jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Tugela (elv)

Tugela (zulu: Thukela) er ei av de største østgående elvene på østsiden av vannskillet i Sør-Afrika. Elva har sin kilde i Drakensberg–fjellene ved Mont-Aux-Sources sør for Johannesburg og like ved grensa til Lesotho. Den flyter rett sørøstover gjennom KwaZulu-Natal til den når Indiahavet. Tugela er den største elva i denne provinsen. Områdene brukes mye til skogbruk og beitemark.

Drakensberg vannkraftverk er en gruppe av fem sammenhengende pumpekraftverk nær grensen til Lesotho, hvorav fire kraftverk ligger ved elva Tugela. Drakensberg-komplekset består av ett reservoar i elva Wilge nord for vannskillet, mens fire reservoarer i Tugela får vann via en kanal til sørsiden av vannskillet. Hver av sidene får overført vannmasser med effekt 1 000 MW. Tugela-Vaal-vannsystemet er bundet sammen med kanaler.
Den største sideelva til Tugela er Mzinyathi, eller Buffalo River. En annen sideelv er Blood River, som er kjent for at zulu-kongen Dingane ble beseiret her av boerne 16. desember 1883. Lengre nede ligger et slagsted fra zulukrigen mot britene i 1879.
Diane de Poitiers

Diane de Poitiers (født 9. januar 1500 i Saint-Vallier i Frankrike, død 25. april 1566 på borgen Anet) var en fransk hoffdame, elskerinnen til Henrik II av Frankrike.


=== Liv og virke ===


=== Bakgrunn ===
Hun var datter av adelsmannen Jean de Poitiers, greve av Saint-Vallier, og hans hustru Jeanne de Batarnay. Som ung pike var hun en kortere tid i følget til Anne de Beaujeu, kong Karl VIII av Frankrikes eldre søster, en kapabel og meget kvinne som var regent i Frankrike under kongengens mindreårighet.
Diane ble utdannet etter humanismens prinsipper som var populær i samtiden, med musikk, jakt, etikette, språk, konversasjonskunst og dans. Hun lærte seg å lese latin og gresk, og ble en ivrig jeger og sportskvinne som var i god form til godt opp i årene.
Som ung ble hun bortgiftet med Louis de Brezé, som var fogd i Normandie.


=== Maitresse ===
Etter ektefellens død i 1531 vekket hun Henriks interesse. Forholdet mellom henne og den tyve år yngre Henrik varte fra 1535 fram til Henriks død  i 1559. I løpet av disse årene dominerte Diane de Poitiers hofflivet og dronningen, Katarina av Medici, havnet fullstendig i skyggen av henne. 
Henrik betrodde seg til Diane de Poitiers også når det kom til politiske spørsmål, og hun hadde sterk innflytelse på hans stillingstaken til blant annet kjetterforfølgelsene.
Henrik lot oppføre slottet Anet (Château d'Anet) til henne og i 1548 fikk hun tittelen hertuginne av Valentinois. 
Etter kongens død ble hun tvunget av dronningen til å forlate hoffet og bosatte seg på slottet sitt, hvor hun ble boende inntil hun døde.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Baptiste Capefigue: Diane de Poitiers. Paris 1860.
Philippe Erlanger: Diane de Poitiers. Gallimard, Paris 1955.
Sylvia Jurewitz-Freischütz: Die Herrinnen der Loire-Schlösser. Piper, München 2006, ISBN 3-492-23805-X, S. 203–215, 217–216, 225–227, 232–253, 256–261.
Sigrid Ruby: Mit Macht verbunden. Bilder der Favoritin im Frankreich der Renaissance. Fördergemeinschaft Wissenschaftlicher Publikationen von Frauen, Freiburg im Breisgau 2010, ISBN 978-3-939348-18-4, S. 123–350.
Helga Thoma: «Madame, meine teure Geliebte …». Die Mätressen der französischen Könige. Piper, München 1998, ISBN 3-492-22570-5, S. 9–44.


