jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Washington-konsensus

Washington-konsensus beskriver et sett regler for reformpakker for land i krise og ble først nevnt av økonomen John Williamson i 1989. Bakgrunnen for navnet var at de sentrale institusjonene som var involvert i land med krise i økonomien holdt til i Washington, DC; Det internasjonale pengefondet, Verdensbanken og USAs finansdepartement.
En rekke land har forsøkt å tilpasse deler av reglene og som en følge av det har disse reglene blitt diskutert mye og tildels utsatt for stor kritikk, blant annet fra land i Latin-Amerika. I det større bildet blir Washington-konsensus assosiert med økt rolle for markedet, begrensning av statens rolle i økonomien, nyliberalisme eller markedsfundamentalisme. Kritikk av Washington-konsensus har igjen blitt knyttet til anti-amerikanisme, motstand mot globalisering og sosialisme. 


== Eksterne lenker ==
Center for International Development ved Harvard University beskriver Washington Consensus (engelsk)
Cited links to the above article (engelsk)
Etter Washington Consensus av Jeremy Clift (engelsk)
The Growth Commission, avsluttende rapport er kritisk mot Washington-konsensus (engelsk) Arkivert 11. september 2018 hos Wayback Machine.
Saltsjöbaden

Saltsjöbaden er et tettsted i Nacka kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 9 491 innbyggere.


== Området ==
Saltsjöbaden omfatter Neglingeön, en halvøy på 75 hektar som ligger mellom Baggensfjärden og Neglingeviken og er landfast via et nes ved Rösunda. I tillegg kommer området vest for Neglingeviken til Lännerstasundet og Baggensstäket i nord og til Erstaviken i sør. Saltsjöbaden inkluderer også småstedene Igelboda, Ljuskärrsberget, Neglinge, Tattby og Solsidan.


== Historie ==
I 1891 kjøpte den da 38-år gamle Knut Agathon Wallenberg eiendommer i deler av Nacka og Tyresö. Ved etableringen av järnvägsaktiebolaget Stockholm-Saltsjön overtok dette selskapet eiendomsretten til området. Selskapet anla på den østre stranden av halvøya Grand Hotel Saltsjöbaden i tre etasjer, og på en mindre øy rett utenfor en restaurant med sommerhotell, også den en slottstil, begge tegnet av Erik Josephson. Restauranten brant ned i 1968. På noen holmer sør for hotellet ble det bygget to badehus, for kvinner og menn. Disse ble senere flyttet til den nåværende såkalte Restaurangholmen. Området ble bebygget av velstående Stockholmere med sommervillaer, som i dag hovedsakelig er helårsboliger, noe som avspeiles i befolkningsutviklingen. Området blir mye besøkt av Stockholmere som badested om sommeren, og de to badehusene er ny-rehabiliterte og fortsatt i drift. I forbindelse med denne nye bebyggelsen ble navnet for området endret fra Rösunda til det antatt mer attraktive Saltsjöbaden. 
Stedet er bl.a. kjent for Saltsjöbadsavtalen som ble inngått 20. desember 1938 mellom Landsorganisationen i Sverige og Svenska Arbetsgivareföreningen og denne ble retningsgivende for de senere avtalen som er inngått i svensk arbeidsliv. For å vise det samarbeid og den enighet som eksisterte ble frasen «Saltsjöbadsanda» benyttet som referanse til Saltsjöbadsavtalet.
I 1948 ble det arrangert en delturnering i verdensmesterskapet i sjakk, en såkalt intersoneturnering. Den ble vunnet David Bronstein fra Sovjetunionen, og dette var hans første store internasjonale turneringsseier. Karl Gerhard hadde sin villa på Strandpromenaden i Saltsjöbaden.


