idrettsutøvere før konkurranser i og med at med økt nivå av røde blodceller vil det maksimale oksygenopptaket (VO2 max) øke.
Tonje Sørlie

Tonje Sørlie (født 4. september 1981) er en norsk profesjonell kampsportutøver fra Bergen. 
Hun har vært medlem av Bergen, Champions og Molde kickboxingklubber, og innehar sort belte av 3. grad. Sørlie er på det norske landslaget per 2013. Hun er fem ganger verdensmester, og er den eneste i verden med VM-gull i alle tre grener innen kickboking; lettkontakt, fullkontakt og pointfighting. I 2010 ble hun første nordmann til å vinne gull i Combat Games i Beijing, i -56 kg.  Hun ble i april 2012 verdensmester i profesjonell kickboksing etter å ha vunnet over Federica Bozzurra på  poeng i Roma. I Combat Games 2013 i St Petersburg, forsvarte hun gullet fra 2010 og ble dermed er første og eneste kvinnelige kickboxer som har oppnådd dette uansett gren.  
I 2012 deltok Sørlie i Norges beste fighter i Thailand, hvor hun tapte sin første og eneste kamp i MMA, mot Fatima Pinto.
Sørlie har vært nominert på NRKs Idrettsgalla fire ganger, og delt ut pris én gang
I 2014 var hun deltaker i TV2 programmet "Dropped" og i 2017 i  åttende sesong av "Mesternes Mester," hvor hun endte på tredjeplass.
Sørlie er utdannet sosionom ved Høgskolen i Bergen. Mellom 2000 og 2001, gikk hun idrett på Ringerike folkehøgskole.


== Medaljer i norske mesterskap ==
Hun var vunnet 10 NM-gull i kickboksing, og to NM-gull i boksing. Hun vant kongepokalen i kickboksing i 2003, 2004, 2006 og 2008.


== Internasjonale meritter ==


=== Kickboksing ===
Pointfighting:

VM-gull (2005)
7 World Cup-gullLettkontakt:

2 VM-gull (2003, 2005)
EM-gull (2004)
6 World Cup-gullFullkontakt:

VM-sølv (2009)
EM-bronse (2008)
World Cup-gull (2009)
VM-sølv 2009
World cup gull 2010
EM-gull 2010
Combat Games gull 2010
World cup gull x 3 2011
VM-gull 2011
World cup gull x 2 2012
Proff verdensmester 2012, første og eneste (per juli 2012) kvinnelige norske kickboxer som har vunnet tittelen på bortebane etter internasjonalt proffreglement. Roma, Italia 10 runder mot Federica Bozzura
"Årets kickboxer" kåret av NKBF etter å ha vært ubeseiret nasjonalt og internasjonalt gjennom 2 sesonger og for å inneha verdensmestertitlene som både amatør og proff.


=== Boksing ===
Nordisk mester (2008)
Deltok i VM i Kina (2008)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tonje Sørlie på Internet Movie Database
Time of No Reply

Time of No Reply er et samlealbum utgitt i 1986 som inneholder tidligere uutgitte sanger og alternative versjoner av innspillingene til den britiske musikeren Nick Drake. Sporene på albumet er identisk med CD 4 av samleverket Fruit Tree.


== Sporliste ==
Nick Drake synger og spiller akustisk gitar på alle sangene, som også er skrevet av ham der annet ikke er angitt.

«Time of No Reply» – 2.52
«I Was Made to Love Magic» – 3.08
«Joey» – 3.04
«Clothes of Sand» – 2.32
«Man in a Shed» – 3.02
«Mayfair» – 2.28
«Fly» – 3.35
«The Thoughts of Mary Jane» – 3.42
«Been Smoking Too Long» (Robin Frederick) – 2.13
«Strange Meeting II» – 3.32
«Rider on the Wheel» – 2.30
«Black Eyed Dog» – 3.20
«Hanging on a Star» – 2.42
«Voice from the Mountain» – 3.40


== Eksterne lenker ==
(en) Time of No Reply på Discogs 
(en) Time of No Reply på MusicBrainz
United Center

United Center er en arena i USA hvor basketballaget Chicago Bulls spiller sine hjemmekamper. Arenaen brukes også til hjemmekampene til ishockeylaget Chicago Blackhawks. 
Av og til åpnes arenaen for okseridning, konserter og familieshow. Blant artister som har opptrådt på arenaen kan neves Tina Turner, Pearl Jam, Madonna, Rolling Stones, U2 og Aerosmith.


== Kilder ==
United Centers Internettside
Fruit Tree

Fruit Tree er en samleboks som inneholder sanger fra Nick Drakes tre originalalbum, og uttak og alternative versjoner av noen av sangane hans.