== Eksterne lenker ==
(en) Diane de Poitiers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Diane de Poitiers – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Diane de Poitiers hos SNL
French king's mistress poisoned by gold elixir
Kako (elv)

Kako (加古川, Kako-gawa) er ei elv i Japan, øst i prefekturet Hyogo like nordvest og vest for Kobe. Elva har utspring i Chugoku-fjellene og renner rett sørover og ut i Sethavet ved storbyen Kakogawa.
Cunene

Cunene (i Angola), eller Kunene (i Namibia) er ei elv i det sørlige Afrika. 
Den har utspring i høylandet i det sentrale Angola, og renner derfra sørover til grensa mot Namibia. Den snur deretter mot vest og  fra Ruacanáfallene danner den grense mellom de to landene til den renner ut i Atlanterhavet. Den er en av svært få elver i regionen som renner hele året. Den er rundt 1050 km lang, og har et nedbørfelt på 106 560 km². Middelvannføringen ved munningen er 174 m³/s.Det ligger mange fossefall langs elva, hvorav de mest kjente er Ruacanáfallene og Epupafallene. 


== Referanser ==
Ibi (elv)

Ibi (Ibi-gawa) er ei 121 km lang elv i Japan, som renner ut like sørvest for millionbyen Nagoya i prefekturet Gifu, midt i landet. Den renner fra Ryohaku-fjellene og nesten rett sørover via storbyen Ogaki, og er regulert en rekke steder for vannkraftformål og irrigasjon. Helt nederst renner den sammen med elva Kiso like for munningen i Isebukta.
Blant reguleringene finner vi Nishidaira-demningen, og i sideelva Neo ligger Okumino vannkraftverk som får kraft fra Kaore-demningen og Kamiosu-demningen.
Pauli Dahl

Thomas Pauli Dahl (født 9. november 1898 i Vágur, død 3. mai 1977 i Tórshavn) var en færøysk overlege som også engasjerte seg i politisk og humanitært arbeid.


== Liv og virke ==
Han var sønn av kjøpmann og lagtingsmann Magnus Dahl og hustru Helena Joensen. Også farbroren Jógvan Dahl og farfaren Jacob Dahl var kjøpmenn og lagtingsmenn for Sambandsflokkurin. Han giftet seg i 1926 med Hildigarð Patursson, datter av den færøyske selvstyrebevegelsens leder, kongsbonde Jóannes Patursson.Etter skolegang i Tórshavn drog han i 1913 til Danmark. Han tok studentereksamen ved Sorø Akademi i 1916 og medisinsk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1923. Sammen med landsmennene Jens Olivur Lisberg og Janus Øssurson, som også studerte ved universitetet, skisserte han det som skulle bli Færøyenes flagg.Dahl var hjelpelege ved Dronning Alexandrines hospital (senere Landssjúkrahúsið) i Tórshavn 1923–1924 og turnuslege ved flere sykehus. Han ble i 1928 kirurg ved amtssykehuset i Vejle, og i 1930 overlege ved Dronning Alexandrines hospital, som den første færøyingen i stillingen. Han var overlege frem til han avgikk med alderspensjon i 1964.Han var konstituert som amtslege/landslege på Færøyene 1938–1949, formann i Færøyenes Røde Kors 1931–1967 og formann i Collegium Academicum Færoense 1939–1955. Han kom derfor til å spille en viktig rolle på Færøyene under andre verdenskrig, da øyene ble avskåret fra det tyskokkuperte Danmark. Han oppfordret færøyingene til å spise mer tradisjonell færøysk mat, både av nasjonalistiske og medisinske grunner, og var en pådriver bak å dele ut tran til alle gravide og barn under 14 år, samt en opplysningskampanje for bedre tannhelse. Han engasjerte seg også politisk; han var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1943–1945, som representant for det radikale selvstyrepartiet Fólkaflokkurin.


== Æresbevisninger ==
Han ble i 1947 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sine fortjenester for Norges sak under krigen, i hjelpearbeidet for den norske marinen og handelsflåten.


== Referanser ==
Gutten i den stripete pyjamasen

Gutten i den stripede pyjamasen er en bok skrevet av John Boyne og oversatt til norsk av Tore Aurstad. Original tittelen til boka er The Boy in the Striped Pyjamas. Boken er lagt til den andre verdenskrig og hovedpersonen heter Bruno som bor sammen med familien sin i Berlin. 
En dag må familien flytte fordi faren til Bruno som er tysk offiser blir beordret til en konsentrasjonsleir i Polen. På det nye stedet møter Bruno en jødisk gutt som heter Shmuel som er like gammel som Bruno, og som bor bak et høyt piggtrådgjerde der alle sammen går i pysjamas hele dagen.
Filmen ble utgitt i 2008 og hadde kinopremiere i Norge samme året.
Peter Zaremba

