jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Goeridae

Goeridae er en gruppe (familie)  av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera).  Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.


== Utseende ==


== Levevis ==
Larvene lever på bunnen av rasktrennende bekker. De bygger et sylindrisk hus av sandkorn og småstein holdt sammen med silke. Føden er alger som de skraper fra steinene.


== Utbredelse ==


== Systematisk inndeling / norske arter ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Holometabole insekter (Holometabola, «insekter med fullstendig forvandling»)
Vårfluer (Trichoptera)
Gruppen Integripalpia
Overfamilien Limnephiloidea
Familien Goeridae Ulmer, 1903
Underfamilien Goerinae Ulmer, 1903
Slekten Archithremma Martynov, 1935
Slekten Gastrocentrella Ulmer, 1951
Slekten Gastrocentrides Ulmer, 1930
Slekten Goera Stephens, 1829 – én art i Europa, også i Norge:
Goera pilosa (Fabricius, 1775)
Slekten Goeracea Denning, 1968
Slekten Goerita Ross, 1938
Slekten Lithax McLachlan, 1876 – 3 arter i Europa
Slekten Silo Curtis, 1830 – 8 arter i Europa. I Norge:
Silo pallipes (Fabricius, 1781)
Slekten Silonella Fischer, 1866 – én art i Europa
Underfamilien Larcasinae Navás, 1917
Slekten Larcasia Navás, 1917 – én art i Europa, Den iberiske halvøy
Underfamilien Lepaniinae Wiggins, 1973
Slekten Lepania Ross, 1941


== Kilder ==
Solem, J.O. og Andersen, T. (1996) Trichoptera, Vårfluer. Side 172-180 i: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Tapir, Trondheim. ISBN 82-519-1214-8
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Goeridae i Encyclopedia of Life 
(en) Goeridae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Goeridae hos Artsdatabanken 
(sv) Goeridae hos Dyntaxa 
(en) Goeridae hos Fauna Europaea 
(en) Goeridae hos Fossilworks 
(en) Goeridae hos ITIS 
(en) Goeridae hos NCBI 
(en) Kategori:Goeridae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Goeridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tree of life - Vårfluer - engelskspråklig. Med fine bilder.
Sjekkliste over verdens vårfluer
Sipalki

Sipalki, Sipalkido eller Si Pal Ki er en mindre kjent koreansk kampkunst som trolig har sine røtter fra over 4300 år gammel mongolsk krigføring. Kampkunstens prinsipp går ut på å uskadeliggjøre fienden kjappest mulig ved å bruke minimalt med energi. Bakgrunnen til dette er overlevelse. Si (10) Pal (8) Ki (teknikker) betyr "De 18 teknikker", av disse er 15 med våpen og 3 uten. Dagens trening fokuserer mest på teknikkene uten våpen og selvforsvar.


== Historie ==
For over 4000 år siden reiste to store mongolske stammer i to forskjellige retninger i Asia. Den ene reiste nordover og den andre reiste mot sør.
En av disse stammene (kalt «Ural Altai»), okkuperte en halvøy som i dag er kjent som Korea. Denne krigerske stammen hadde meg seg forskjellige kampteknikker som innholdt flere teknikker med og uten våpen. Disse teknikkene ble grunnlaget for Sipalki.
Inntil år 1552 besto Sipalki av 56 teknikker. I det samme året bestemte den koreanske keiseren at teknikkene skulle begrenses til 18, derav navnet Sipalki. Som betyr de 18 teknikker. Det opprinnelige navnet var «Soo Baek Gi» eller «Sib Fal Gi». Navnet ble endret på 70-tallet etter at Grandmaster Soo Nam Yoo flyttet fra Korea til Argentina. Det ble endret til uttalemåten, Grandmaster Yoo gjorde dette fordi både argentinsk media og utøvere hadde problemer med å stave det riktig.
I 1908 ble Korea invadert av Japan, da ble alle former for kampsport/kanpkunst forbudt inntil 1945. Det ble også forbudt i tidsrommet 1950-53, da Nord-Korea var i krig mot Sør-Korea. Dermed ble kampteknikkene bevart hemmelig. De ble trent i familiedynastier, fra far til sønn i flere generasjoner. Da kampsport ble tillat igjen var det en familie som hadde klart å bevare de 18 teknikker, dette var Yoo-familien.
På tidlig 70-tallet flyttet nåværende Grandmaster Soo Nam Yoo til Argentina, han startet treninger der og det ble veldig raskt populært. I dag er Sipalki størst i Sør-Amerika og Korea.
Sipalki kom til Norge på 90-tallet med Master Hugo Garcia (6-dan), som er en av Soo Nam Yoo sine elever. I Norge i dag er det en klubb i Oslo og en i Krogstadelva (i nærheten av Drammen).


