jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Matthias Sammer

Matthias Sammer (født 5. september 1967 i Dresden) er en tysk tidligere fotballspiller og senere fotballtrener. Han er mest kjent fra sin tid som spiller for Borussia Dortmund. Han ble i 1996 kåret til Årets spiller i Europa. Han spilte totalt 74 landskamper, hvorav 23 for Øst-Tyskland og 51 for Tyskland. Han var lagkaptein på det tyske landslaget som vant fotball-EM 1996.


== Spillerkarriere ==
Fra 1987 til 1990 spilte Sammer for Dynamo Dresden, der han var med på å vinne to Oberligamesterskap. Sammer scoret Øst-Tysklands siste landslagsmål før sammenslåingen av de to tyske forbundene. Han var en av de første østtyskerne som gikk til en stor vesttysk klubb etter gjenforeningen i 1990 da han gikk til VfB Stuttgart hvor han var med på å vinne Bundesliga i 1992. Senere gikk han til Inter Milan hvor han spilte en sesong, før han returnerte til Tyskland for å spille for Borussia Dortmund.
Her ble han den store stjernen, og var med på å vinne Bundesliga i 1995 og 1996, samt Mesterligaen i 1997. En kneskade satte en stopper for hans aktive karriere etter 1998-sesongen.


== Trenerkarriere ==
I 2000 ble han trener for Borussia Dortmund, og laget vant Bundesliga i 2002. Han var trener for VfB Stuttgart i sesongen 2004-05.
Den 1. april 2006 skrev han en 5-årskontrakt med det tyske fotballforbundet, der han har stillingen som teknisk direktør. Jobben går ut på å koordinere talent-utvikling og treningsmetoder for alle alderstrinn på det tyske fotball-landslaget. Sammer skal også utarbeide taktiske systemer som skal brukes av alle landslagene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matthias Sammer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(de) Matthias Sammer – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Matthias Sammer – FIFA 
(en) Matthias Sammer – UEFA 
(fr) Matthias Sammer – LÉquipe 
(en) Matthias Sammer – Transfermarkt 
(en) Matthias Sammer – Transfermarkt (manager) 
(en) Matthias Sammer – national-football-teams.com 
(en) Matthias Sammer – WorldFootball.net 
(en) Matthias Sammer – FootballDatabase.eu 
(de) Matthias Sammer – fussballdaten.de 
Bundesliga-statistikk på fussballdaten.de
Bildende Kunstnere i Bærum

Bildende Kunstnere i Bærum (BKIB) er foreningen for de profesjonelle billedkunstnere som er bosatt i kommunen.
BKIB har eksistert siden 1970-tallet og har ca. 65 medlemmer. Foreningen har årlige medlemsutstillinger og har stilt ut på Henie Onstad Kunstsenter, Bærum Kulturhus, Bærum Kunstforening, med flere.


== Eksterne lenker ==
BKIBs nettsted Arkivert 28. mars 2010 hos Wayback Machine.
Ihor Bjelanov