== Sporliste ==


=== CD 1: Five Leaves Left ===
Time Has Told Me (4:27)
River Man (4:21)
Three Hours (6:16)
Way to Blue (3:05)
Day Is Done (2:22)
Cello Song (3:58)
Thoughts of Mary Jane (3:12)
Man in a Shed (3:49)
Fruit Tree (4:42)
Saturday Sun (4:00)


=== CD 2: Bryter Layter ===
Introduction (1:33)
Hazey Jane II (3:46)
At the Chime of a City Clock (4:47)
One of These Things First (4:52)
Hazey Jane I (4:31)
Bryter Layter (3:24)
Fly (3:00)
Poor Boy (6:09)
Northern Sky (3:47)
Sunday (3:42)


=== CD 3: Pink Moon ===
Pink Moon (2:06)
Place to Be (2:44)
Road (2:02)
Which Will (2:59)
Horn (1:23)
Things Behind the Sun (3:56)
Know (2:27)
Free Ride (3:36)
Parasite (3:05)
Harvest Breed (1:38)
From the Morning (2:31)


=== CD 4: Time of No Reply ===
Time of No Reply (2:47)
I Was Made to Love Magic (3:28)
Joey (3:06)
Clothes of Sand (2:32)
Man in a Shed (Demo Version) (3:06)
Mayfair (2:33)
Fly (Demo Version) (3:37)
Thoughts of Mary Jane (Demo Version) (3:46)
Been Smoking Too Long (2:17)
Strange Meeting II (3:38)
Rider on the Wheel (2:33)
Black Eyed Dog (Demo Version) (3:28)
Hanging on a Star (2:49)
Voice From the Mountain (2:12)Time of No Reply hadde ikke blitt utgitt da denne platen ble tilgjengelig, men har samme innhold som CD 4.


== Eksterne lenker ==
(en) Fruit Tree på Discogs 
(en) Fruit Tree på MusicBrainz
John Wood

John Wood er en britisk lydtekniker og produsent, best kjent for sitt arbeid med Nick Drake, Incredible String Band, Pink Floyd, Nico og Squeeze.


== Eksterne lenker ==
(en) John Wood på Discogs 
(en) John Wood på MusicBrainz 
(en) John Wood på Songkick 
(en) John Wood på AllMusic
Vanity Fair (tidsskrift)

Vanity Fair er et amerikansk månedsmagasin som dekker emner som populærkultur, mote og samtidens hendelser og kjendiser, som blir utgitt av Condé Nast. Dagens utgave av Vanity Fair har blitt utgitt siden 1983, og det har vært egne utgaver for fire europeiske land foruten den amerikanske utgaven.
Blant bladets mer internasjonalt kjente oppslag og artikler er forsidebildet fra 1991 av en gravid og naken Demi Moore; Marie Brenners artikkel «The Man Who Knew Too Much», som omhandlet tobakkindustrien og som senere ble til filmen The Insider (1999); og avsløringen av identiteten til kilden som lekket til pressen om Watergate-skandalen, «Deep Throat».


== Condé Nasts Vanity Fair ==
Condé Montrose Nast (1873–1942) begynte sitt imperium ved å kjøpe herremotemagasinet Dress i 1913. Det ble omdøpt til Dress and Vanity Fair, og kom ut med fire utgaver dette året. Vanity Fair betyr «Forfengelighetens marked» og er et marked som varer året rundt i den kristne allegorien The Pilgrim's Progress (1678), skrevet av John Bunyan (1628–1688). På dette markedet ble alle jordiske fristelser tilbudt, og appellerte til de besøkendes forfengelighet. I 1847 utga William Makepeace Thackeray (1811–1863) romanen Vanity Fair. Med inspirasjon fra Pilgrim's Progress drev den satire overfor det britiske samfunnet.
Magasinet fortsatte å blomstre inn i tjueårene, men selv om den etter hvert fikk et rekordhøyt opplag på 90 000 eksemplarer per utgivelse, ble bladet et offer for den store depresjonen og minskende annonseinntekter. Condé Nast kunngjorde i desember 1935 at Vanity Fair ville bli slått sammen med og inngå i Vogue (opplag 156 000), og at den siste utgaven av det selvstendige Vanity Fair ville se dagens lys i mars 1936.