Peter E. Zaremba (født 7. april 1908 i Pittsburgh, død 17. september 1994) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 
Zaremba vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i sleggekast bak Patrick O’Callaghan fra Irland og finske Ville Pörhölä.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Bronse i friidrett, sleggekast


== Eksterne lenker ==
(en) Peter Zaremba – Olympedia 
(en) Peter Zaremba – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert)
La Congolaise

La Congolaise er nasjonalsangen til Republikken Kongo. Melodien er skrevet av Jean Royer og Joseph Spadilière. Teksten er skrevet av Jacques Tondra og Georges Kibanghi.
Sangen ble innført i 1959, men ble erstattet av «Les Trois Glorieuses» i 1969.
«La Congolaise» ble innført på nytt i 1991.
Cedrik Sørensen

Cedrik Harald Sørensen (født 26. april 1903, død 1. november 1985) var en norsk ingeniør og leder av Milorg i Arendal.


== Bakgrunn ==
Han var sønn av skipshandler Emil Sørensen og ble født i Antwerpen i Nederland. Ved starten av første verdenskrig flyttet familien til Arendal. Etter middelskolen tok han en lengre teknisk utdannelse både i Norge og i utlandet, og i 1926 ble han ingeniør. Han giftet seg i 1933 med Rigmor Borch Olsen fra Tromøy.


== Milorg ==
Både Sørensen og hans kone var innblandet i det illegale arbeidet etter angrepet på Norge i 1940 av Tyskland. De hadde ingen barn og hadde kun seg selv å ta ansvar for. Sørensen fikk i oppdrag fra London-regjeringen på sommeren 1944 å starte en Milorggruppe i Arendal, etter at den første gruppen med major Arne Laudal som leder var blitt opprullet. Det regjeringen og Sørensen ikke visste, var at det allerede var opprettet en ny gruppe i byen, av Wilhelm Tvedt-Gundersen på oppdrag fra Hjemmefrontens ledelse på Sør- og Vestlandet. Stor var derfor overraskelsen ved krigens slutt da det viste seg å være to separate Milorgrupper i byen som ikke visste om hverandre.
Gruppen til Cedrik Sørensen ble etterhvert opprullet, og han ble arrestert av det tyske Sicherheitspolizei (Sipo) fra Kristiansand 2. november 1944, og utsatt for harde avhør. Han hadde mest trolig blitt dømt til døden og blitt henrettet om ikke krigen tok slutt kort tid etter. Han ble sendt til Grini fangeleir, og ble frigjort 8. mai 1945.


== Referanser ==


== Kilder ==
Frøstrup, Johan Christian: Krigsår: Arendal i krig 1940 – 1945 (1998) ISBN 8291495068
Akilles Järvinen

Akilles Eero Johannes Järvinen (født 19. september 1905, død 7. mars 1943) var en finsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 
Järvinen vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han kom på andreplass i tikamp bak sin landsmann Paavo Yrjölä.
Fire år senere, under Sommer-OL 1932 i Los Angeles vant ble han igjen nummer to i tikamp, bak James Bausch fra USA. I samme OL tok Akikkes' bror Matti Järvinen gull i spydkast.
Akikkes' far, Verner Järvinen, vant en olympisk bronsemedalje i diskos under Sommer-OL 1908 i London og gull i diskos under Ekstralekene 1906 i Athen.


== OL-medaljer ==
1928  Amsterdam -  Sølv i friidrett, tikamp
1932  Los Angeles -  Sølv i friidrett, tikamp


== Eksterne lenker ==
(en) Akilles Järvinen – Olympics.com 
(en) Akilles Järvinen – Olympic.org 
(en) Akilles Järvinen – Olympedia 
(en) Akilles Järvinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Akilles Järvinen – Track and Field Statistics
Wolrad Eberle

Wolrad Eberle (født 4. mai 1908 i Freiburg, død 13. mai 1949 i  Köln) var en tysk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 
Eberle vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i tikamp bak James Bausch fra USA og finske Akilles Järvinen.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Bronse i friidrett, tikamp


== Eksterne lenker ==
(en) Wolrad Eberle – Olympedia 
(en) Wolrad Eberle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Wolrad Eberle – Track and Field Statistics
Waziristan