Ihor Ivanovytsj Bjelanov (ukrainsk: Ігор Іванович Бєланов; russisk: Игорь Иванович Беланов – Igor Ivanovitsj Belanov; født 25. september 1960 i Odessa i Ukraina, daværende Sovjetunionen), er en sovjetisk og ukrainsk tidligere fotballspiller, mest kjent for sin tid hos Dynamo Kyiv og Borussia Mönchengladbach. Han ble kåret til Årets spiller i Europa i 1986.
Bjelanov spilte for SKA Odessa (197980), FK Tsjornomorets Odesa (1981–1984) og Dynamo Kyiv (1985–1989), hvor han var med på å vinne Cupvinnercupen i 1986. I 1989 fikk Belanov klarsignal til å spille i utlandet, og flyttet til Vest-Tyskland der han fikk kontrakt med Borussia Mönchengladbach. Han debuterte i Bundesliga den 4. november 1989.
Etter bare 24 kamper og fire mål for klubben, flyttet han til 2. Bundesliga-laget Eintracht Braunschweig der han debuterte den 27. april 1991 og han scoret 13 mål på 38 kamper. I 1995 flyttet han tilbake til Ukraina og til hans tidligere klubb FC Chernomorets Odessa hvor han spilte sesongen 1995–1996, og avsluttet karrieren hos Metalurh Mariupol i 1996/1997-sesongen.
Bjelanov spilte 33 landskamper for Sovjetunionen og scoret åtte mål. Etter spillerkarrieren har han prøvd seg med varierende hell som trener/klubb-eier i Sveits, og eier i dag Igor Belanovs fotballskole i Odessa.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Igor Belanov – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Igor Belanov – FIFA 
(en) Igor Belanov – UEFA 
(en) Igor Belanov – Transfermarkt 
(en) Igor Belanov – national-football-teams.com 
(en) Igor Belanov – WorldFootball.net 
(de) Igor Belanov – fussballdaten.de 
(en) Igor Belanov – Soccerway 
(en) Igor Belanov – EU-Football.info 
(en) Igor Belanov – Ukrainas fotballforbund 
Igor Belanov på UkrSoccerHistory.com
Josef Masopust

Josef Masopust (født 9. februar 1931 i Most i daværende Tsjekkoslovakia, død 29. juni 2015 i Praha) var en tsjekkoslovakisk fotballspiller og trener. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Dukla Praha og på landslaget til Tsjekkoslovakia. Han spilte 63 landskamper og scoret ti mål.
Masopust var en av verdens 125 beste nålevende spillere valgt av Pelé. I 1962 ble han kåret til Årets spiller i Europa.
Han startet i den lokale klubben FK SIAD Most, og han gikk som 19-åring til FK Teplice i den tsjekkoslovakiske toppdivisjonen. I 1952 ble han oppdaget av Dukla Praha hvor han var med på å vinne åtte seriemesterskap. Masopust ledet Tsjekkoslovakia fram til finalen i VM i fotball 1962 mot Brasil hvor de tapte, men Masopust ga Tsjekkoslovakia en 1–0-ledelse.
Etter spillerkarrieren var han trener i blant annet Belgia og Indonesia samt for Zbrojovka Brno i Tsjekkoslovakia og det tsjekkoslovakiske landslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Josef Masopust – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Josef Masopust – FIFA 
(en) Josef Masopust – UEFA 
(en) Josef Masopust – Transfermarkt 
(en) Josef Masopust – national-football-teams.com 
(en) Josef Masopust – WorldFootball.net 
(en) Josef Masopust – EU-Football.info 
(en) Josef Masopust – EU-Football.info (manager) 
(en) Josef Masopust – FAČR 
(en) Josef Masopust – FBref 
(cs) Josef Masopust på FAČRs offisielle hjemmeside
Kort biografi (på tsjekkisk)
UEFA.coms artikkel Golden Player
1962 – JOSEF MASOPUST – LA PRIME AU COLLECTIF, France Football
Omar Sívori

Enrique Omar Sívori (født 2. oktober 1935 i San Nicolás de los Arroyos, død 7. februar 2005 i Buenos Aires) var en argentinsk fotballspiller og trener. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Juventus og SSC Napoli i Italia. Han spilte også for Club Atlético River Plate i Argentina. Han spilte landskamper for både Argentina (19 kamper og ni mål) og Italia (ni kamper og åtte mål). Han ble kåret til Årets spiller i Europa i 1961.
Han spilte for det suksessrike Juventus-laget på 1960-tallet, og var med på å vinne Serie A tre ganger. Han er av Pelé valgt som en av verdens 125 beste spillere. Han er i etterkant blitt kalt «1960-tallets Maradona».
Etter spillerkarrieren var han trener for flere klubber i Argentina, og var i tiden 1972 til 1974 landslagstrener for Argentina. Han døde i 2005 av bukspyttkjertelkreft.


