jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Pingxiang (Chongzuo)

Pingxiang (kinesisk: 凭祥; pinyin: Píngxiáng) er et byfylke i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Chongzuo.
Befolkningen var på 100 229 innbyggere i 1999. Det har et areal på 650 kvadratkilometer.
Pingxiang ligger ved Kinas grense mot Vietnam. Kinas nasjonalvei 322 løper gjennom sentrum av selve byen Pingxiang, og det gjør også jernbanenlinjen fra Nanning som fortsetter videre over grensen og sør til Hanoi. En motorvei inn i Vietnam går også gjennom området. 
Zhennanpasset ca. 10 km fra selve byen Pingxiang, der slaget ved Bang Bo fant sted under den sino-franske krig, kalles nå «Vennskapsporten» (Youyi Guan) og er innfallsporten til Vietnam. 


== Administrative enheter ==
Pingxiang består av storkommunene Pingxiang 凭祥镇, Youyi 友谊镇, Shangshi 上石镇 og Xiashi 夏石镇, og av kommunen Puzhai 浦寨.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens hjemmeside Arkivert 20. januar 2013 hos Wayback Machine.
Joseph Werbrouck

Joseph Werbrouck (født 10. januar 1882, død 3. juni 1974) var en belgisk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Werbrouck vant en olympisk bronsemedalje i sykling under OL 1908 i London. Han kom på tredjeplass på 20 kilometer bak de britiskke syklistene Benjamin Jones og Clarence Kingsbury.


== OL-medaljer ==
1908  London -  Bronse i sykling, 20 kilometer


== Eksterne lenker ==
(en) Joseph Werbrouck – Olympedia 
(en) Joseph Werbrouck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Joseph Werbrouck – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Joseph Werbrouck – Cycling Archives
Stallogargo

Stallogargo (nordsamisk: Stállogárggu) er ei lita bygd i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Stallogargo ligger på Kvaløya og har broforbindelse over Kvalsundbrua til fastlandet. Det er ca. 30 minutters kjøring med bil fra Hammerfest. Det bor ca. 75 innbyggere i bygda (2009). Navnet Stallogargo har sitt opphav fra en stor stein like utenfor bygda, som ifølge lokalbefolkningen er en samisk Stallo.
Sámal Petur í Grund

Sámal Petur Martinsson í Grund (født 26. juli 1958 i Syðrugøta) er en færøysk politiker (Sj.). Han ble i desember 2021 valgt til partileder i Sjálvstýri.


== Liv og virke ==
Han vokste opp i en sjømannsfamilie i Søldarfjørður. Faren Martin í Grund var formann i kommunestyret (borgermester) i Runavík 1981–1984.Sámal Petur í Grund er utdannet elektromekaniker og skipper. Han begynte som mekaniker på fabrikktråler. Han virket også noen år som misjonær for Heimamissiónin blant sjøfolk i Danmark og på Færøyene før han gikk tilbake til sjømannsyrket. Han har også vært bestyrer for et sjømannshjem.


=== Politisk arbeid ===
Sámal Petur í Grund ble i 1994 medlem av Færøyenes regjering med ansvar for kommunikasjons-, kultur-, turisme- og havbrukssaker. At Sjálvstýrisflokkurin valgte ham som sin representant i regjeringen, skyldtes for en stor del at partiet hadde mistet sitt mandat fra Eysturoy ved lagtingsvalget. Han måtte fratre i 1997 på grunn av den påtenkte Vágatunnilin. Han hadde truet med å gå til opposisjonen på Lagtinget for å få støtte for sitt forslag om 40 millioner danske kroner til prosjektet. Regjeringssjef Edmund Joensen avviste det som økonomisk uforsvarlig.Sámal Petur í Grund var innvalgt på Lagtinget på utjevningsmandat fra Eysturoy i perioden 1998–2002 og ledet Sjálvstýrisflokkurins lagtingsgruppe. Han var også formann i Lagtingets justiskomité 1998–2001 og medlem av Lagtingets delegasjon til Vestnordisk Råd 1998–2000.Det kom til sterke personmotsetninger mellom Sámal Petur í Grund og partilederen Helena Dam á Neystabø, som også satt i Færøyenes regjering. I februar 2001 overtok han hennes plass i regjeringen, som sosial- og helseminister, og i november vant han kampen om partiledervervet. Han trakk seg imidlertid som partileder to uker senere for å avslutte striden. Sámal Petur Grund spilte ingen fremskutt politisk rolle i de nærmeste årene.
Han gikk tilbake til sjømannsyrket, som styrmann og skipper for Strandfaraskip Landsins.Sámal Petur í Grund var Sjálvstýrisflokkurins 2. varamann til Lagtinget 2008–2011. Han møtte på Lagtinget våren 2009, da Kári á Rógvi hadde studiepermisjon. I 2011 og 2015 stilte Sámal Petur í Grund som lagtingskandidat for partiet Framsókn. I 2019 vendte han tilbake til sitt gamle parti.