== Kjente bygninger ==
Saltsjöbaden er også kjent for kirken, Uppenbarelsekyrkan i Tattby, oppført etter tegninger av Ferdinand Boberg og utsmykket av blant andre Carl Milles (kobberporter m.m.) og Olle Hjortzberg (freskomalerier). Andre kjente bygg er:

Grand Hotel Saltsjöbaden
Grünewaldvillaen
Sjuvillorna
Saltsjöbadens Samskola
Saltsjöbadens observatorium
Skogsö kapell
Villa Baggås
Saltsjöbadens friluftsbad


== Befolkningsutvikling ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Saltsjöbaden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Saltsjöbaden
Älta

Älta er et tettsted i Nacka kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 9 989 innbyggere.


== Referanser ==
Zinaida Amosova

Zinaida Stepanovna Amosova (russisk Зинаида Степановна Амосова, født 12. januar 1950) er en tidligere russisk langrennsløper som konkurrerte for Sovjetunionen i 1970-årene.
Under VM 1978 i Lahtis ble Amosova verdensmester på 10 km og 20 km. I tillegg var hun med på å ta gull med det sovjetiske stafettlaget under OL 1976 i Innsbruck.


== Meritter ==
OL 1976 i Sapporo: gull på stafetten
VM 1978 i Lahtis: Gull på 10 km og 20 km


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Zinaida Amosova – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Zinaida Amosova – Olympics.com 
(en) Zinaida Amosova – Olympic.org 
(en) Zinaida Amosova – Olympedia 
(en) Zinaida Amosova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Zinaida Amosova – FIS (langrenn)
Posad

En posad (russisk: посад) var en bosetning, ofte omgitt av festningsverker og en vollgrav, beliggende ved, men utenfor, en by eller en kreml, eller ved et kloster mellom 900- og 1400-tallet. Innbyggerne var vanligvis håndverkere og handelsmenn, kjent som posadskije ljudi (posadfolk).  
I det russiske keiserrike var en posad en liten, halv-urban bosetning.
Mange posader utviklet seg til byer. De som lå ved en kreml forårsaket ofte lokale stedsnavn, som Nagornyj Posad (Den øvre bosetningen ), og Kazanskij Posad for det historiske senteret i Kazan. De som lå ved et kloster ble ofte til byer oppkalt etter klosteret, som Sergijev Posad som er oppkalt etter det nærliggende Troitse-Sergijeva Lavra. Se også Pavlovskij Posad, Mariinskij Posad og Gavrilov Posad.
Boo

Boo er et tettsted i Nacka kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 24 052 innbyggere.En av forstedene i Boo er Orminge.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Boo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
HMS «Duke of York» (1940)

HMS «Duke of York» var et britisk slagskip av «King George V»-klassen.
Skipet er mest kjent for å ha ledet styrken som senket det tyske slagskipet «Scharnhorst» ved Nordkapp i desember 1943. Skipet var flaggskip i Home Fleet fra 1943 og eskorterte konvoier til Murmansk og Arkhangelsk. Hun deltok i Operasjon Leader i oktober 1943.  I 1944 ble hun modernisert i Liverpool, fikk bedre antiluftskyts, ble sendt til Stillehavet og ble flaggskipet til den britiske stillehavsflåten.


== Kilder ==
Robert Gardiner, red. (2006). All the World's Fighting Ships 1922-1946. London: Conway Maritime Press. s. 15. ISBN 0-85177-146-7.
Fylkesvei 5392

Fylkesveg 5392 går mellom Langebrua og Rong i Voss kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 310 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Voss


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5392
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Svetlana Nagejkina

Svetlana Vjatsjeslavovna Nagejkina (russisk: Светлана Вячеславовна Нагейкина; født 2. februar 1965 i Tambov) er en sovjetisk/russisk tidligere langrennsløper som konkurrerte fra midten av 1980-årene til hun la opp i 2007. Hun konkurrerte også en periode for Belarus. Nagejkina var med på å vinne gull med det sovjetiske stafettlaget under OL 1988 i Calgary. Hun vant Vasaloppet i 2000 og 2002. Hun vant FIS Marathon Cup sammenlagt i 2000.