== Meritter ==


=== Klubb ===
1955-56 Ligamester i Argentina (River Plate)
1956-57 Ligamester i Argentina (River Plate)
1957-58 Serie A (Juventus)
1958-59 Coppa Italia (Juventus)
1959-60 Serie A (Juventus)
1959-60 Coppa Italia (Juventus)
1960-61 Serie A (Juventus)
1961 Coppa delle Alpi (Juventus)
1966 Coppa delle Alpi (Napoli)


=== Landslag ===
1957 Copa América (Argentina)
1956 Raul Colombo Cup (Argentina)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Omar Sívori – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Omar Sívori – FIFA 
(en) Omar Sívori – Transfermarkt 
(en) Omar Sívori – national-football-teams.com 
(en) Omar Sívori – WorldFootball.net 
(en) Omar Sívori – FootballDatabase.eu 
(en) Omar Sívori – EU-Football.info 
(tr) Omar Sívori – Mackolik.com 
(en) Omar Sívori – FBref 
Profil på National Football Teams
Stortokyo

Stortokyo er et område i Japan, som består av største delen av prefekturene Chiba, Kanagawa, Saitama og Tokyo (som står i sentrum). På japansk blir det kalt ved flere navn, for eksempel Tokyo-ken, Shuto-ken og Itto Sanken, eller det som er mest brukt, Minami-Kanto (Sør Kanto).

I 2005 var folketallet anslått å være 35 327 000 innbyggere, noe som gjorde det til største storbyområde i verden. Ettersom størrelsen er omtrent 13 500 km², betyr det at tettheten er 2 617 personer/km². Stortokyo er nummer to i verden hva angår bebygd jordflate, nemlig 7 800km² (bare New York-området er større med sine 8 700 km²).
Luis Suárez Miramontes

Luis Suárez Miramontes (født 2. mai 1935 i La Coruña), er en spansk tidligere fotballspiller og trener. Han er mest kjent fra sin tid som spiller for Barcelona i Spania og Inter Milan i Italia. Han ble i 1960 kåret til Årets spiller i Europa. Han spilte 32 landskamper for Spania og scoret 14 mål.
Suárez var midtbanespiller for Deportivo de La Coruña, CD España Industrial, FC Barcelona, Inter Milan, Sampdoria og det spanske landslaget. Hans presise pasninger og knallharde skudd hjalp også Spania å bli Europamester i fotball i 1964. Han la opp som spiller i 1973.
Han har etter spillerkarrieren vært trener for en rekke spanske og italienske klubber. I tillegg har han vært landslagstrener for Spania, blant annet under VM i fotball 1990. Han er for tiden ansatt som talenspeider for Inter Milan.


== Meritter ==
Barcelona
La Liga: 1958-59 og 1959-60
Copa del Generalísimo: 1957 og 1959
Messebycupen: 1958 og 1960
Inter Milan
Serie A: 1962-63, 1964-65 og 1965-66
Europacupen: 1964 og 1965
Intercontinental Cup: 1964 og 1965
Spania
Europamester: 1964


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Luis Suárez Miramontes – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Luis Suárez Miramontes – FIFA 
(en) Luis Suárez Miramontes – UEFA 
(en) Luis Suárez Miramontes – Transfermarkt 
(en) Luis Suárez Miramontes – national-football-teams.com 
(en) Luis Suárez Miramontes – FootballDatabase.eu 
(en) Luis Suárez Miramontes – EU-Football.info 
(en) Luis Suárez Miramontes – EU-Football.info (manager) 
(en) Luis Suárez Miramontes – FBref 
Internasjonal statistikk
Spillerstatistikk - Spania
Trenerstatistikk - Spania
tribalfootball.com
Chiba (Chiba)