== Eksterne lenker ==
Sipalki Norges nettside Arkivert 29. januar 2019 hos Wayback Machine.
Artikkel om sipalki
Ronaldsway

Ronaldsway (mansk: Roonysvaie) er et område i den sørlige delen av øya Man mellom landsbyen Ballasalla og byen Castletown. Den ligger rundt 11 km sør for hovedstaden Douglas. Der er her øyas hovedflyplass ligger som også heter Ronaldsway, selv om den i dagligtale kalles for kun «The Airport», flyplassen. Det historiske navnet for flyplassen under den andre verdenskrig var «RAF Ronaldsway». Rundt flyplassen ligger industrivekstanlegg og to hotell. 
Ronaldsway er også stedet for slaget ved Ronaldsway i 1275 som førte til Man havnet under Skottland da den manske-norrøne hærstyrken tapte for skotske soldater. Da flyplassen i 1936 arbeidet med en utvidelse, oppdaget man en massegrav som man antar er levningene etter soldatene som døde i slaget i 1275.
Ronaldsway er en av tolv værstasjoner som rapporterer til BBCs værvarslingstjeneste for skipstrafikk.
Ved forespørsel stopper Mans damptogjernbane på stasjonen Ronaldsway ved elven Silverburn.


== Se også ==
Mans flyplass
Anatolij Bukrejev

Anatolij Nikolajevitsj Bukrejev (russisk: Анато́лий Никола́евич Букре́ев) (født 16. januar 1958, død 25. desember 1997) var en russisk fjellklatrer. Han besteg ti av verdens 14 fjell over 8 000 meter uten tilførsel av kunstig oksygen. I 1996 var han fjellfører for en av ekspedisjonene til Mount Everest som ble overrasket av uvær på fjellet, der åtte mennesker mistet livet. Bukrejev har en sentral rolle i Jon Krakauers beretning om hendelsene det dramatiske døgnet 10-11 mai, i boken Into Thin Air (I tynn luft).
Alt er vel

Alt er vel er et musikkalbum med Rex Rudi. Albumet ble utgitt den 27. oktober 2008 og var det siste med Julius Lind på kontrabass før han gikk tilbake til jazzen. Albumet ble også utgitt i dobbel gatefold vinyl-versjon, med 5 ekstra kutt og noe forandret låtrekkefølge.


== Sporliste ==
CD-utgave

«Oh!» (Rex Rudi)
«Vel vel ok» (Rex Rudi)
«I neonlys» (Rex Rudi)
«Rett fram» (Rex Rudi)
«Jukebox bar» (Rex Rudi)
«Rødt & Sort» (Rex Rudi)
«Så lenge det er natt» (Rudi)
«Tekniker Karlsens apparat» (Rex Rudi)
«Hyl» (Rudi/Trommas)
«Hva én mann kan» (Rudi/Trommas)
«Mer å gi» (Rex Rudi)Vinyl-utgave
Side A

«Oh!» (Rex Rudi)
«Rett fram» (Rex Rudi)
«Hyl» (Rudi/Trommas)
«Så lenge det er natt» (Rudi)Side B

«Vel vel ok» (Rex Rudi)
«Jukebox bar» (Rex Rudi)
«Opp etter håret» (Rex Rudi)
«Det var derfor jeg kom» (Rudi)Side C

«Tekniker Karlsens apparat» (Rex Rudi)
«I neonlys» (Rex Rudi)
«Mer å gi» (Rex Rudi)
«Vrak» (Rudi)Side D

«Blomster på mitt lik» (Rudi)
«Rødt & sort» (Rex Rudi)
«Hva én mann kan» (Rudi/Trommas)
«Utilgjengelige jævler» (Rudi)


== Medvirkende ==


=== Rex Rudi ===
Tomas Drefvelin – sang, gitarer, piano, låtskriver, fotograf, produsent
Thomas Støyva – trommeslager, låtskriver, kor
Johan Klüwer – munnspill, låtskriver, fotograf, kor
Julius Lind – kontrabass, låtskriver, kor