== Referanser ==
Akkommodasjon (øyet)

Annen betydning: Akkommodasjon.
Akkommodere fra latin accommodare, av ad + commodare «å gjøre passende», av commodus «bekvem».
Akkommodasjon betegner øyets evne til å endre linsens form for å fokusere på forskjellige avstander. Når ciliarmuskelen trekker seg sammen vil linsen få en tykkere form, brennvidden blir kortere, og en fokuserer på et objekt som ligger nærmere.
Som barn har en evnen til å endre øyets brytning tilsvarende ca. 14 dioptrier. Med alderen stivner øyelinsen og ved 50-årsalderen kan akkommodasjonsevnen være redusert til 1-2 D, linsen er nær helt stiv, en tilstand betegnet som presbyopi. I tillegg reduseres omstillingshastigheten. Et barn kan endre fokus fra uendelig til 7 cm på 350 millisekund.
Schloss Wackerbarth

Schloss Wackerbarth eller Wackerbarths Ruh’ er et barokkslott i bydelen Niederlößnitz i Radebeul i Sachsen. Slottet er omgitt av en stor vingård.
Niederlößnitz befinner seg på veien fra Dresden til Meißen, som er hovedområde for Det statlige saksiske vingodset. Godset tilhører i dag Großlage Lößnitz i Radebeuler Johannisberg.


== Litteratur ==
Große Kreisstadt Radebeul (Hrsg.): Stadtlexikon Radebeul. Historisches Handbuch für die Lößnitz, 2005, ISBN 3-938460-05-9
Hans Beschorner: Herrensitze der Lößnitz, i  Mitteilungen des Landesvereins Sächsischer Heimatschutz, 1924
Selskap for bevaring og ny skogplanting i Radebeul (Hrsg.): Beiträge zur Stadtkultur der Stadt Radebeul (1997–2007)
Landesamt für Denkmalpflege Sachsen und Stadt Radebeul (Hrsg.): Stadt Radebeul. Denkmaltopographie Bundesrepublik Deutschland. Denkmale in Sachsen, SAX-Verlag, Beucha 2007, ISBN 978-3-86729-004-3
Georg Dehio: Handbuch der deutschen Kunstdenkmäler, Bd.1, Mitteldeutschland. 1914.


== Eksterne lenker ==
Website for det saksiske statsvingodset GmbH på Schloss Wackerbarth.
Arkitektur i produksjonsanlegget. Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
8. Radebeuler byggherrepris 2004
Og snart modnes vinen her ...
Mor Godhjertas glade versjon. Ja

Mor Godhjertas glade versjon. Ja er en diktsamling av den norske forfatteren Jan Erik Vold, utgitt i 1968.
Samlingen var forfatterens femte, etter debuten i 1965, og den representerte et gjennombrudd for forfatteren. Det var også i denne samlingen at Vold introduserte den muntlige «snakketonen» som han senere er blitt kjent for.Et hovedtema i samlingen er bydikt, fra Volds hjemtrakter på Briskeby i Oslo. Skildringen er livsbejaende; videre er den  personlig, med samtaleaktige henvendelser til flere av Volds venner og kolleger. I «Trikkeskinnediktet» fremsettes nærmest et poetisk program: dikter-jeget tar avstand fra pompøse formuleringer som «byen ligger bundet / i sitt nett av trikkeskinner», og velger heller en «solidarisk», kompis-aktig tilnærming til trikkeskinnenes samliv med brostein, gatene og med byen.
I samlingens siste, fjerde, del finnes det lange diktet «Selvportrett i Grønligrotta – en novelle», som skildrer en vandring i Grønligrotta i Mo i Rana, slik at den fremstår som en psykologisk prosess, en «urolig, søvnløs natt».
Samlingen inneholder også dikt til/om forfatterens far, journalisten Ragnar Vold, som døde i 1967, året før boka utkom.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Kaja Schjerven Mollerin Historien om Mor Godhjerta Gyldendal 2019 ISBN 9788205514706
John Aasen