Waziristan (Pashtu: وزیرستان, «Wazirernes land») er en fjellregion i det nordvestlige Pakistan, på grensen til Afghanistan, med et areal på omkring 11.585 km². Det er en del av Pakistans føderalt administrerte stammeområder, og betraktes dermed som utenfor landets fire provinser. 
Waziristan dekker området vest og sørvest for Peshawar, mellom Tochi-elven mot nord og Gomal-elven mod sør. Khyber Pakhtunkhwa ligger rett øst for Waziristan. Området var et uavhengig stammeområde inntil 1893, utenfor Det britiske imperiet og Afghanistan. Stammenes angrep på det britiskstyrte territoriet var et konstant problem for britene, noe som førte til gjentatte straffeekspedisjoner mellom 1860 og 1945. Området ble en del av Pakistan i 1947.
Av administrative grunner er Waziristan delt i to agenturer; Nord-Waziristan og Sør -Waziristan, med et beregnet befolkningstall pr. 1998 på henholdsvis 361.246 og 429.841. De to delene har helt ulik karakterer, selv om begge stammer er undergrupper av Wazirstammen og snakker et felles Waziri-språk. De er kjent som et krigerfolk, og er kjent for sine gjentatte blodfeider. 
Wazirstammerne er inndelt i understammer styrt av landsbyenes eldste, som møtes i stammerådet Loya Jirga. Sosialt og religiøst betraktet er Waziristan et ekstremt konservativt område. Kvinner voktes omhyggelig, og hvert hjem må ha en mann i spissen. Samholdet innenfor stammen holdes også sterkt ved hjelp av de såkalte Kollektive Ansvarslover innenfor Grense-lovovertredelses-regulativet.
Tilstedeværelsen av Taliban i området har vært gjenstand for internasjonal bekymring, særlig etter starten av krigen i Afghanistan i 2001.


== Se også ==
Sør-Waziristan


== Referanser ==
Fyrstinnen av Asturias’ pris for kommunikasjon og humaniora

Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora (spansk: Premio Princesa de Asturias de Comunicación y Humanidades) er en pris, som siden 1981 årlig tildeles for innsats innen kommunikasjon og humaniora. Den er en del av en Fyrstinnen av Asturias-prisene. De deles ut årlig i Oviedo.
Prisen ble etablert i 1981 av Fundación Princesa de Asturias og har navn etter tittelen til Spanias kronprinsesse. Den var først kjent som Fyrsten av Asturias-prisen, men etter at Felipe i 2014 ble konge og datteren Leonor ble kronprinsesse med tittelen fyrstinne av Asturias, skiftet navnet til Fyrstinnen av Asturias-prisen. Stiftelsen endret samtidig navn til Fundación Princesa de Asturias.Prisen består av en skulptur laget av kunstneren Joan Miró og et pengebeløp på 50 000 euro.


== Mottakere av Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oversikt over mottakere, fra Fundación Príncipe de Asturias
Lysekloster Idrettslag

Lysekloster Idrettslag (stiftet 6. mai 1946) er et idrettslag fra Lysefjorden i Os, sør for Bergen. Klubben driver blant annet med fotball, friidrett og håndball, og arrangerer hvert år turmarsjen Lysøen Rundt.


== Fotball ==
Klubben har engasjert Ørjan Sandal som sportslig leder på fotballsiden. Dette har resultert i en voldsom satsing for klubbens seniorlag og de aldersbestemte lagene. A-laget rykket etter 2009-sesongen opp i 6. divisjon. Foran 2010-sesongen meldte klubben på to lag i serien for herrer senior, ett i 7. divisjon og det nyopprykkete A-laget. Begge disse lagene tok steget opp en divisjon, slik at de til seriestart i 2011-sesongen stiller i hhv. 5. divisjon og 6. divisjon. A-laget rykket opp til 4. divisjon før 2012 sesongen og rykket direkte videre opp til 3. divisjon før 2013-sesongen. I 2014/2015 Sesongen rykket laget opp fra 3.Divisjon til 2.Divisjon. Lysekloster er et av få lag som har klatret så mange divisjoner på så kort tid.