=== Andre medvirkende ===
Stephen Ackles – piano på Velvel ok
James R. Baker – kor, klapp, stomp & bells på Jukebox bar
Lill Halbakken – vokal på Jukebox bar, kor
Karl Strømme – trompet på Så lenge det er natt
Emil - mjau & maling på Så lenge det er natt
Bjørn Haglund – theremin på Tekniker Karlsens apparat
Tore Bryhni – kor
Karl Bryhn – kor
Monica Holm – kor
Einar Ilner – kor
Eivind Kristensen - klapp
Terry Nordal – kor, fotograf
Merete Skogstad – kor
Maria Utheim – kor
Thomas Sørlie – tekniker
Fridtjof Lindeman – mastering


== Eksterne lenker ==
(en) Alt er vel på Discogs
Mans flyplass

Mans flyplass, engelsk Isle of Man Airport, også kalt Ronaldsway Airport, (IATA:  IOM , ICAO:  EGNS) er hovedflyplassen på øya Man i Irskesjøen. Den ligger sør på øya rundt 11 km sørvest for hovedstaden Douglas, og mellom landsbyen Ballasalla og byen Castletown. 
Flyplassen har faste ruter til Storbritannia, Irland og Kanaløyene. Den ble første gang opprettet i 1929 med passasjertjeneste til Storbritannia i 1933, operert av flyselskapet Blackpool and West Coast Air Services (senere West Coast Air Services). Det ble ytterligere flyreiser med Aer Lingus og Railway Air Services, men i 1937 ble de fleste operasjoner sammenslått under Isle of Man Air Services.


== Den andre verdenskrig ==

Under den andre verdenskrig tok det britiske flyvåpenet, Royal Air Force, kontroll over flyplassen og den ble da kjent som «RAF Ronaldsway». Den ble en av de få flyplasser som fortsatte med sivil flyvninger i løpet av hele krigen.
Flyplassen benyttet av No 1 GDGS (Ground Defence and Gunnery School) som opererte fly av typen Westland Wallace. RAF fortsatte her fram til 1943 da flyplassen ble overgitt til admiralitet som en treningsleir for flåtens flyvåpen. Som en marineflyplass ble den nå hetende «RNAS Ronaldsway» og ble tatt ut av virksomhet i tolv måneder for å gjennomføre en omfattende ombygging. Sommeren 1944 hadde flyplassen blitt utviklet fra én landingsstripe med gress med noen få hangarer til en flyplass med fire landingsstriper og en infrastruktur som håndterte tre treningsskvadroner som benyttet Fairey Barracuda torpedobombefly. Flyplassen ble da omdøpt til «HMS Urley» (mansk for ørn). Dens viktigste rolle var å være en arbeidsstasjon for torpedoer og var stasjon for flyskvadronene 710, 713 og 747 fram til freden i 1945.


== Etter krigen ==

Etter krigen ble flyplassen omformet til utelukkende en sivil flyplass, men forble admiralitets eiendom inntil den ble solgt til Mans regjering for 200 000 pund i 1949, noe som var et stykke under de utgifter på 1 million pund som den britiske regjering hadde benyttet på oppgraderingen, foruten de 105 000 pund som admiralitet hadde betalt i 1943.
I 1998 begynte et prosjekt for å forbedre fasilitetene for passasjerene og i mars 2000 ble nye utvidelser fullført med restaurantvirksomhet, og nye område for reisende. Nye utvidelser ble fullført i 2007. I forbindelse med denne oppgraderingen av 2000 ble den ikoniske skulpturen «Three Legs of Mann» som står foran terminalinngangen avduket.

Et eget flymuseum, Manx Military and Aviation Museum, ligger rett ved flyplassen og har utstillinger og informasjon om luftfartens historie på Man.


== Destinasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Isle of Man Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Uenoidae

Uenoidae er en gruppe (familie)  av insekter som hører til ordenen vårfluer (Trichoptera).  Larvene lever i ferskvann. De voksne lever ikke langt fra vannet de vokser opp i.


== Utseende ==
Ganske store, brunspraglete vårfluer. De ligner overflatisk på Limnephilidae. Bakvingene er temmelig smale og røykfargede. Larvene er trinne, med myk, pølseaktig kropp, men harde ryggplater på det tre thorax-leddene. De kan kjennes på at de har en T-formet plate på undersiden av hodet, og på at mesonotum (den andre ryggplaten) er innskåret i forkant (se [1]). De lager hus av småsteiner.


