jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Blankburkne

Blankburkne  (latin:  Asplenium adiantum-nigrum , eller Asplenium onopteris) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Er formrik og er trolig oppstått fra kromosomdobling av hybriden A. cuneifolium x A. onopteris.

Blankburkne er 10–30 cm høy, og bladene er 3–10 cm brede med smalt trekantformede bladplater. Bladet er mørkegrønt eller mellomgrønt, stivt, og blankt, med 2-3 gangers fliking. Det er på grensen til gaffelgreinet, ved at både primær- og sekundærflikene har et smalt, men substansielt bredt feste i midtnervene, og derfra utvider seg i vifte- eller gaffelformasjon.
Bladstilken er lang og mørk ved bunnen, men grønn halvveis opp mot bladplaten og langs hele bladplatens seksjon.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødbrune eller rustbrune, og de vokser seg mer og mer sammen inntil de etter hvert dekker nesten hele undersiden av flikene. Kromosomtallet (n) er 72.
Arten er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den foretrekker av og til magnesium-rik grunn.
Blankburkne vokser spredt i Norge, og forekommer spredt i kyst- og fjordstrøk fra Kristiansand til Hitra og Kristiansund. I fjordene går den i Hordaland inn til Kvam, i Nordfjord til Stryn, og i Møre og Romsdal inn til Norddal. Den vokser også i Midtre Gauldal i Sør-Trøndelag. I Volda går den opp til 300 moh.
Ellers er det forekomster i sørvestlige Sverige med Skåne, samt på Bornholm. Den vokser videre på Færøyene og i deler av det vestlige Europa, Nord-Amerika, nordlige Afrika, og spredt i øvrige Afrika og Asia.


== Eksterne lenker ==
(en) Blankburkne i Encyclopedia of Life 
(en) Blankburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Blankburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Blankburkne hos Dyntaxa 
(en) Blankburkne hos ITIS 
(en) Blankburkne hos NCBI 
(en) Blankburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Blankburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium adiantum-nigrum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium adiantum-nigrum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium adiantum-nigrum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Brunburkne

Brunburkne (latin:  Asplenium adulterinum ) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Den kan danne sjeldne hybrider med både svartburkne og grønnburkne.
Brunburkne er 5–20 cm høy, og kjennes på at den har brun vingekant om skaftets midtribbe. Bladskaftet er mørkt brunt med unntak av 1–2 cm helt øverst som er grønt, dette i motsetning til grønnburkne som har helt grønt skaft i hele lengden av bladplatens seksjon.
Brunburkne vokser i rosett fra bakken, med svært kort stilk før bladene begynner. Den har slanke og smale bladplater som er enkelt fliket. Skaftet har skjell og mangler midtnerve, og det er om lag så langt som 1/3 eller 2/3 av bladplatens lengde.
Bladstilken kan oppleves å ha mange, parallellstilte småblader snarere enn én, enkeltfliket bladplate. Bladene er 6–12 mm lange, og de og stilkene er vintergrønne. Bladene er tynne og mørkegrønne, med riller eller grunne tagger, og noen få, korte kjertelhår på undersiden.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødhvite eller rødt spraglete og sitter under bladet hvor de danner streker og buemønstre. De når ikke ut til bladkanten. Kromosomtallet (n) er 72.
Arten har kort jordstengel og er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den opptrer i tette tuer eller «buketter». Den vokser nesten bare på bergarter som inneholder det magnesiumholdige mineralet olivin.
Brunburkne vokser meget sjelden i Norge, og forekommer spredt på Vestlandet fra Ryfylke til Møre. Det er også en mindre forekomst på Alstadhaug og i Vevelstad i Nordland. Ellers er det helt spredte forekomster i sørlige Sverige og sørlige Finland, ellers i deler av Europa og det vestlige Nord-Amerika.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brunburkne i Encyclopedia of Life 
(en) Brunburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Brunburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Brunburkne hos Dyntaxa 
(en) Brunburkne hos ITIS 
(en) Brunburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Brunburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium adulterinum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium adulterinum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium adulterinum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Rødlistevurdering for brunburkne – Artsdatabanken
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Cadjehoun lufthavn

Cotonou Cadjehoun lufthavn (IATA: COO, ICAO: DBBB) er en flyplass som ligger i Cotonou, den største byen i Benin i Afrika. I 2004 betjente flyplassen 301 493 passasjerer.