Chiba (千葉市; Chiba-shi) er en japansk by og hovedstad i Chiba prefektur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ja) Offisielt nettsted 
Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(zh) Offisielt nettsted 
(ko) Offisielt nettsted 
(es) Offisielt nettsted 
(vi) Offisielt nettsted 
(en) Chiba, Chiba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) 千葉市 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
CONCACAF-mesterskapet for kvinner 1991

CONCACAF-mesterskapet i fotball for kvinner (CONCACAF's Women's Championship) i 1991 var den første turneringen fot kvinnelandslag knyttet til CONCACAF. Enda det var en uoffisiell konkurranse, var det også kvalifisering til VM samme år. Vinneren ble kvalifisert til VM. Vinneren ble USA. Turneringen ble spilt i Port-au-Prince i Haiti.


== Gruppespill ==
Åtte lag var med i mesterskapet. De åtte var:


=== Gruppe A ===


=== Gruppe B ===


== Finaler ==


=== Semifinaler ===


=== Bronsefinale ===


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Tabeller & resultater ved RSSSF.com
CONCACAF-mesterskapet for kvinner 1993

CONCACAF's Women's Championship 1993 var et mesterskap i fotball for kvinner arrangert av CONCACAF. I motsetning til de andre mesterskapene (bortsett fra 2000-mesterskapet var dette verken VM-kvalifisering eller begrenset til medlemmer av CONCACAF. Turneringen ble spilt på Long Island i USA, og besto av fire lag:

 Canada
 New Zealand
 Trinidad og Tobago
 USAKonkurransen besto av et gruppespill der alle lag møtes én gang.


== Gruppespill ==
Elverhøy skole (Oslo)

Elverhøy skole er en skole på Kringsjå for barn med språkvansker og sammensatte lærevansker fra hele Oslo fra 1. til 4. trinn. Skolen startet i 1958 som Blindernveien skole, da også med barnehagetilbud for barn med cerebral parese. Siden sommeren 2016 er skolen samlokalisert med Kringsjå skole i Sognsveien. 


== Rektorer ==
2020-: Ann-Kristin Isaksen
2018-2020: Inger Louise Sollie Sandsdalen (til Nordvoll skole)
-2018: Elisabeth Gjesti


== Eksterne lenker ==
(en) Blindernveien skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Skolens hjemmeside
Nederland under Sommer-OL 1900

Nederland under Sommer-OL 1900. Trettiseks sportsutøvere fra Nederland, alle menn, deltok i seks sporter under Sommer-OL 1900 i Paris. Nederland kom på attendeplass med en sølv- og tre bronsemedaljer. OL-troppen besto av tretten roere, åtte skyttere, seks bueskytere, fire svømmere, tre seilere, en fektere og en fotballspiller.


== Medaljer ==
Det ble ikke delt ut gull, sølv og bronsemedaljer under Sommer-OL 1900 i Paris. Vinneren fikk sølvmedalje og den som kom på andreplass fikk bronse. Det var først under Sommer-OL 1904 det ble utdelt medaljer til de tre beste, men IOC har med tilbakevirkende kraft besluttet at medaljefordelingen også gjelder for de olympiske leker  1896 i Athen og  1900 i Paris 


== Medaljevinnerne ==

Nederlands toer med styrmann fra roklubben Minerva Amsterdam ble olympiske mestere, men da styrmann var en fransk gutt, er ikke gullmedaljen med i statistikken til Nederland, men under blandede lag (ZZX). Roerne som vant finalen var François Brandt, Roelof Klein.
Nederlandske Hendrik van Heuckelum spilte på det belgiske fotball-laget Université de Bruxelles som kom på tredjeplass.