John Aasen (født 5. mars 1890 i Minneapolis i Minnesota, død 1. august 1938 i Mendocino i California) var en norsk-amerikansk skuespiller. 
Aasens størrelse ga ham roller der det krevdes lange og store skuespillere.
Ifølge episode 3 i sesong 1 i Linda Eides serie Norsk attraksjon på NRK (mor til John Aasen var fra Rollag i Buskerud) så målte han hele 2,79 meter. Andre mener han skal ha vært 2,67 meter. Andre igjen mener han var kortere. Hans mor og far skal selv ha målt godt over 2 meter.


== Filmografi (utvalg) ==

1936 – Bengal Tiger

1928 – Should Married Men Go Home? 

1927 – Legionnaires in Paris

1923 – Why Worry?


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) John Aasen på Internet Movie Database 
(sv) John Aasen i Svensk Filmdatabas 
(en) John Aasen på AllMovie 
(en) John Aasen hos The Movie Database
Jorun Solheim

Jorun Solheim (født 18. november 1944) er en norsk sosialantropolog og kvinneforsker, som er særlig opptatt av kjønn, kultur og modernitet. 
I sin ungdom var Solheim aktiv i Sosialistisk Folkepartis ungdomsorganisasjon Soslialistisk Ungdomsforbund. Hun satt i SUFs sentralstyre, og var i årene 1963–1964 redaktør for organisasjonens blad Ungsosialisten. Siden var hun engasjert i den norske ml-bevegelsen.
Hun er utdannet mag. art. i sosialantropologi (1970), og var universitetslektor ved Institutt for sosialantropologi ved Universitetet i Oslo i perioden 1971–1983. Fra 1981 til 2001 var hun forsker ved Arbeidsforskningsinstituttet, og fra 1994 til 1999 professor i annenstilling ved Senter for kvinneforskning ved UiO. Hun har vært gjesteforsker ved Stanford University (1992–1993), University of California, Berkeley (2001) og University of Bristol (2002–2003). Hun er nå forsker ved Institutt for samfunnsforskning og var fra 2007 redaktør for Tidsskrift for kjønnsforskning.
Hun er gift med Tian Sørhaug.


== Bibliografi ==
Kjønn og modernitet, 2007
Den usynlige hånd?, 2002
Den åpne kroppen, 1998


== Eksterne lenker ==
Solheim om sin egen og sitt fags utvikling - fra nettstedet Kilden. (Besøkt 5. januar 2011)
Curt Lofterud

Curt Lofterud (født 1928) er en svensk forfatter. Lofterud er bosatt i Kromkom kommune, nordvest for Östersund,Sverige. Lofterud har skrevet mange sine bøker sammen med Ingvar Björk og hovedfokus har vært på natur, dyreliv og lokalhistorie. Flere av bøkene er oversatt til norsk og blitt benyttet som lærerbøker i skoleverket. Lofterud har vært styremedlem i Bild og Ord Akademin siden opprettelsen i 1983.