== Se også ==
Liste over vinnere i Vasaloppet


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Svetlana Nagejkina – Olympics.com 
(en) Svetlana Nagejkina – Olympic.org 
(en) Svetlana Nagejkina – Olympedia 
(en) Svetlana Nagejkina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Svetlana Nagejkina – FIS (langrenn)
Fylkesvei 5394

Fylkesveg 5394 går mellom Liland og Haugamoen i Voss kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 311 (Hordaland).


== Kommuner og knutepunkter ==

 VossVikjavegen 

Gjernesvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv5394
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Vignettering

Vignettering betegner en gradvis formørkning ut fra sentrum av et fotografi. Naturlig vignettering skyldes optiske og mekaniske svakheter i optikken, i tillegg til pikselvignettering ved digitalfotografering. 
Vignettering er ofte en uønsket effekt, men kan også brukes som et virkemiddel for å lede blikket mot sentrum av fotografiet. Dette gjøres enten ved bruk av optikk som gir mye vignettering, bruk av filter, eller ved etterbehandling.
Geek

Geek er slang for en person med sterk binding til et fagområde. Det finnes flere varianter, og det kan nevnes hippiegeeks, darkgeeks, highgeeks, gadgetgeek, kulturgeeks, og egogeeks. De siste blir ofte oppfattet som wannabees av teknologisk orienterte geeks, men blir også koblet til geeks som i utstrakt grad er involvert i publisering på nettet. Distinksjoner oppstår og forsvinner på bakgrunn av strømninger i kulturen.
Skribenter på nettsteder slik som Facebook blir ofte omtalt som egogeeks.
Slangordet keeg som har meningen kul, kommer av uttrykket geek. Nemlig geek baklengs (det motsatte av geek). 
Historisk kommer ordet blant annet fra eldre engelsk dialekt "geek" eller "geck" (i betydningen en "tosk" eller "vanskapning") og det gammeltyske "geck". "Geck" er et vanlig begrep i moderne tysk og betyr bl.a. "tosk". I Østerrike-Ungarn på 1700-tallet var "Gecken" såkalte "vanskapninger" som ble vist frem på sirkus. I 1800-tallets Nord-Amerika henviste begrepet "geek" til en utøver i såkalte Freak show/freakshow (også kalt "side-shows").
Kirsten Rita Arnesen

Kirsten Rita Arnesen (født 5. mai 1933 i Bergen) er en bridgespiller og -spaltist, ingeniør, økonom og forsker.


== Forsking ==
Arnesen var Havforskningsinstituttets første miljøsaksbehandler (1971) for konsesjonssøknader om utslipp til sjø (lov om vannforurensing av 1970).
Hun var prosjektkoordinator for IWC/NFRs telletokt av vågehvalbestanden 1989-90 og Norwegian Independent Linetransect Survey i 1995 (NILS-95): simultantokt hvor 11 fartøyer dekket Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet.
1996-97 var hun fagsekretær for Norskehavsprogrammet (Mare Cognitum).


== Bridge ==
Sammen med Gerd Hantveit vant hun det uoffisielle NM damer i 1976.  I Helsingør året etter representerte de Norge i EM damer.  I senere tid er hennes beste resultater sølv fra NM mix par 2002 og bronse fra NM mix lag 2004 – begge ganger med Jon Sveindal som makker.
Hun var bridgeskribent i Morgenavisen og Bergens Arbeiderblad 1982 – 1988 og jobbet på 1980-tallet også for utvikling av turneringer for Norsk Bridgeforbund og klubber og for rekruttering med juniorbridge. Forbundets innsats har resultert i at Norge har vært og er i verdenstoppen innen bridgeidretten.  Norge ble verdensmestere i bridge i Bermuda Bowl, Shanghai 2007.
Arnesen har også som pensjonist deltatt aktivt i turnerings- og forbundsarbeid, blant annet som leder av forbundets valgkomite.  I 25 år har hun også vært primus motor for å bygge opp turneringsnivå; resultat er årlig Internasjonal Storturnering i Bergen med Bergen Akademiske Bridgeklubb som ansvarlig arrangør.