== Ruter ==
Afriqiyah Airways (Douala, Tripoli)
Air Burkina (Accra, Lome, Ouagadougou)
Air France (Paris-Charles de Gaulle)
Air Ivoire (Abidjan, Brazzaville, Lome, Douala, Libreville)
Air Senegal International  (Abidjan, Dakar)
Benin Golf Air (Abidjan, Bamako, Bangui, Brazzaville, Conakry, Cotonou, Dakar, Douala, Kinshasa, Libreville, Lomé, Malabo and Pointe-Noire)
Cameroon Airlines (Douala, Lagos)
Compagnie Aerienne du Mali (Bamako, Brazzaville, Ouagadougou)
GETRA (Malabo)
Kenya Airways (Abidjan, Nairobi)
Interair South Africa (Bamako, Brazzaville, Libreville, Ouagadougou, Johannesburg)
Royal Air Maroc (Casablanca, Lome)
Toumaï Air Tchad (Bangui, Douala, N'Djamena)
Trans Air Congo (Brazzaville, Pointe-Noire)


== Ulykker ==
Den 25. desember 2003 styrtet UTA Flight 141 i Beninbukta og tok livet av 151 av de 163 passasjerene ombord, de fleste Libanesere.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cadjehoun Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Flyplassinformasjon om DBBB hos World Aero Data
[1]
NDS

NDS kan vise til:

Det Nordlandske Dampskibsselskab
Norsk senter for demokratistøtte
Nintendo DS
Stade de l’Amitié

Stade de l'Amitie er et flerbruksstadion i Cotonou, Benin. Det brukes mest til fotball, mens har også fasiliteter for friidrett. Benins landslag spiller sine hjemmekamper her og stadionet har en kapasitet på 35 000 tilskuere.


== Eksterne lenker ==
Photo Arkivert 11. juni 2021 hos Wayback Machine. at worldstadiums.com Arkivert 16. mars 2006 hos Wayback Machine.
Havburkne

Havburkne  (latin:  Asplenium marinum ) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Den vokser i saltpåvirkede sprekker ved havet, og danner ikke hybrider hos oss. På engelsk heter den «Sea Spleenwort».
Havburkne er robust og 10–25 cm høy, og bladene er langskaftede. Den er vintergrønn. Bladstilken er ganske lang og mørk brun eller lillabrun halve veien oppover bladplatens seksjon, mens de øverste 5–10 cm har grønn stilk. Skaftet har spredte skjell som kan ha litt hårvekst. Midtnerven har tidvis grønn vingekant.
Arten har mørkegrønne, glinsende og kjøttfulle, 4–6 cm brede bladplater som er enkelt fliket, og bladene er eggeformede eller avrundet rombeformete, og butte. Bladkanten kan ha runde tenner eller butt sagtannet kant. Bladene sitter på lange, ganske smale stilker på skaftet, og har smale bladplater med bare én, enkelt parallell fliking på hver side av skaftet.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene er bøyde og framstår som mørkebrune eller svart-brune. De stråler ut fra midtnerven under bladflikebne, og vokser seg mer og mer sammen inntil de etter hvert dekker nesten hele undersiden av flikene. Kromosomtallet (n) er 36.
Arten vokser i saltvannspåvirkede bergsprekker og i ur ytterst i havgapet. Den er ganske sjelden i vårt land, og vokser bare ytterst på Vestlandskysten. Havburkne forekommer fra Kvitsøy i Rogaland i sør, oppover langs kysten av Hordaland (Bømlo, Stord), innover til Kvinnherad, og nordover til Haram i Møre og Romsdal.
Ellers vokser den langs østkysten av Atlanterhavet sørover til Nord-Afrika, rundt det vestlige Middelhavet og på Azorene, Madeira og Kanariøyene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Havburkne i Encyclopedia of Life 
(en) Havburkne i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Havburkne hos Artsdatabanken 
(sv) Havburkne hos Dyntaxa 
(en) Havburkne hos NCBI 
(en) Havburkne hos The International Plant Names Index 
(en) Havburkne hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium marinum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium marinum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium marinum – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Mosstadhaug

Mosstadhaug også kalt Ytre Mosstad er navnet på gårdsnummer 36 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger på nordvestsiden av Haukedalsvatnet, og grenser mot Vallestad i vest og Mosstad i nord.
Gården har et hovedbruk, men i perioden 1866 til ca. 1880 ekstisterte et bruk 2. Det har etter 1960-tallet blitt fradelt flere bruk til boligformål. 