== Levevis ==
Larvene lever i rennende vann, for det meste i relativt høytliggende, kalde bekker og elver. Disse artene kan ha store masseklekkinger og er derfor interessante for fluefiskere.


== Utbredelse ==
Familien er mest artsrik i Øst-Asia og Nord-Amerika, men dety forekommer også noen arter i Sør-Europa og Nord-Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ekte insekter (Ectognatha)
Vingede insekter (Pterygota)
Holometabole insekter (Holometabola, «insekter med fullstendig forvandling»)
Vårfluer (Trichoptera)
Gruppen Integripalpia
Overfamilien Limnephiloidea
Familien Uenoidae Iwata, 1927
Underfamilien Thremmatinae Martynov, 1935
Slekten Neophylax McLachlan, 1871 – Nord-Amerika og Øst-Asia
Slekten Oligophlebodes Ulmer, 1905 – Nord-Amerika
Slekten Thremma McLachlan, 1876 – i Europa:
Thremma anonalum McLachlan, 1876
Thremma gallicum McLachlan, 1880
Thremma sardoum Costa, 1884
Thremma tellae González, 1978
Underfamilien Uenoinae Iwata, 1927
Slekten Farula Milne, 1936
Slekten Neothremma Dodds & Hisaw, 1925
Slekten Sericostriata Wiggins, Weaver & Unzicker, 1985
Slekten Uenoa Iwata, 1927


== Kilder ==
Biological Indicators of Watershed Health - Uenoidae familie-omtale, med bilder av larver.
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr


== Eksterne lenker ==
(en) Uenoidae i Encyclopedia of Life 
(en) Uenoidae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Uenoidae hos Fauna Europaea 
(en) Uenoidae hos ITIS 
(en) Uenoidae hos NCBI 
(en) Kategori:Uenoidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Uenoidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
Tree of life - Vårfluer - engelskspråklig. Med fine bilder.
Sjekkliste over verdens vårfluer
Bildegalleri over nordamerikanske arter
Bildegalleri over nordamerikanske arter
Ada Finskud

Ada Marie Finskud (født 22. januar 1989) er en norsk kvinnelig tidligere fotballspiller som spilte for Røa.
Finskud kommer fra Brårud i Nes kommune i Akershus. Der begynte hun i seksårsalderen å spille fotball for Fenstad FK. Etter hvert byttet hun lag til FUVO da hun begynte på ungdomsskolen, og hun spilte over sin aldersklasse der. Det var imidlertid i Borgen at hun ble oppdaget. Finskud gikk fra J19-laget, på tross av at hun var 15, til seniorlaget. Hun begynte også på Norges Toppidrettsgymnas i Kongsvinger. I Borgen var hun med på å få Kløfta-laget opp til andredivisjon i 2006. Året etter møtte Borgen Røa i cupen i 2007. Finskud scoret kampens andre mål og utliknet for Borgen minuttet etter at Røa tok ledelsen. Kampen endte 1-4, men siden den tid hospiterte Finskud hos Røa.
Finskud ble som en av flere unge spillere med på førstelaget til Røa våren 2008. Både i 2008- og 2009-sesongen har hun hatt både vellykkede innhopp og gode kamper fra start. Finskud scoret sitt første mål for Røa (og dermed sitt første toppseriemål) borte mot Fløya i 2008. Etter avsluttet sesong 2009 hadde Finskud scoret syv toppseriemål på to sesonger med relativt beskjeden spilletid. 
Dette forandret seg noe i 2010, da Finskud ble mer brukt etter at Røa hadde mistet flere spillere. Finskud var fortsatt ofte innbytter, men hun var innpå i 25 av 33 kamper. Finskud markerte seg også i cupfinalen, da hun scoret det første av Røas syv mål mot Trondheims-Ørn ved å stupheade inn en hodepasning fra Stine Andreassen. Finskud hadde også flere andre kvalifiserte angrep i cupfinalen, og var med på oppbygningen av 2-0 (lurte offsidefellen til Ørn) og 3-0 (tredje sist på ballen i et svært hurtig angrep).
Finskud ble skadet i sesongoppkjøringen til 2011-sesongen, og var skadet hele sesongen. I 2012-sesongen har Finskud begynt å komme tilbake, men fått lite spilletid.