== Bibliografi ==
1998: Bergen bridgekrets 60 år : 1938-1998, sammen med Terje Sande og Jon Sveindal.


== Utmerkelser ==
I 1987 ble hun for velforeningsarbeid (Nøstet, Verftet og Klosteret Velforening) tildelt Venstres miljøpris, som ble utdelt for første gang.Hun er også æresmedlem av Bergen Akademiske Bridgeklubb.Hun ble tildelt Norsk Bridgeforbunds Fortjenstmerke i 2010.
Hun ble æresmedlem av Bulgarske Bridgeforbund i 2015 og av BCC Radkov, Haskovo, Bulgaria.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
WBF-profil
Dalaradia

Dalaradia eller Dál nAraidi (ikke til å bli forvekslet med kongedømmet Dalriada (Dál Riata) var et kongedømme til et delvis mytiske folk kalt cruithin (irsk cruithni) i nordøstlige delen av Irland en gang i tiden rundt midten av 1000-tallet og tidlig middelalder. Landområdene til Dalaradia synes å tilsvare Robogdii som nevnes i den greske geografen Klaudios Ptolemaios’ verk Geografike hyfegesis, et område delt med Dalriada. Fiachu Araide var den eponymiske grunnleggeren av Dalaradia.
Området var sentrert på de nordlige kystene av Lough Neagh i sørlige Antrim. Dalaradia var det andre kongedømmet i Ulster, og dens konger utfordret Dál Fiatach for overkongedømmet i noen århundrer. Det er dog tvilsomt om et Dalaradia-kongedømme noen gang har eksistert, unntatt kanskje som en løs sammenslutning av mindre småkongedømmer, før på 700-tallet, lenge etter at cruthin-konger hadde sluttet å ha noen virkelig kontroll over overkongedømmet i Ulster.
Blant de mest betydningsfulle kongene av Dalaradia, av de som forutdaterer en dannelse av et kongedømme, er:

Áed Dub mac Suibni (død ca. 588)
Fiachnae mac Báetáin (død ca. 626)
Congal Cáech (døde i slaget ved Mag Rath, ca. 637)


== Se også ==
Ulaid
Cruithne (folk)
Konger av Dalaradia
Uí Echach Arda
Uí Echach Cobo


== Litteratur ==
Byrne, Francis John, Irish Kings and High-Kings. Batsford, London, 1973. ISBN 0-7134-5882-8
Duffy, Seán (red.), Atlas of Irish History. Gill & Macmillan, Dublin, 2. utgave, 2000. ISBN 0-7171-3093-2
Ó Cróinín, Dáibhí, Early Medieval Ireland: 400–1200. Longman, London, 1995. ISBN 0-582-01565-0
Homo ludens

Homo ludens er et latinsk uttrykk som betyr det lekende mennesket. Uttrykket har blitt brukt i flere sammenhenger, men mest om når voksne «leker» i en eller annen form: i uhøytidelige idretter, gjennom spill og hobbyer. 
Begrepet er gammelt, og er sist aktualisert i Norge da filosofen Arne Næss tok til orde for at mennesket burde leke mere og ta seg selv mindre høytidelig. Man kunne til og med risikere å gjøre verdifulle nye tanker og ideer i en lekende tilstand, som en ikke hadde kommet på ellers.
Pedagoger og psykologer som har studert barns utvikling har også fremhevet lekens betydning både med hensyn til den fysiske, mentale og sosiale siden.