== Bibliografi ==
Björkö-Birka 1970
Vandring på fjäll 1975
Längs havsstranden på västkusten 1976
Året om i skogen 1977
OÄ-biten 1979
När djuren har ungar 1982 (medforfatter Ingvar Björk)
Fakta om vikingarna 1982
Fåglar i vår närhet 1983 (medforfatter Ingvar Björk)
Husdjurens ungar 1983 (medforfatter Ingvar Björk)
Längs en bäck 1983 (medforfatter Ingvar Björk)
Vårens blommor 1983 (medforfatter Ingvar Björk)
Sommarens blommor 1984 (medforfatter Ingvar Björk)
Långan 1984
Sevärd natur i Krokoms kommune 1984
Lands naturkalender 1985 (medforfatter Ingvar Björk)
Vinterns blommor 1985 (medforfatter Ingvar Björk)
Höstens blommor och sensommarens 1985 (medforfatter Ingvar Björk)
Bjurälvens naturreservat 1986
Alsen-Näskott 1986
Åkersjön-Bakvattnet 1986
Vårens fåglar 1987 (medforfatter Ingvar Björk)
Rödön 1987
Storulvån, Blåhammaren, Sylarna 1988
Livet kring en stubbe 1988 (medforfatter Ingvar Björk)
Hotagen 1988
Ås 1989
Härjedalens hjärta 1989
Lodjuret Göpa och hennes ungar 1989 (medforfatter Ingvar Björk)
Björnen Binna och hennes ungar 1989 (medforfatter Ingvar Björk)
Djuren på Skansen 1990 (medforfatter Ingvar Björk)
Föllinge 1990
Gräsanden 1991 (medforfatter Ingvar Björk)
Nyckelpigan 1991 (medforfatter Ingvar Björk)
Ekorren 1991 (medforfatter Ingvar Björk)
Skogsmusen 1991 (medforfatter Ingvar Björk)
Offerdal 1991
Skogssnigeln 1992 (medforfatter Ingvar Björk)
Skatan 1992 (medforfatter Ingvar Björk)
Igelkotten 1992 (medforfatter Ingvar Björk)
Citronfjärilen 1992 (medforfatter Ingvar Björk)
Vargen Ulva och hennes ungar 1993 (medforfatter Ingvar Björk)
Humlan 1993 (medforfatter Ingvar Björk)
Sparven 1993 (medforfatter Ingvar Björk)
Sju sjöar runt 1994
Min vän Molle 1995
Nära naturen 1996 (medforfatter Ingvar Björk)
Rikkärr 1996
Krokom-Hissmofors-Dvärsätt 1997
Aspåsbygden 1997
Blomsterled Getryggen 1998
Frösön 1999
Älgkon skapade världen 2002
Blomsterfjället Ansätten 2005
Älggropar 2005


== Priser og utmerkelser ==
Årets Pandabok (barneboksklassen) 1994


== Referanser ==
Mauro Silva

Mauro da Silva Gomes (født 12. januar 1968) er en brasiliansk tidligere fotballspiller. Mauro Silva var en kraftfull defensiv midtbanespiller. Han spilte mesteparten av karrieren i den spanske klubben Deportivo La Coruña. Han har vunnet VM med Brasil i 1994.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mauro Silva – FIFA 
(fr) Mauro Silva – LÉquipe 
(en) Mauro Silva – Transfermarkt 
(en) Mauro Silva – national-football-teams.com 
(en) Mauro Silva – WorldFootball.net 
(en) Mauro Silva – FootballDatabase.eu 
(en) Mauro Silva – Sambafoot
RegnCon

Spillforeningen RegnCon (982 848 679 i Enhetsregisteret) er en demokratisk medlemsorganisasjon og arrangerer blant annet den årlige spillfestivalen RegnCon i Bergen.  Foreningen ble stiftet høsten 1991 av blant andre Heikki Holmås, og dens aktivitet «retter seg først og fremst mot rollespill, avanserte brett- og miniatyrspill og samlekortspill». RegnCon er medlem av Hyperion, en paraplyorganisasjon for fantastiske fritidsinteresser i Norge.
Festivalen har årlig ca. 200 medlemmer, og avholder både premierte konkurranser samt en mengde frispilling. Festivalen varer i 3 dager (fredag til søndag), og man kan spille 24/7.


== RegnCons ledere ==
1991–1993 Heikki Holmås – Leder for RegnCon 1 og RegnCon 2
1993–1994 Erik Fossen – Leder for RegnCon 3
1994–1995 Jardar Øye Otre – Leder for RegnCon 4
...
2009–2010 Ida Vania Xayide Skirbekk – Leder for RegnCon 17 og 18
2011–2012 Frank Wisnes – Leder for RegnCon 19


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
RegnCons hjemmesider
Erik Fossen

Erik Fossen (født 20. juni 1974) er journalist hos Bergens Tidende. Han er også kjent som musikeren Unknown Joe.