== Historisk ==
Gården var på 1600-tallet under Munkeliv klosters eie. Gården er nevnt i en jordebok fra 1603.
En driftevei fra Rørvikfjellet kom ned til Mosstadhaug- og Vallestadgårdene, driftekarene hadde rett til å ha dyrene i beite et døgn uten påtale frå gårdseierne.
Ved Haugsvassenden, utløpet av Haukedalsvatnet, lå Vassenden meieri fra 1911 til 1938.


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders, Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.425-433), Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
Gete Wami

Getenesh «Gete» Wami (amharisk: ጌጤነሽ «ጌጤ» ዋሚ ደግፌ, født 11. desember 1974 i Debre Berhan) er en etiopisk friidrettsutøver (langdistanseløper). Hun slo igjennom under junior-VM i 1992, hvor hun kom på en andreplass på 10 000 meter. De senere årene har Wami spesialisert seg på gateløp samt maraton.


== Meritter ==
2007: Seier i World Marathon Majors og vant 500 000 dollar (cirka 2,7 millioner norske kroner)
2007: 2.-plass i New York City Marathon på 2:23,32
2007: 1.-plass i Berlin Marathon på 2:23,17
2007: 2.-plass i London Marathon på 2:21,:45
2006: 2.-plass i Zevenheuvenloop i og rundt Nijmegen (15 000 meter) på 47,22
2006: 1.-plass i Berlin Marathon på 2:21,34
2005: 1.-plass i Rock'n'Roll Marathon i San Diego på 2:30,55
2001: Bronse i VM i Edmonton på 10 000 meter
2002: 1.-plass i Amsterdam-Marathon på 2:22,19
2000: Sølv i sommer-OL i Sydney på 10 000 meter
2000: Bronse i sommer-OL i Sydney på 5 000 meter
1999: Gull i VM i Sevilla på 10 000 meter
1996: Bronse i sommer-OL i Atlanta på 10 000 meter
Tre VM-titler i terrengløpI august 2008 brøt Wami maratonløpet under sommer-OL i Beijing etter å ha løpt i tetgruppen i størstedelen av løpet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Gete Wami – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Gete Wami – Olympics.com 
(en) Gete Wami – Olympic.org 
(en) Gete Wami – Olympedia 
(en) Gete Wami – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gete Wami – World Athletics 
(en) Gete Wami – Track and Field Statistics
Sileshi Sihine

Sileshi Siheni (amharisk: ስለሺ ስህኔ, født 29. januar 1983 i Sheno) er en etiopisk friidrettsutøver (langdistanseløper). Han begynte sin karriere inspirert av Haile Gebrselassie.
Siheni er bosatt i Addis Abeba, Etiopia samt Nijmegen, Nederland i samband med europeiske konkurranser. Han har seks medaljer fra internasjonale mesterskap (2 OL-medaljer og 4 VM-medaljer).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sileshi Sihine – Olympics.com 
(en) Sileshi Sihine – Olympic.org 
(en) Sileshi Sihine – Olympedia 
(en) Sileshi Sihine – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sileshi Sihine – World Athletics 
(en) Sileshi Sihine – Diamond League 
(en) Sileshi Sihine – Track and Field Statistics
Vallestad i Viksdalen

Vallestad er navnet på gårdsnummer 37 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger plassert ca. 300 moh, i mellom Vallestadfossen og Haukedalsvatnet i Råheimsdalen. Den grenser mot Øen i sørvest, grensen går fra Vallestadfossen til Venevassegga 1.024 moh. I nord og øst går grensene mot Mosstad og Mosstadhaug.
Gården er delt i flere bruk:

Bruk 1 – Reina
Bruk 2
Bruk 3 – delt fra bruk 2 i 1857
Bruk 4
Bruk 5
Bruk 18 – S.O.Øvrebotten Landhandel, se også ØvrebotnenFlere bruk er også delt fra til boligformål.


== Historisk ==
I jordeboken til Munkeliv kloster fra 1480-tallet finner vi under tilføyde kommentarer i 1550 at gården er satt i drift. Gården lå sannsynlig øde på slutten av 1400-tallet. Gården finnes i skatteliste fra 1563, dette er første gang i nyere tid det finnes dokumentasjon på at gården er bebodd.
Gården har rettigheter i Vallestadfossen og har der hatt kverner og stampehus. Det ble bl.a. drevet med tredreiing her. Idag er det kraftproduksjon i fossen, kraftverket eies av samme eier som bruk 1. Fossen og elven fra Haukedalsvatnet var tidligere fiskerik og dette ga matauk til Vallestadgårdene.