== Moderne gjenutgivelse ==
I juni 1981 kunngjorde Condé Nast Publications, som da var eid av S.I. Newhouse, at Vanity Fair skulle gjenoppstå. Det første nummeret ble utgitt i februar 1983 med Richard Locke som redaktør. Locke kom fra stillingen som redaktør for The New York Times Book Review. Etter tre utgaver ble Locke erstattet av Leo Lerman, en veteran fra Vogue. Han ble etterfulgt av redaktørene Tina Brown (1984–1992), Graydon Carter (1992–2017) og Radhika Jones (2017–). Faste skribenter har blant annet vært Dominick Dunne, Sebastian Junger, Michael Wolff, Maureen Orth og Christopher Hitchens. Kjente fotografer for magasinet har blant annet vært Bruce Weber, Annie Leibovitz, Mario Testino og Herb Ritts, som alle har preget omslaget med en rekke overdådige omslag og fullsideportretter av samtidens kjendiser. Blant de aller mest kjente var omslaget for august 1991, fotografert av Leibovitz, av en naken og høygravid Demi Moore, og med tittelen «More Demi Moore».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vanity Fairs offisielle nettsted
Live & Rare

Live & Rare er et konsertalbum fra Rage Against the Machine. Albumet har en blanding av gamle og nye sanger. 


== Sporliste ==
«Bullet in the Head» – 5:44
«Settle for Nothing» – 4:57
«Bombtrack» – 5:55
«Take the Power Back» – 6:13
«Freedom» – 6:00
«Intro (Black Steel in the Hour of Chaos)» – 3:42 (med Chuck D fra Public Enemy)
«Zapata's Blood» – 3:49
«Without a Face» – 4:06
«Hadda Be Playing on the Jukebox» – 8:04 (et dikt av Allen Ginsberg)
«Fuck tha Police» – 4:09
«Darkness» – 3:41
«Clear the Lane» – 3:50


== Eksterne lenker ==
(en) Live & Rare på Discogs 
(en) Live & Rare på MusicBrainz
Juan Goytisolo

Juan Goytisolo (født 5. januar 1931 i Barcelona i Spania, død 4. juni 2017 i Marrakech i Marokko) var en spansk forfatter. Han skildret det spanske borgerskapet under Franco på en kritisk måte i sine første romaner. Senere i livet kritiserte han også mytene det spanske samfunnet baserer seg på.
Han var bror av forfatterne José Agustín Goytisolo (1928–1999) og Luis Goytisolo (1935).


== Bibliografi ==
Juegos de manos – 1954
El mañana efimero – trebindsverk 1957–58
Juan sin tierra – 1975
Makbara – 1980


== Priser og utmerkelser (utvalg) ==
1993 – Nelly Sachs Pris
2014 – Cervantes-prisen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Juan Goytisolo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Juan Goytisolo på Internet Movie Database 
(sv) Juan Goytisolo i Svensk Filmdatabas 
(en) Juan Goytisolo hos The Movie Database
The Nightwatchman

The Nightwatchman er et soloprosjekt startet av Tom Morello fra Rage Against the Machine og Audioslave. Det har blitt gitt ut et studioalbum One Mans Revolution der det ble gitt ut en singel.


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) The Nightwatchman på Discogs 
(en) The Nightwatchman på MusicBrainz 
(en) The Nightwatchman på AllMusic
K.d. lang

Kathryn Dawn Lang (født 2. november 1961), mest kjent som k.d. lang, er en kanadisk sangartist. 
Hun startet med country og det store forbildet var Patsy Cline. Tidlig på 1990-tallet gikk hun bort fra country, og utgivelsen av albumet Ingénue i 1992 var et fullstendig brudd. Hennes siste album til nå er Sing it Loud, som kom ut i 2011.
I februar 2014 hadde hun sin debut på Broadway, i showet After Midnight, på Brooks Atkinson Theater.
Hun er buddhist og vegetarianer.


== Album ==

Angel With a Lariat – 1987
Shadowland – 1988
Ingénue – 1992
All You Can Eat – 1995
Drag – 1997
Invincible Summer –2000
Hymns of the 49th Parallel – 2004
Reintarnation – 2006
Watershed – 2008
Sing It Loud – 2011


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) K.d. lang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) k.d. lang på Internet Movie Database 
(sv) k.d. lang i Svensk Filmdatabas 
(da) k.d. lang på Scope 
(fr) k.d. lang på Allociné 
(en) k.d. lang på AllMovie 
(en) k.d. lang hos The Movie Database 
(en) k.d. lang hos Internet Broadway Database 
(en) k.d. lang på Apple Music 
(en) k.d. lang på Discogs 
(en) k.d. lang på MusicBrainz 
(en) k.d. lang på MusicBrainz 
(en) k.d. lang på Spotify 
(en) k.d. lang på Songkick 
(en) k.d. lang på Songkick 
(en) k.d. lang på Last.fm 
(en) k.d. lang på AllMusic 
k.d. lang på Twitter 
k.d. lang på Facebook 
k.d. lang på Instagram 
k.d. lang på YouTube