== Diskografi ==
My Secret Lookalike, Galant Records (2004)
Everyone Is A Loan, Galant Records (2011)


== Eksterne lenker ==
Unknown Joes Myspaceside
Romulus Vulpescu

Romulus Vulpescu (født 5. april 1933 i Oradea, død 18. september 2012 i București) var en rumensk dikter, prosaforfatter, oversetter og politiker.
Etter at han gikk på Sf. Andrei-barne- og ungdomskolen (1939 - 1948), gikk han på Gh. Șincai-gymnaset (1948 - 1951), de siste to årene på kveldskole, ettersom han samtidig gikk på en yrkesskole om dagen (1950 - 1951) og ble utlært dreier.
Deretter studerte han på Universitetet i București, Fakultetet for rumensk språk og litteratur, som han ble ferdig med i 1955.
Etter at han ble ferdig med studiene, ble han ansatt i redaksjonen i Editura de Stat pentru Literatură şi Artă (1955 - 1960), Editura pentru Literatură Universală (1961 - 1964) og litteraturtidsskriftet Luceafărul (1964 - 1965). Han var også litteratursekretær og assisterende direktør for Barbu Delavrancea-teateret (1967 - 1969) og museolog ved Det rumenkse litteraturmuséet. Mellom 1973 og 1989 var han sekretær for Den rumenske forfatterforeningen, og mellom 1990 og 1991 var han direktør av Teatrul Mic i București.I perioden 1990-1992 satt han i det rumenske Senatet for Frontul Salvării Naționale. Mellom 1994 og 1998 var han medlem av Romanias kringkastingsråd. Mot slutten av livet var han medlem av det ultranasjonalistiske partiet România Mare.Han var gift med forfatteren og oversetteren Ileana Vulpescu (f. 1932), som han hadde en datter med, Ioana (d. 2012).


== Dikt ==
Poezii, 1965
Romulus Vulpescu și alte poezii, 1970
Arte & meserie, 1979
Versuri (1948–1993)
Carolina María de Jesús, Strada A, nr. 9 (brasiliansk prosa), 1962


== Prosa ==
Proză – Exerciții de stil (prosa og teaterstykker), 1967
Procesul Caragiale-Caion (teater-dokument), 1973
Armura noastră – bok (30 dikt), LP-plate, "Electrecord", 1986
Hîncu – ba! (două volume de polemici, de opinii și de controverse: Zodia Cacealmalei si Praznicul pușlamalelor), 2002
Vraiștea, dikt, 2004


== Oversettelser ==
François Villon, Opurile magistrului, 1958
Marcos Ana, Rădăcinile zorilor (spanske dikt), 1961
François Rabelais, Gargantua, 1963
Gargantua și Pantagruel, 1968
Poeți ai Pleiadei, 1965
Dante Alighieri, Vita Nuova, 1971
Alfred Jarry, Ubu (marea gesta), 1969
Aucassin și Nicoleta, 1974
Charles d'Orléans, Dikt, 1975
Pleiada (tospråklig utgave), 2001
François Villon (og anonyme diktere), Deocheatele, 2005


== Film ==
Ultima frontieră a morții (1979), skuespiller


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Romulus Vulpescu på Discogs 
(en) Romulus Vulpescu på MusicBrainz
Karmøytunnelen

Karmøytunnelen er en undersjøisk tunnel som inngår i T-forbindelsen. Tunnelen går under Karmsundet og Førresfjorden, og har i tillegg en tunnelarm på 1164 meter opp til øya Fosen. Der tunnelarmene møtes er det bygget en rundkjøring inne i fjellet. Tunnelen var inntil Ryfylketunnelen åpnet i 2019 den lengste undersjøiske veitunnelen i Norge.
Samlet lengde på den undersjøiske tunnelen og tunnelarmen opp til Fosen er 8,9 km.Anleggsarbeidet startet september 2009 og 8. juni 2011 var det gjennomslag i tunnelen. Den var planlagt åpnet for trafikk 29. mai 2013, men åpningen ble utsatt til 5. september 2013.