== Kilder ==
Nederland under Sommer-OL 1900: Resultater og profilside Arkivert 12. februar 2009 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Den demokratiske republikken Kongos kvinnelandslag i fotball

Den demokratiske republikken Kongos kvinnelandslag i fotball representerer Den demokratiske republikken Kongo (fra nå av omtralt som Kongo, Republikken Kongo blir omtalt som Republikken Kongo) i internasjonal fotball. 
Kongo deltok for første gang i mesterskapssammenheng med Afrikamesterskapet ved å kvalifisere seg på walkover til mesterskapet i 1998. Det gikk overraskende bra i mesterskapet. Kongo kom i gruppe med Nigeria, Marokko og Egypt. Kongo tapte mot Nigeria, men spilte uavgjort mot Marokko og vant mot Egypt, og kom videre på målforskjell til semifinalen. Der ble det stopp etter at Ghana slo dem 4-1. I bonsefinalen møtte de Kamerun, og greide uavgjort etter ekstraomganger og seier etter straffespark. Denne bronsemedaljen er landslagets største bedrift.
Kongo trakk seg fra kvalifiseringen til mesterskapet i 2000, og kom til andre kvalifiseringsrunde, der de tapte for Angola i mesterskapet i 2002. Kongo trakk seg igjen til kvalifiseringen til mesterskapet i 2004, noe som skapte en bisarr situasjon ettersom deres motstandere, Gabon også trakk seg. Ved å møte opp hadde en av dem automatisk kvalifisert seg. I stedet kom Mali med til mesterskapet som beste taper. 
Nettopp Mali møtte Kongo igjen i gruppespillet i mesterskapet i 2006, som Kongo kvalifiserte seg til på bekostning av Zambia og Senegal.  I tillegg til Mali, besto gruppen av Kamerun og Ghana. De to sistnevnte kom videre, på tross av at Kongo tok sitt eneste poeng ved å spille uavgjort mot Kamerun. Kongo kvalifiserte seg ikke til  mesterskapet i 2008, ettersom de tapte andre kvalifiseringsrunde mot Republikken Kongo. Kongo tapte også kvalifiseringen til OL i 2008 mot Ghana.
Brannfjell skole

Brannfjell skole er en 8–10-skole (ungdomsskole) ved den sørlige utkanten av Ekebergsletta, med adresse Ekebergveien 111. Dette er på den tidligere marka til Store Ekeberg gård. Skolen ble bygget som ungdomsskole i forbindelse med overgangen til 9-årig grunnskole i Oslo, og sto ferdig i 1972. Skolen tar primært inn elever fra barneskolene Ekeberg, Bekkelaget og Nedre Bekkelaget. Inntaksområdet strekker seg fra Malmøya i sørvest til Ryenbergveien og Baglerfaret i nordøst, og omfatter også en liten del av Gamle Oslo.
Nærmeste nabo til skolen er KFUM-hallen, som brukes av skolen til gymsal. Før KFUM-hallen ble bygget ble Ekeberghallen benyttet som gymsal.
Skolen har bibliotek som er heltidsbemannet med faglært bibliotekar. Vegg-i-vegg med bygget har skolen et hus som brukes til musikkundervisning, med instrumenter og 6 øvingsrom. 
Skolen deltar fra tid til annen i eksterne prosjekt og konkurranser.
Skolen gjorde seg i 2014 bemerket med sitt «post-it prosjekt», noe som fikk oppmerksomhet i Aftenposten. Skolens elevråd ble kåret til «Årets elevråd 2015». Skolen ble tildelt 125 000 kroner fra Sparebankstiftelsen i desember 2016. Skolen hadde flere elever som finalister, vant premier og var vinner av klasser i «Elevbedrift/Ungt Entreprenørskap 2016». Også i 2018, 2019 og 2020 utmerket skolen seg med mange vinnere og finalister i Oslomesterskapet i Elevbedrift.  
Høsten 2017 havnet skolen i medienes søkelys etter at det oppstod 4 branner i løpet av snaue 2 uker. 
De siste årene har det vært store utbedringer av uteområdet, med blant annet basketballbaner, bordtennisbord, aktivitetsapparater, sykkelstativ m.m.  