== Boka Homo Ludens ==
Boka Homo Ludens ble skrevet av den nederlandske kulturhistorikeren Johan Huizinga i 1938 og er en fagbok om lek som regnes som en klassiker i forskningen om lek. Den er oversatt til en rekke språk og nyutgitt i over 60 år. Siste registrerte utgave på Bibsys er en svensk oversettelse fra 2003. 
Boka drøfter lekens vesen og betydning som kulturfenomen (kap. 1), begrepet lek i en rekke språk (kap. 2), lek som kulturskapende funksjon (kap. 3) og hvordan leken er tilstede i en rekke kulturområder og institusjoner som rettvesenet (kap. 4), i krigen (kap. 5), i vitenskapen (kap. 6), i diktningen (kap. 7 og 8), i filosofien (kap. 9) og i kunsten (kap. 10).  


=== Noen utgaver og oversettelser av Homo Ludens ===
Homo Ludens. Proeve eener Bepaling van het Spel-element der Cultuur. 1938 (originalen)
Homo Ludens. Versuch eiener Bestimmung des Spielelementes der Kultur. 1939. Amsterdam: Pantheon Akademische Verlagsanstalt
Homo Ludens. A study of the play element in culture. 1955. Boston: Backer Press
Homo Ludens. Om kulturens oprindelse i leg. 1963. København: Gyldendal


== Film ==
I 2011 kom dokumentarfilmen Homo Ludens- eller 7 kapittel frå eit rastlaust liv om den surrealistiske dikteren Triztan Gyldenløwe Vindtorn (1942-2009). Filmen er laget av Sondre H Bjørgum.
Gendarmen i New York

Gendarmen i New York (orig: Le gendarme à New York) er en fransk filmkomedie fra 1965 med Louis de Funès i hovedrollen. Regi er ved Jean Girault.
Dette er den andre av seks filmer i Gendarmen-serien.


== Handling ==
Gendarmen Ludovic Cruchot (Funes) og noen kollegaer reiser denne gangen fra Saint-Tropez til New York for å representere Frankrike i en internasjonal politi-kongress om lov og orden. Med på turen over atlanteren har også hans datter klart å lure seg med. Hun skaper kaos i byen da han ser henne avbildet i avisa sammen med en italiensk politimann. En rekke forviklinger oppstår da han forsøker å finne datteren.


== Om filmen ==
Den fikk terningkast tre av VG.


== I rollene ==
(utvalg)

Louis de Funès: Ludovic Cruchot
Geneviève Grad: Nicole Cruchot
Jean Lefebvre ....  Maréchal des Logis Lucien Fougasse
Michel Galabru: Jérome Gerber
Christian Marin: Albert Merlot
Guy Grosso: Tricard
Michel Modo: Berlicot
Alan Scott: Franck
Geneviève Grad ....  Nicole Cruchot
Marino Masé ....  Aldo
Mario Pisu ....  L'adjudant Renzo


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gendarmen i New York på Internet Movie Database 
(sv) Gendarmen i New York i Svensk Filmdatabas 
(fr) Gendarmen i New York på Allociné 
(nl) Gendarmen i New York på MovieMeter 
(en) Gendarmen i New York på AllMovie 
(en) Gendarmen i New York på Rotten Tomatoes
One Just Man

One Just Man (originaltittel: Il Giustiziere sfida la città) er en italiensk action- og kriminalfilm fra 1975 regissert av Umberto Lenzi. Hovedrollen spilles av Tomas Milian.
Filmen er også kjent under tittelen Syndicate Sadists (USA og Rambo's Revenge (USA).


== Handling ==
Rambo er en hardbarket motorsyklist som blir involvert i et kidnappingsdrama. Når han besøker en tidligere venn, som nå jobber som sikkerhetsvakt, blir han forsøkt overtalt å hjelpe ham med kidnappingssaken av en liten gutt som er et biprodukt av en krig mellom to mafiafamilier. Han takker nei, men når hans bror blir drept endrer han oppfatning. I tillegg til å frigi gutten vil han også ha hevn over de to forbryterfamiliene.