== Referanser ==
Mark Mancina

Mark Mancina (født 9. mars 1957 i Santa Monica i California) er en amerikansk komponist, mest kjent for sitt arbeide med filmmusikk. Han har samarbeidet en del med musikeren Trevor Rabin, progressiv rock-bandet Emerson Lake and Palmer, samt med sangeren, trommeslageren og skuespilleren Phil Collins. I 1991 var han også med-produsent på Yes-albumet Union. 


== Filmmusikk (utvalg) ==
Vaiana (2016)
Camille (2007)
August Rush (2007)
Shooter (2007)
Asylum (2005)
The Haunted Mansion (2003)
Min bror bjørnen (2003)
Training Day (2001)
Tarzan (1999)
Speed 2: Cruise Control (1997)
Con Air (1997)
Moll Flanders (1996)
Twister (1996)
Bad Boys (1995)
Leiemordere (1995)
Speed (1994)
Space Mutiny (1988)
Criminal Minds


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mark Mancina på Internet Movie Database 
(sv) Mark Mancina i Svensk Filmdatabas 
(da) Mark Mancina på Filmdatabasen 
(da) Mark Mancina på Scope 
(fr) Mark Mancina på Allociné 
(en) Mark Mancina på AllMovie 
(en) Mark Mancina hos The Movie Database 
(en) Mark Mancina hos Internet Broadway Database 
(en) Mark Mancina på Discogs 
(en) Mark Mancina på MusicBrainz 
(en) Mark Mancina på Spotify
Vestoppland fengsel

Vestoppland fengsel er et fengsel med to avdelinger, en i Gjøvik og en i Valdres. De to fengslene ble slått sammen 1. januar 2008. Pr. 2008 hadde fengselet en total kapasitet på 42 plasser og er underlagt Kriminalomsorgens region øst.


== Vestoppland fengsel, Gjøvik avdeling ==
Vestoppland fengsel, Gjøvik avdeling, tidligere Gjøvik fengsel, er et høysikkerhetsfengsel i Gjøvik. Adressen er Skolegata 1.


== Vestoppland fengsel, Valdres avdeling ==
Vestoppland fengsel, Valdres avdeling, tidligere Vestre Slidre fengsel, er et fengsel med lavere sikkerhetsnivå som ligger i Vestre Slidre.


== Eksterne lenker ==
Kriminalomsorgens presentasjon av Vestoppland fengsel, Valdres avdeling
Hipgnosis

Hipgnosis var en britisk grafisk designer-gruppe som spesialiserte seg på kreative platecovere for kjente band som for eksempel Pink Floyd, Genesis, Led Zeppelin, 10CC og The Alan Parsons Project. Hipgnosis besto hovedsakelig av Storm Thorgerson, Aubrey Powell og senere Peter Christopherson. Hipgnosis avsluttet virksomheten i 1983, men Thorgerson arbeidet frem til han døde i 2013 med å lage platecovere i samme stilen.
Hipgnosis' stil var hovedsakelig abstrakte og absurde fotografier av ordinære personer og gjenstander i en ekstraordinær setting. Eksempler er blant annet Pink Floyds Meddle der et nærbilde skal forestille lydbølger som går inn i et øre, og Wish You Were Here, der to dresskledde personer håndhilser mens den ene av dem står i flammer.


== Liste over platecovere av Hipgnosis ==


== Eksterne lenker ==
Pink Floyds «Hvem er Hvem»
En liste over Hipgnosis-verk
Storm Thorgersons offisielle nettsted
Anna Roos

Anna Roos (født 1961) er en svensk biolog, forfatter og fotograf.
Anna Roos arbeider som forsker og foreleser på Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm. Hennes spesialområder er sel, oter og miljøgifter. Foruten artikler i ulike tidsskrifter har hun skrevet flere bøker.