== Referanser ==

Viktig å gi noe tilbake - dynamitegirls.no 23. oktober 2012, hentet 23. oktober 2012. Dersom annet ikke står, er informasjon hentet herfra.


== Eksterne lenker ==
(no) Ada Finskud – Norges Fotballforbund 
(de) Ada Finskud – Soccerdonna
Sylke Otto

Sylke Otto (født 7. juli 1969 i Chemnitz), tysk aker som deltok i de olympiske vinterleker  1992 i Albertville og 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.
Otto ble olympisk mester i aking under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun vant akekonkurransen ener for damer foran sine landsmenn Barbara Niedernhuber og Silke Kraushaar.
Fire år senere, under vinter-OL 2006 i Torino vant hun en ny gullmedalje i ener for damer. Det ble en ny trippeltriumf for Tyskland, med sølv til Silke Kraushaar og Tatjana Hüfner vant bronsemedaljen.
Otto ble verdensmester i aking seks ganger, fire i ener og to i mixed. 2000 i St. Moritz og 2001 i Calgary i ener, 2003 i Sigulda og 2005 i Park City i både ener og mixed.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull i aking, ener damer  Tyskland
2006  Torino -  Gull i aking, ener damer  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Sylke Otto – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Sylke Otto – Olympics.com 
(en) Sylke Otto – Olympic.org 
(en) Sylke Otto – Olympedia 
(en) Sylke Otto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sylke Otto – FIL
Clay Ives

James «Clay» Ives (født 5. september 1972 i Bancroft, Ontario i Canada), amerikansk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1994 i Lillehammer, 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.
Ives vant en olympisk bronsemedalje i aking under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Sammen med Chris Thorpe kom han på tredjeplass i toer for menn, bak Patric Leitner /Alexander Resch fra Tyskland og Mark Grimmette / Brian Martin fra USA.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Bronse i aking, toer menn  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Clay Ives – Olympics.com 
(en) Clay Ives – Olympic.org 
(en) Clay Ives – Olympedia 
(en) Clay Ives – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Clay Ives – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Clay Ives – Canadian Olympic Committee 
(en) Clay Ives – FIL 
(en) Clay Ives – TheSports.org
Patric Leitner

Patric Leitner (født 23. februar 1977 i Berchtesgaden), tysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.
Leitner ble olympisk mester i aking under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Sammen med Alexander Resch vant han akekonkurransen toer for menn foran Mark Grimmette / Brian Martin og Chris Thorpe og Clay Ives begge parene fra USA. 
Leitner ble verdensmester i aking åtte ganger, fire i toer og fire i mixed. 1999 i Königssee og 2000 i St. Moritz i toer, 2001 i Calgary og 2003 i Sigulda i mixed, 2004 i Nagano og 2007 i Innsbruck i både toer og mixed.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull i aking, toer menn  Tyskland
2010  Vancouver -  Bronse i aking, toer menn  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Patric Leitner – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Patric Leitner – Olympics.com 
(en) Patric Leitner – Olympedia 
(en) Patric Leitner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Patric Leitner – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Patric Leitner – FIL
Alexander Resch

Alexander Resch (født 5. april 1979), tysk aker som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino og 2010 i Vancouver.
Resch ble olympisk mester i aking under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Sammen med Patric Leitner vant han akekonkurransen toer for menn foran Mark Grimmette / Brian Martin og Chris Thorpe og Clay Ives begge parene fra USA. I 2010 i Vancouver fikk Resch og Leitner bronse i samme øvelse.
Leitner ble verdensmester i aking åtte ganger, fire i toer og fire i mixed. 1999 i Königssee og 2000 i St. Moritz i toer, 2001 i Calgary og 2003 i Sigulda i mixed, 2004 i Nagano og 2007 i Innsbruck i både toer og mixed.