== Om filmen ==
On Just Man regnes som en såkalt «Poliziotteschi», som er en subsjanger av krim og action som oppsto i Italia og hadde sin storhetstid på 1970-tallet. 
Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble utgitt video av techno film ca. 1981.


== I rollene ==
(utvalg)

Tomas Milian .... Rambo
Joseph Cotten .... Paternò
Femi Benussi .... Flora
Ida Galli ....  Signora Marsili (kreditert som Evelyn Stewart)
Tom Felleghy ....  Commandante Ferrari
Maria Fiore ....  Maria Scalia
Mario Piave ....  Pino Scalia
Luciano Catenacci ....  Conti
Guido Alberti ....  Owner of Billiard Salon
Femi Benussi ....  Flora
Silvano Tranquilli ....  Dr. Marco Marsili
Shirley Corrigan ....  Conti's mistress
Antonio Casale ....  Philip Duval
Mario Novelli ....  Franco
Alessandro Cocco ....  Giampiero Marsili


== Eksterne lenker ==
(en) One Just Man på Internet Movie Database 
(nl) One Just Man på MovieMeter 
(en) One Just Man på AllMovie 
(en) One Just Man på Turner Classic Movies 
(en) One Just Man på Rotten Tomatoes
Akhtuba

Akhtuba (russisk: Ахтуба) er en forgreining av elva Volga. Akhtuba deler seg fra Volgas venstre bredd ved byen Volzjskij, rundt 15 km nordøst for  Volgograd, og renner parallelt med Volga mot Volgadeltaet og Det kaspiske hav. 
Den opprinnelige begynnelsen på Akhtuba ble blokkert av demningen til Volga vannkraftverk. Den renner nå ut fra Volga via en 6,5 km lang kunstig utløpskanal som starter nedenfor demningen. Elva er 537 kilometer lang, med en gjennomsnittlig vannføring på 153 m³/s.
Byer ved Akhtuba: Volzjskij, Leninsk, Znamensk, Akhtubinsk, Kharabali. Den gylne hordes hovedstad Saraj lå mest sannsynlig også ved Akhtuba, ikke langt fra Kharabali.
Området mellom Volga og Akhtuba kalles Volga-Akhtubasletten, og er et av Russlands fremste områder for dyrking av grønnsaker. Den er spesielt kjent for sine vannmeloner.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Akhtuba River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
The Glove

The Glove er et amerikansk actiondrama fra 1979 regissert av Ross Hagen. Filmen handler om en dusørjeger som forsøker å fakke en svart eksfange som har iverksatt en voldelig hevnkampanje overfor rasistiske fangevoktere som mishandlet ham i fengsel. Han bruker samme våpen som han selv ble utsatt for - en metallforsterket slosshanske. Hovedrollene spilles av John Saxon og Roosevelt Grier.


== Handling ==
Sam Kellough er en moderne dusørjeger i Los Angeles som bestemmer seg for å fakke Victor Hale, en storvokst afroamerikansk eksfange som har en dusørpris på 20 000 dollar hengende over seg. Men Victor Hale er ikke bare den som blir jaget, han jager også selv. Etter å ha blitt mishandlet i fengsel er han nå ut etter hevn overfor sine tidligere fangevoktere. Han oppsøker dem en etter en og dreper dem med samme instrument de en gang mishandlet ham med, en stor lærhanske med kraftig stålbeslag.


== Om filmen ==
The Glove ble ikke satt opp på norsk kino, men ble utgitt på video i 1982 av Novio.