== Litteratur ==
Timberlid, Jan Anders, Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.435-457), Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
Olavsskjegg

Olavsskjegg  (latin:  Asplenium septentrionale ) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Den danner også den sjeldne hybriden  Svartola eller  Svart-ola (Asplenium septentrionale x trichomanes) sammen med svartburkne.

Olavsskjegg er en tynn og oppreist, tuedannende bregne som er 10–15 cm høy, og bladene er svært tynne og langskaftede. Bladene er gaffeldelte, mørkegrønne, og har smale, oppstående fliker med noen få, tynne fliker ytterst mot spissen. Bladslikene er 1–3 mm brede. Arten er helt særegen blant bregner.
Sporehushopene (sori) er linjeformede, lange og smale, med slør (indusium). Sporehushopene er bøyde og framstår som mørkebrune eller svart-brune. De utgjør ofte en enkelt strek eller linje, og dekker hele det lille som finnes av bladflik. Kromosomtallet (n) er 72.
Arten vokser i bergsprekker og i ur i basefattig jordgrunn. Den finnes også på store steiner.  Den er ganske vanlig i Sør-Norge, men sjelden i nord. Den går nord til Porsanger, og i nord vokser den ofte på kalksteinsgrunn. Arten går opp til 970 m..h. i Gol, 1.160 moh. i Lom, 1.200 moh. i Vågå, og 1.100 moh. i Nord-Fron.
Ellers vokser den i det sørlige Norden, langs norskekysten, og i Baltikum.
 Svartola eller  Svart-ola (Asplenium septentrionale x trichomanes) er en meget sjelden hybrid som olavsskjegg danner sammen med svartburkne. Svartola har et bladskaft som er brunt nederst og grønt øverst. Bladene er finnet, hvor et fåtall finner (blad) er skruestilt eller annenhver sidestilt oppover en glissen besatt stilk. Bladene er i praksis små kileformede, avrundede og butte småblad med tre fliker på. Sporehushopene er lite utviklet.


== Eksterne lenker ==
(en) Asplenium septentrionale i Encyclopedia of Life 
(en) Asplenium septentrionale i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Asplenium septentrionale hos Artsdatabanken 
(sv) Asplenium septentrionale hos Dyntaxa 
(en) Asplenium septentrionale hos ITIS 
(en) Asplenium septentrionale hos NCBI 
(en) Asplenium septentrionale hos The International Plant Names Index 
(en) Asplenium septentrionale hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium septentrionale – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium septentrionale – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Asplenium septentrionale – detaljert informasjon på Wikispecies 
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023
Jill Brukman

Jill Brukman (født 8. mars 1973) er en tidligere rygg- og medleysvømmer fra Sør-Afrika. Hun konkurrerte for hjemlandet sitt i totalt fire konkurranser under Sommer-OL 1992 i Barcelona i Spania. Hun kvalifiserte seg ikke til finalen i noen av konkurransene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jill Brukman – Olympics.com 
(en) Jill Brukman – Olympedia 
(en) Jill Brukman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Jill Brukman – Commonwealth Games Federation 
(en) Jill Brukman – FINA 
(en) Jill Brukman – swimrankings.net
Hjortetunge

Hjortetunge  (Asplenium scolopendrium) er en art med klatrende og nøysomme flerårige bregner i småburkneslekten, som tilhører småburknefamilien. Den er fredet i Norge. Arten danner tre varianter.


== Habitat ==

Plantene trives på fuktige og skyggefulle steder, i grotter på kalkberg, skog, på strender og murer. Vekstene opptrer ofte enkeltvis, men kan også forekomme i stort antall der den trives godt.