=== Tabellen ===


== Idrettsanlegg ==
I 2008 åpnet idrettslaget nye Lysekloster FRAMO Idrettspark som består av kunstgressbane på 60x100m, ballbinge, friidrettsdel med 110m løpebane, 700m lyslagt tur/trimløype og klubbhus med garderobe- og utleiefasiliteter. Det er også bygget ny tribune (ferdig vinter 2009) og ny parkeringsplass.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Elgsethytta

Elgsethytta er en turisthytte og et serveringssted i Bymarka i Trondheim, nærmere bestemt i Bynesmarka mellom Bosbergheia og Elsetheia. Turisthytta ble åpnet i 1958 og tilhørte Trondhjems Skiklub til 1974, da eierskapet ble gitt til Trondheim kommune. Siden 2002 har skiklubben hatt ansvaret for driften av hytta. Hytta ligger i en høyde av 448 m over havet. Eiendommen har gårdsnummer 268 og bruksnummer 4 i Trondheim kommune.
På en liten høyde ca. 80 m nordvest for hytta, ligger Elgsethytta Panorama. Dette er et utsiktspunkt forsynt med en 'sikteskive'. Innretningen består av en metallskive med siktelinjal i messing, montert på toppen av en betongsøyle. På skiva er det inngravert ulike siktemål.


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 158. ISBN 978-82-573-1762-1. 


== Eksterne lenker ==
Elgsethyttas hjemmeside
Stanisława Walasiewicz

Stanisława Walasiewicz senere gift som Stella Walsh Olson (født 11. april 1911 i Rypin, død 4. desember 1980 i Cleveland, Ohio) var en polsk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Walasiewicz ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Hun vant 100 meter for kvinner foran Hilda Strike fra Canada og amerikanske Wilhelmina von Bremen. 
Fire år senere, under Sommer-OL 1936 i Berlin, kom hun på andreplass på 100 meter bak Helen Stephens fra USA.
Hun ble skutt og drept ved et ran, og ved obduksjon av kroppen var det vanskelig å fastslå om hun var mann eller kvinne (interseksualitet).


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Gull i friidrett, 100 meter kvinner  Polen
1936  Berlin -  Sølv i friidrett, 100 meter kvinner  Polen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stanisława Walasiewicz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Stanisława Walasiewicz – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Stanisława Walasiewicz – Olympics.com 
(en) Stanisława Walasiewicz – Olympic.org 
(en) Stanisława Walasiewicz – Olympedia 
(en) Stanisława Walasiewicz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Stanisława Walasiewicz – Polens olympiske komité 
(en) Stanisława Walasiewicz – World Athletics 
(en) Stanisława Walasiewicz – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Stanisława Walasiewicz – Track and Field Statistics
Hua Shan

Hua Shan (kinesisk: 华山, pinyin: Huà Shān) er et av kinesisk taoismes fem hellige fjell. Det er en del av fjellkjeden Qinling og ligger nær byen Huayin i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Fjellet har steile og dramatiske klippevegger, og en steintrapp fører opp til toppen. Det har flere topper på inntil 2100 meter. 
Området ble den 8. november 1982 erklært som naturpark (华山风景名胜区).
Det aller høyeste punkt er Luoyantoppen (落雁峰; Luòyàn fēng), også kalt Sørtoppen (南峰; Nán fēng), på 2154,9 moh.
Flere av toppene er knyttet sammen av stier. Langs stiene er klostre, pagoder, templer, broer og porter. 


== Historie ==
I det gamle kinesiske verdensbilde, som betrakter riket som midten i kvadrat, utgjør Hua Shan det vestlige hjørnefjell.
Så tidlig som i det 2. århundre f.Kr. er det belagt et taoistisk tempel ved navn Vesttopphelligdommen ved fjellets fot. Ifølge taoistisk mytologi bodde underverdenens guddom i disse fjellene. Tempelet ved fjellets fot var ofte åsted for åndemøter (spiritistisk kommunikasjon) mellom guden og hans jordiske undersåtter. 
Hua shan ble først og fremt et lokalt og et «keiserlig» pilegrimsmål - ettersom det var så vanskelig å bestige toppen fikk det ikke landsomfattende popularitet. Hua shan ble imidlertid et yndet mål for folk som søkte nøkkelen til evig liv, og det ble dyrket mange medisinplanter her.
Kou Qianzhi (365–448), grunnleggeren av De nordlige himmelske mestre-bevegelsen, hadde visjoner her; likeså Chen Tuan (920–989), som tilbragte siste del av sitt liv som eneboer på Vesttoppen. I 1230-årene var alle templene rundst fjellet kommet under kontroll av den taoistiske Quanzhenskolen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Vincent Goossaert: «Huashan», i: Fabrizio Pregadio (red.): The Encyclopedia of Taoism London: Routledge, 2008.
Martin Palmer: "Religion and the Environment in China". Chinadialogue. Retrieved on 2008-08-27.
Deng Ming-Dao:
Der Taoist von Huashan. Ansata Verlag, 1994, ISBN 3-7157-0175-7.
Das heilige Buch der sieben Bambustafeln. Ansata Verlag, 1994, ISBN 3-7157-0178-1.
Aufbruch zu fernen Ufern. Ansata Verlag, 1994, ISBN 3-7157-0184-6.