== Bibliografi ==
Sälliv 2000
Vem är pastejtjuven 2002
Hos djuren på Skansen, Natur och Kultur 2002
Daniel och sälarna 2004
Så lever ekorren 2005


== Priser og utmerkelser ==
Årets Pandabok (barneboksklassen) 2001


== Referanser ==
TS «Hamburg» (1969)

TS «Maxim Gorkiy» (kallesignal C6IQ5), tidligere TS «Hamburg», var et passasjerskip som ble overlevert det tyske rederiet Deutsche Atlantic Linie, Hamburg i 1969. Skipet var byggnummer 825 ved verftet Howaldtswerke Deutsche Werft A.G. i Hamburg, og ble etter overleveringen satt inn i cruisetrafikk.
Skipet ble solgt i 1974 til rederiet Black Sea Shipping Co i Odessa i Sovjetunionen og omdøpt  til TS «Maxim Gorkiy». Fra 1988 var det chartret ut til Phoenix-Reisen i Bonn, Tyskland. I januar 2009 ble skipet solgt til Alang for opphugging.
Kvelden 19. juni 1989 kolliderte skipet med drivis under et sommercruise i nærheten av Svalbard og tok inn vann, med nærmere 1000 mennesker ombord. Alle passasjerene og en tredjedel av mannskapet ble beordret til å forlate skipet, mens det norske kystvaktskipet Senja var tilkalt for assistanse. Da KV Senja mottak nødsignalet var det 3 til 4 timer unna havaristen. KV Senja startet opp sine ekstra motorer og gikk for full maskin mot Maxim Gorkiy. Da KV Senja ankom stedet tre timer senere, lå Maxin Gorkiy med baugen under vann. Passasjerer var satt i livbåter, men mange sto på isflakene rundt skipet. Passasjerene ble plukket opp av KV Senja og redningshelikoptre fra blant annet 330-skvadronen. De ble fraktet til Longyearbyen og flydd hjem. Etter hvert klarte mannskap på KV Senja og Maxim Gorkiy, med assistanse fra russiske forsvarshelikoptre, å stanse vanninntrengingen. Da var hele baugen under vann og akterenden hadde begynt å reise seg. 21. juni ble Maxim Gorkiy tauet til Svalbard for reparasjoner slik at hun ble tett, for deretter å gå for egen maskin til Tyskland for ytterligere reparasjoner ved Lloyd Werft, Bremerhaven. Skipet var tilbake i trafikk 17. august 1989.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) IMO 6810627 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) TS «Hamburg» (1969) – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(sv) «Fakta om fartyg – TS Hamburg». Arkivert fra originalen 3. august 2012.  Besøkt 26. april 2009
Fartsholder

For fartsholder, også kalt «hare», innen sport, se fartsholder (sport)Fartsholder (engelsk cruise control, speed control eller autocruise) betegner en teknologi som automatisk kontrollerer og regulerer et kjøretøys hastighet. 
En adaptiv fartsholder er en type fartsholder som ved hjelp av elektronisk avstandsmåling justerer ned hastigheten dersom man kommer for nært bilen foran.


== Funksjon ==
Ved å øke eller redusere drivstofftilførselen sørger denne teknologien for at kjøretøyet opprettholder den hastigheten det hadde da funksjonen ble aktivert. 


== Betjening ==
Fartsholderen styres med en hendel som vanligvis sitter på rattstammen. Når fartsholderen er aktivert, kan den valgte hastigheten finjusteres i små intervaller opp og ned ved hjelp  av knapper eller ved å bevege hendelen. Funksjonen overstyres automatisk når føreren tråkker på bremsepedalen, gasspedalen eller clutchpedalen (biler med manuell girkasse). Den kan også kobles ut manuelt. Om føreren øker hastigheten, f.eks i forbindelse med en forbikjøring, gjenopptar fartsholderen den innstilte hastigheten når gasspedalen slippes. Enkelte typer har tilsvarende funksjon også etter bremsing.


== Bruk ==
Fartsholder er spesielt nyttig og komfortabelt ved langkjøring på gode veier. Føreren slipper både å holde benet på gasspedalen og å holde kontinuerlig øye med speedometeret. Den er ikke like godt egnet på småveier som krever aktiv fartstilpasning hele tiden. I dag er fartsholder gjerne standardutstyr på personbiler, lastebiler og busser.