== Rektorer ==
Tove Marie Huitfeldt (1993 - Juli 2007)
Anne-Karin Bjerkebro (2007- april 2016, og fra 2017- januar 2020)
Lasse Wam (2016, midlertidig)
Gjermund Jørgensen (Januar-August 2020)
Espen Sandnes Frøystveit (August 2020 - Januar 2023)
Peter Streijffert (2023 -)


== Tidligere elever ved skolen ==
Dorthe Skappel – programleder, modell.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Skolens hjemmeside
Bogstad skole

Bogstad skole er en barneskole som ligger på Bogstad i Oslo, like ved Bogstadvannet. Skolen ble innviet i 2005 etter lang tids prosjektering, og ble Norges første OPS-skole. Oslo kommune leier bygget av Veidekke i 25 år før det overtas av kommunen. Bogstad skole er en såkalt baseskole med om lag 400 elever fra 1-7. trinn. Aldersblandingen ble opphevet høsten 2011.


== Rektorer ==
2005-2014: Ellen Larsen (til Høvik skole (Bærum))
2014-2018: Brynhild Farbrot Foosnæs
2018-: Karoline Hoel Balstad


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk for Bogstad skole - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 5. februar 2018.
Skolens hjemmeside
Khleang

Khleangene er to bygninger med ukjent formål på østsiden av Royal Square i Angkor Thom, Kambodsja. De ligger like bak Prasat Suor Prats tolv tårn, atskilt av den kongelige ruten som går fra palasset til Seiersporten. De er orientert langs nord-sør aksen. De to ble ikke bygget på samme tid – den nordlige bygningen (Nord Khleang) ble bygget under kong Jayavaraman og den sørlige (Sør Khleang) under hans etterfølger Suryavarman I. De har likevel samme design (selv om Sør Khleang er litt smalere). De har gitt sitt navn til Khleangstilen, som er preget av relativt enkle lintler med en sentral Kala. Andre bygninger i denne stilen er Phimeanakas og Ta Keo. 


== Bygningene ==
Khleangene er rektangulære sandsteinsbygninger rett overfor Elefantterrassen, bak Prasat Suor Prat. Khleang betyr lager, men dette er et moderne navn og det er lite sannsynlig at dette var funksjonen de hadde. En innskripsjon skåret inn i døråpning på en av Khleangene indikerer at de kan ha fungert som mottakelsesområder eller bolig for å besøke adelsmenn og ambassadører. Nord-Khleang ble bygget i tre under Rajendravarman II og deretter ombygd i stein ved Jayavaraman V, trolig før byggingen av Sør-Khleang.
Blandede lag under Sommer-OL 1900

Blandede lag under Sommer-OL 1900. Under de første olympiske leker var det tillatt med lag med utøvere fra ulike nasjoner. IOK har kategorisert blandede lag (mixed team) med landskoden ZZX. Under Sommer-OL 1900 var flere av lagene som vant medaljer blandede lag. 


== Medaljer ==


== Medaljevinnerne ==


== Eksterne lenker ==
IOCs side om Sommer-OL 1900
Petter Mejlænder

Petter Mejlænder (født 1. mai 1952) er en norsk journalist, forfatter og oversetter.
Petter Mejlænder har arbeidet som frilansjournalist for flere redaksjoner. Han debuterte som forfatter med sin egen bok Ut – et mytisk livsløp i 1976 og oversatte bøker fra tysk av psykiateren Wilhelm Reich og forfatteren Hermann Hesse. Mejlænder har også vært litteratur- og teaterkritiker. 
Fra 1980 arbeidet Petter Mejlænder i Statens informasjonstjeneste og fra 1987 som informasjonssjef for flere regjeringer, blant annet som den første lederen for Regjeringens kriseinformasjonsenhet (Kriseinfo). Mejlænder var fra 1991 til 2000 ansatt som journalist i NRK P2, radioens kulturkanal, der han særlig arbeidet med kulturnyheter og egne programmer, deriblant Kulturbeite, Kulturnytt og Kulturdebatt. Mejlænder arbeidet også i nyhets- og aktuaitetsprogrammene Dagsnytt, Søndagsavisa og Ukeslutt. 
Mejlænder var redaktør for avisa Den nye staten, og har i flere år holdt taler for Human-Etisk Forbunds navnefestarrangementer. 
Petter Mejlænder bor i Bærum sørvest for Oslo.