== OL-medaljer ==
2002  Salt Lake City -  Gull i aking, toer menn  Tyskland
2010  Vancouver -  Bronse i aking, toer menn  Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Alexander Resch – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Alexander Resch – Olympics.com 
(en) Alexander Resch – Olympic.org 
(en) Alexander Resch – Olympedia 
(en) Alexander Resch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Alexander Resch – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Alexander Resch – FIL
Muharram

Muharram eller Muharram ul haram er den første måneden i den islamske kalenderen. Det er en av de fire hellige månedene i året. Det er ikke ønskelig å være i krig eller delta i stridigheter under Muharram. Konflikter er ofte løst denne måneden.
Den islamske kalender følger månen, og derfor flytter Muharram seg 11–12 dager hvert år i forhold til den gregorianske kalenderen. Månedene starter når en eller flere rettroende muslimer observerer nye månen på himmelen, og derfor kan man ikke akkurat si når en måned vil starte. Muharram har etter 2005 falt på følgende datoer:

1427 etter Hijra: 31. januar 2006 – 1. mars 2006
1428 etter Hijra: 20. januar 2007 – 18. februar 2007
1429 etter Hijra: 10. januar 2008 – 8. februar 2008
1430 etter Hijra: 29. desember 2008 – 27. januar 2009
1431 etter Hijra: 18. desember 2009 – 16. januar 2010
1432 etter Hijra: 7. desember 2010 – 4. januar 2011
1433 etter Hijra: 26. november 2011 – 25. desember 2011
1434 etter Hijra: 15. november 2012 – 13. desember 2012
1435 etter Hijra: 4. november 2013 – 3. desember 2013
1436 etter Hijra: 25. oktober 2014 – 22. november 2014
1437 etter Hijra: 14. oktober 2015 – 12. november 2015Den første dagen i Muharram er starten på det nye året i islam. Muharramfestivalen finner sted i løpet av denne måneden, og spesielt sjiamuslimer minnes slaget ved Karbala. Feiringen av det islamske nyttår er ikke anerkjent som en islamsk ferie. Noen muslimer mener derfor at nyttårsfeiringen og tradisjoner knyttet til det er haraam.
Makomanai Open Stadium

Makomanai Open Stadium (tidligere Makomanai Skating Centre) er en kunstisbane for hurtigløp på skøyter i Sapporo, Japan. Anlegget ble bygd for de olympiske vinterlekene i 1972, og var arena for åpningsseremonien i tillegg til skøyteøvelsene.
Til OL hadde anlegget en kapasitet på rundt 50 000 tilskuere, hvorav 16 000 var sitteplasser. Skøyteøvelsene samlet tilsammen 200 000 tilskuere fordelt på de åtte konkurransedagene, og da tyskeren Erhard Keller vant 500-meteren, var det hele 40 700 tilskuere på tribunene.Foruten de olympiske vinterlekene, har Makomani Skating Centre vært arena for de asiatiske vinterlekene to ganger, i 1986 og i 1990.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Banens webside (på japansk)
Liste over Guatemalas presidenter

Liste over Guatemalas presidenter siden uavhengigheten i 1839.


== Eksterne lenker ==
Guatemala hos rulers.org
Movimiento de Liberación Nacional

Movimiento de Liberación Nacional (norsk oversettelse: «Den nasjonale frigjøringsbevegelsen»), forkortet MLN, var et høyreorientert politisk parti i Guatemala. Det var støttet av militæret, og ble opprettet av Mario Sandoval Alarcón i 1960 etter å ha brutt ut fra Movimiento Democratico Nacional. MLN hadde regjeringsmakt i samarbeid med militæret og Partido Institucional Democrática (PID) i store deler av 1970-årene, men brøt samarbeidet med militæret etter deres statskupp i 1982. Presidentene Carlos Arana Osorio (1970–1974) og Kjell Laugerud (1974–1978) representerte MLN. Etter dette prøvde partiet seg med valgteknisk samarbeid med PID og Partido de Avanzada Nacional ved valgene til Kongressen i henholdsvis 1985 og 1990, uten å få flere enn 4 mandater. I 1995 fikk MLN ett mandat. MLN brøt sammen etter kongressvalget i 1999, etter å ha fått under 1 % av stemmene og mistet sitt siste mandat. MLN hadde forbindelser til World Anti-Communist League.


== Litteratur ==
Ameringer, Charles D. (1992). Political Parties of the Americas, 1980s to 1990s—Canada, Latin America, and the West Indies. Greenwood Historical Encyclopedia of the World's Political Parties (engelsk). Westport: Greenwood Press. s. 347. ISBN 978-0-313-27418-3. 
Gunson, Phil, Chamberlain, Greg og Thompson, Andrew (2016). The Dictionary of Contemporary Politics of Central America and the Caribbean. Routledge Revivals: Dictionaries of Contemporary Politics (engelsk) (2 utg.). Routledge. s. 237 og 321f. ISBN 978-1-317-27054-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)