== Eksterne lenker ==
(en) Mount Hua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hilda Strike

Hilda H. Strike senere Sisson (født 1. september 1910, død 9. mars 1989) var en canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 
Strike vant to olympiske sølvmedaljer i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Hun kom på andreplass på 100 meter for damer bak Stanisława Walasiewicz fra Polen.
Hun var også med på det canadiske stafettlaget som kom på andreplass på 4 x 100 meter for damer bak USA. De andre på laget var Mildred Fizzel, Lillian Palmer og Mary Frizzell.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Sølv i friidrett, 100 meter, damer
1932  Los Angeles -  Sølv i friidrett, 4 x 100 meter, damer  Canada


== Eksterne lenker ==
(en) Hilda Strike – Olympics.com 
(en) Hilda Strike – Olympic.org 
(en) Hilda Strike – Olympedia 
(en) Hilda Strike – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hilda Strike – Canada Sports Hall of Fame 
(en) Hilda Strike – Commonwealth Games Federation 
(en) Hilda Strike – Track and Field Statistics
Wilhelmina von Bremen

Wilhelmina von Bremen (født 13. august 1909, død 16. juli 1976) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 
Von Bremen ble olympisk mester i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske stafettlaget som vant 4 x 100 meter for damer foran Canada og Storbritannia. De andre på laget var Mary Carew, Evelyn Furtsch og Annette Rogers. Von Bremen ble nummer tre på 100 meter for damer, bak Stanisława Walasiewicz fra Polen og canadiske Hilda Strike.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Gull i friidrett, 4 x 100 meter, damer  USA
1932  Los Angeles -  Bronse i friidrett, 100 meter, damer   USA


== Eksterne lenker ==
(en) Wilhelmina von Bremen – Olympedia 
(en) Wilhelmina von Bremen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Wilhelmina von Bremen – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Wilhelmina von Bremen – Track and Field Statistics
Namdae (elv)

Namdae (Namdaecheon, 남대천) er ei elv i Sør-Korea, i Yangyang fylke nordøst i landet. Elva har sitt utspring i Odaesan-fjellet ved byen Dunobong, og renner nordover til den møter elvene Hucheon og Osaekcheon  ved byen Hyon-ni, hvorfra den vender nordøstover og renner ut i Japanhavet ved kystbyen Yangyang. Elva er 33-37 km lang (ulike angivelser), og dermed den lengste på østkysten. Namdae er rik på laks, og er ellers utbygd med Yangyang vannkraftverk, so mer et pumpekraftverk med to reservoarer.
Citarum (elv)

Citarum er ei 350 km lang elv nordvest på Java i Indonesia, som renner fra millionbyen Bandung og nordvestover til Javahavet like øst for Jakarta. Den er ei av landets viktigste områder og gir irrigasjon til landbruket i området, foruten kraftforsyning fra Cirata-demningen vest for Bandung. Grunnen er preget av sandstein og landformer fra tertiær. Elva er svært forurenset.
Demningene i Tarum-elva er følgende, regnet ovenfra og nedover vassdraget:

Saguling-demningen, steinfynnlingsdam, 99 m høy, 301 m lang, 643 moh., areal 53 km², volum 880 mill m³. Effekt 700 MW. Prod 2 156 GWh.
Cirata-demningen, steinfynnlingsdam, 126 m høy, 456 m lang, 220 moh., areal 62 km², volum 2160 mill m³. Effekt 500-1 008 MW. Prod 1 428 GWh.
Jatiluhur-demningen, steinfynnlingsdam, 105 m høy, 1 200 m lang, 107 moh., areal 70 km², volum 3430 mill m³. Effekt 150 MW. Prod 790 GWh.Reservoarene ligger tett på hverandre, og er nesten sammenhengende med sin beliggenhet omtrent midtveis i vassdraget, der elva vender fra vestgående til nordgående.


== Eksterne lenker ==
Water Science and Technology -Vol 31, Nr 9, side 1–10, IWA Publishing 1995.
APRSAF – «Remote Sensing data application for Citarum River Integrated Management».
Daily Mail - «Is this the world's most polluted river»?
Bilder av Citarum-elva.