== I rollene ==
(utvalg)

John Saxon ....  Sam Kellog
Roosevelt Grier ....  Victor Hale (kreditert som Rosey Grier)
Joanna Cassidy ....  Sheila Michaels
Joan Blondell ....  Mrs. Fitzgerald
Jack Carter ....  Walter Stratton
Aldo Ray ....  Prison Guard
Keenan Wynn ....  Bill Schwartz
Howard Honig ....  Lt. Krugar
Michael Pataki ....  Harry Iverson


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) The Glove på Internet Movie Database 
(fr) The Glove på Allociné 
(nl) The Glove på MovieMeter 
(en) The Glove på AllMovie 
(en) The Glove på Rotten Tomatoes
Uki Ni Masi

Uki Ni Masi er en av øyene i provinsen Makira-Ulawa på Salomonøyene. 
Øya ligger nord for øya Makira (San Cristóbal), og er 150 km² stor. De eneste pattedyrene som lever her er den introduserte flaggermusen polynesiarotte (Rattus exulans), samt flaggermusartene Dobsonia inermis, Pteropus cognatus, Emballonura nigrescens og Aselliscus tricuspidatus.
Noen utrydningstruede dyrearter som finnes på øya er:

Praktdue (Columba pallidiceps)
Flaggermusen Pteropus cognatusUki Ni Masi er også en dialekt av språket Sa'a som snakkes på Salomonøyene 


== Referanser ==
Albert Lebrun

Albert Lebrun (født 29. august 1871 i Mercy-la-Haut, død 6. mars 1950 i Paris) var en fransk politiker. Han var Frankrikes president fra 1932 til 1940 og dermed den siste presidenten i den tredje republikk. Han var medlem av partiet Alliance Démocratique (AD). Han ble erstattet av Philippe Pétain da Frankrike inngikk våpenhvile med Tyskland i 1940, men gikk offisielt aldri av. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Lebrun kom fra en bondefamilie. Han utdannet seg til gruveingeniør i Vesoul og Nancy. Han var opprinnelig gruveingeniør og lærer ved École des hautes études commerciales. Han forlot sitt fagfelt da han var 29 år og gikk da inn i politikken.


=== Politiker ===
Han tilhørte i perioden 1900–1920 deputertkammeret, var koloniminister 1911–1912 i Joseph Caillaux' regjering, i Raymond Poincarés regjering 1912–1913, i Gaston Doumergues regjering 1913–1914 samt i Georges Clemenceaus regjering i 1917. 
Fra 1918 til 1919 var han minister for de befridde områdene i Clemenceaus regjering.
Han var medlem av senatet 1920–1932, dets visepresident 1926-31 og senatets president 1931–1932. 
Etter mordet på Paul Doumer måtte det finnes en ny president. Det ble gjort forsøk på å finne en kandidat som kunne aksepteres av både høyre- og venstresiden. Valget falt på Lebrun, som fikk 633 av 826 avgitte stemmer. Lebrun var ellers en utpreget høyremann som politisk stod Poincaré nær.


=== President ===
Han var Frankrikes president og fyrste av Andorra 1932–1940. Han ble erstattet av Philippe Pétain da Frankrike inngikk våpenhvile med Tyskland i 1940, men offisielt gikk han aldri av.Den 9. august 1944, da de allierte gjenopprettet den franske regjering, møtte Lebrun Charles de Gaulle og anerkjente generalens lederskap, og forklarte at han ikke hadde kunnet fratre som president fordi Nasjonalforsamlingen var blitt oppløst etter det franske nederlaget og da hadde han ingen lovlig instans som kunne ta imot hans avskjed.Etter krigen levde Lebrun som pensjonist. Han døde av lungebetennelse i Paris den 6. mars 1950 etter lengre tids sykdom.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Biografi om Lebrun
Folklore Fellows

Folklore Fellows ble stiftet av Kaarle Krohn, Johannes Bolte og Axel Olrik i 1907, som et vitenskapelig selskap for internasjonal folkloristikk.
Sitt viktigste arbeidsfelt fikk selskapet gjennom utgivelsen av skriftserien Folklore Fellows' Communications (FFC), som kom med sin første publikasjon i 1910. Folklore Fellows driver også en såkalt sommerskole for folkloristiske forskere.


== Eksterne lenker ==
Folklore Fellows' webside