== Bøker ==
1976: Ut – et mytisk livsløp – utgitt på Solum forlag.
1998: Våre verdier – utgitt på Humanist forlag
2002: Livet sett fra Nimbus – samtaler med forfatteren Axel Jensen, utgitt på Spartacus forlag
2004: Nærkontakt : Wenche Foss & Arne Næss – samtaler mellom skuespilleren Wenche Foss og filosofen Arne Næss, utgitt på Kagge Forlag
2005: Timotei : den lille filosofen – i samarbeid med filosofen Arne Næss og kona hans, Kit-Fai Næss, utgitt på Kagge.
2007: Den lille filosofen : historien om Arne Næss og tøygrisen Timotei – om filosofen Arne Næss, utgitt på Kagge.
2008: Pushwagner – biografi om kunstneren Hariton Pushwagner (Terje Brofoss), utgitt på Magikon forlag (også oversatt til engelsk)


=== Oversettelser ===
1977: Wilhelm Reich: Hør her, lille mann.
1979: Hermann Hesse: Eventyr (også utgitt i 1991 og 2000).


== Referanser ==
Günter Wallraff

Günter Wallraff (født 1. oktober 1942 i Burscheid i Nordrhein-Westfalen i Tyskland) er en tysk journalist og forfatter. Han ble på 1970- og 80-tallet kjent for en rekke samfunnskritiske og avslørende dokumentarromaner og reportasjer fra tysk samfunns- og arbeidsliv. Blant hans mest kjente avsløringsbøker er Der Aufmacher (norsk: Avsløringen) om de redaksjonelle metodene i avisen Bild i 1977. For å få førstehåndskjennskap til arbeidsmiljøet i deler av tysk industri, blant annet blant fremmedarbeidere, tok han selv arbeid der, men under dekknavn og iført forkledning. Denne metoden for undersøkende journalistikk har siden gitt opphav til blant annet verbet «å wallraffe», det vil si «å arbeide journalistisk under falsk identitet». Arbeidsmåten har både fått tilhengere og blitt kritisert som uetisk.
Vennen Heinrich Böll sier at Wallraff «underkaster seg en situasjon». Etter noen måneder i Bundeswehr fikk han følgende sluttattest: "Ubrukelig i krig og fred".Wallraff har levd både som tyrkisk fremmedarbeider og som somalier i Tyskland. I juni 2007 offentliggjorde han et manifest, Til forsvar for meningsfriheten, der han og andre gav uttrykk for at fri debatt var avgjørende for muslimers integrasjon i det tyske samfunnet.Wallraff har også avslørt Lidl-kjedens behandling av sine ansatte.


== Bøker (utvalg) ==
1973: Ihr da oben – wir da unten
1977: Der Aufmacher – utgitt på norsk under tittelen Avsløringen i 1978
1979: Zeugen der Anklage – utgitt på norsk under tittelen Vitnene i 1980
1985: Ganz unten – utgitt på norsk under tittelen Aller nederst i 1986
1992: Mein Tagebuch aus der Bundeswehr


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Günter Wallraff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Günter Wallraff på Internet Movie Database 
(da) Günter Wallraff på Filmdatabasen 
(fr) Günter Wallraff på Allociné 
(en) Günter Wallraff hos The Movie Database 
(en) Günter Wallraff på Apple Music 
(en) Günter Wallraff på Discogs 
(no) Wallraffing; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)