== Varianter ==


=== Vanlig hjortetunge ===
Vanlig hjortetunge er en oppreist, butt lansettformet og rosettformet bregne som er 15-50 cm høy, og bladene er ikke fliket. Denne helrandede bregnen er unik i Norge hva gjelder bladform. Jordstengelen er kort og har skjell som er mørkt brune, og kjertelhår.
Det store, helrandede og lansettformede (tungeformede) bladet er klargrønt, gulgrønt eller mellomgrønt, og er inntil 6 cm bredt. Bladplaten er blank. Grunnen er hjerteformet og omslutter stengelen. Den helrandete bladkanten er lett bølgende og kan ha noen få innsunkne hakk med ujevne mellomrom.
Sporehushopene (sori) er linjeformede og sitter med mellomrom på undersiden av det store bladet. Hopene har slør (indusium). Sporehushopene er rette og framstår som mørkebrune eller svart-brune med hvit kant. Kromosomtallet (n) er 36.
Arten vokser i skygge, bergsprekker, eller i kystskog som er skyggefull. Den foretrekker baserik grunn, gjerne kalkstein. Den kan også vokse i søkk, brønner og til og med i grotter. 
Arten vokser i det sørlige Norden, i Danmark, i Halland og på Gotland i Sverige, samt i andre deler av Europa, vestlige Asia, og i Japan. I Norge vokser den langs kysten av vestlandet, spredt fra Kristiansand, Mandal og Egersund til Rennesøy, Bømlo, Kvinnherad og Florø. 


=== Amerikansk hjortetunge ===
Amerikansk hjortetunge (Asplenium scolopendrium var. americanum) er en variant som vokser i det østlige USA og Canada. Arten har udelte, helrandede blader. Den er tetrapolid og oppstått ved dublering av kromosomtallet hos en hybrid. Kromosomtallet (n) er 72. 


=== Lindeni-hjortetunge ===
Lindeni-hjortetunge (Asplenium scolopendrium var. lindenii) er en variant som vokser i Mexico og på øya Hispañola i Karibien. Arten har udelte, helrandede blader. Kromosomtallet (n) er 72.


== Referanser ==


== Kilder ==
Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie,  Leon R. (2008). Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of Asplenium ferns. Mol. Phylogenet. Evol. 48(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023  


== Eksterne lenker ==
(en) Hjortetunge – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Hjortetunge i Encyclopedia of Life 
(en) Hjortetunge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Hjortetunge hos Artsdatabanken 
(sv) Hjortetunge hos Dyntaxa 
(en) Hjortetunge hos ITIS 
(en) Hjortetunge hos NCBI 
(en) Hjortetunge hos The International Plant Names Index 
(en) Hjortetunge hos Tropicos 
(en) Kategori:Asplenium scolopendrium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Asplenium scolopendrium – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Myrtelg

Myrtelg (latin: Thelypteris palustris) er en art av bregner innenfor myrtelgslekten i hengevingfamilien. Den er den eneste arten i denne slekten som vokser i Norge, men det er to andre arter i hengevingfamilien.

Myrtelg er 30-60 cm høy, og opprett. Bladskaftene kan ha noen, spredte skjell, ellers er de glatte. Skaftet er litt kortere enn bladet, og brekker lett. Det er to karstrenger nederst på bladskaftene. 
Bladene er dobbelt parflikede, med litt avstand mellom bladene når man kommer nedover bladstilken. Lengre oppe sitter primærflikene helt tett, generelt har arten litt spredte og uregelmessig stående blader. Den inenrste sekundærfliken er ofte litt større enn de neste. Bladene har ikke skjell eller hår. 
De fertile bladene som bærer sporer, er lengre enn sterile blad. fertile blad har trekantete sekundærfliker som sporehushopene (sori) sitter under. Disse trekantete spore-flikene har en nedbrettet ytterkant. 
Sporehushopene på disse bregnene er små og runde med hovformet struktur, og sitter tett på "tradisjonelt" vis midt mellom midtnerven og bladkanten. Kromosomtallet (x) er 35.
Myrtelg vokser generelt i det sørlige Norden, men går litt lengre nord i Finland og grensetraktene mellom Finland og Sverige. Ellers finner vi den i Eurasia og østlige Nord-Amerika. 
I Norge finnes arten på Østlandet, på næringsrik grunn med sumpskog eller kanten av tjern og små vann. Den liker også halvskygge i bekkedrag, fukteng, kildedrag, småstrender, og myrkanter. Den vokser fra Ringsaker og Gran i nord (Hedmark, Oppland), og nedover til Halden i sørøst og Kristiansand i sørvest.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Myrtelg i Encyclopedia of Life 
(en) Myrtelg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Myrtelg hos Artsdatabanken 
(sv) Myrtelg hos Dyntaxa 
(en) Myrtelg hos ITIS 
(en) Myrtelg hos NCBI 
(en) Myrtelg hos The International Plant Names Index 
(en) Myrtelg hos Tropicos 
(en) Kategori:Thelypteris palustris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Thelypteris palustris – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thelypteris palustris – detaljert informasjon på Wikispecies 
Thelypteris i Flora of North America.
Myrtelg i Østfold, på Lokalhistoriewiki