jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Poppy Sound

Poppy Sound var POP-Revyens plateselskap. Platene ble spilt inn og produsert i kommisjon, først hos Phonogram og senere hos Columbia (EMI).
Første utgivelse var «I Remember When I Loved Her» / «Frustration» med Oslogruppa The Beatmakers, som hadde vunnet musikkavisens talentkonkurranse. A-siden var en coverlåt som allerede var gjort kjent med The Zombies.
En ukes tid senere gikk The Pussycats i studio og spilte inn en spesialplate for POP-Revyens lesere. «Smile at Me» var, som de fleste av gruppas hits, komponert av gitaristen Trond Graff, mens B-siden var blank. Hastigheten var 33 1/3, som på LP-plater, og ikke 45 r.p.m., som på vanlige singelplater. Det ble reklamert med at det sammen med flexiplaten fulgte «et hefte i stort format med fargefotografier av gruppa». Enkelte ble kan hende skuffet over trykksaken. Den var på bare 4 sider, og fargebildene var ikke annet enn sort-hvitt trykk på orangefarget bunn.
I anledning gjenutgivelsen, som ekstraspor på The Pussycats' CD-en, Mrrr Mrrr Mrrr, ble sangen feilaktig omtalt som en «reklamesingle». Dette kan ikke være rett; for selv om singelen «Smile at Me» ble laget eksklusivt for plateklubben Poppy Records, og ble tilbudt POP-Revyens lesere for 5 kroner, hadde det ikke noe med reklame eller promotering å gjøre. Vanlig pris for singler i hard vinyl, med både A- og B-sider, var 8 kroner, så flexisingelen var et forholdsvis dyrt produkt.
I motsetning til «I Remember When I Loved Her» med The Beatmakers, som var tilgjengelig for salg gjennom alle landets plateforretninger, var det ikke mulig å få kjøpt «Smile at Me» fra andre salgskanaler enn POP-Revyens redaksjon.
I nr. 17-1967 annonserte Poppy Sound en LP med tittelen Pop ’67. Denne var gjort i samarbeid med Columbia (EMI). Hele 14 norske grupper fra «Den store talentjakten» 1966-1967 medvirket på denne LP-en. Pop '67 ble gjenutgitt på CD i 2005 i serien «Norsk Rocks Skattkammer Vol. 6» sammen med en rekke bonusspor.


== Referanser ==


== Kilder ==
POP-Revyen, 1966-1969.
The Beatmakers: «I Remember When I Loved Her» / «Frustration». Poppy Sound PS 101. (Singelen ble spilt inn hos Phonogram 21. november 1966.)
The Pussycats: «Smile at Me». Flexisingel. Poppy Sound PS 102.
(Diverse artister:) Pop ’67. Poppy Sound SNSX 5008.
(Diverse artister:) Pop ’67. Med bonusspor. «Norsk Rocks Skattkammer Vol. 6.» Backstage Records BR 008-05 A 2005.
Robert Moray

Robert Moray (født 10. mars 1609, død 4. juli 1673) var en skotsk soldat, frimurer og naturfilosof. 
Han var en nær bekjent av Karl I av England og Karl II av England, og de franske kardinalene Armand-Jean du Plessis de Richelieu og Jules Raymond Mazarin. Han deltok i det første møtet til Royal Society den 28. november 1660, og var medvirket til dets Royal Charter og formuleringen av dets statutter og regelverk.


== Referanser ==
Olavsguttene

Olavsguttene var Norges første kirkeguttekor. Koret ble etablert i Oslo i 1927, og nedlagt i 1964.


== Historikk ==


=== Grunnleggeren ===
Koret ble etablert av Ragnvald Bjarne, og han var korets dirigent helt frem til han døde 25. november i 1964. Koret ble da oppløst. I 1966 ble det avduket en støtte på Bjarnes grav på Vestre Gravlund, en «Syngende Olavsgutt», av billedhugger Maja Refsum (1887–1986). Den fremstiller korets første Olavsgutt, Birger Bakke.
I 1930 ble Ragnvald Bjarne dømt for overgrep mot en av korguttene. Dette kan ha vært et justismord; flere foreldre og korgutter vitnet til fordel for Bjarne. Han satt inne i cirka halvannet  år, og i denne perioden lå koret nede, og mange av guttene sang sammen med guttekoret i Domkirken, men Olavsguttene startet opp igjen da han ble sluppet ut.


=== Turnévirksomhet ===
Koret turnerte både i innland og utland. Etter hjemkomsten fra en turné i USA i 1952 fikk Olavsguttene gå først i 17. mai-toget i Oslo. De reiste på sin andre amerikaturné i november 1956, og kom tilbake til Norge 9. april 1957. De besøkte 36 stater, sang i Carnegie Hall og på «Arthur Godfrey-Show», som ble kringkastet i farger over hele USA. De var også innom Canada. Tilsammen avholdt de 90 konserter på turneen.


=== Tidligere olavsgutter ===
Mange kjente musikere og sangere har vært innom Olavsguttene. Sølvguttenes grunnlegger og dirigent Torstein Grythe var tidligere Olavsgutt, det samme var komponist og dirigent for Solistkoret Knut Nystedt, dirigent for St. Laurentiuskoret Kjell Wolther Christensen, tenoren Ragnar Ulfung, dirigent og sangpedagog Oskar Raaum, operasanger Bjørn Haugan, Arild Eriksen og pianist Kaare Ørnung.


== Kor med utspring i Olavsguttene ==


=== Sanct Johannes-Guttene ===
En tidligere olavsgutt, operasanger Svein Bruun, startet noen år etter Olavsguttenes nedleggelse opp Sanct Johannes-Guttene i Ragnvald Bjarnes ånd. Under Sanct Johannes-Guttenes årlige adventskonsert i Trefoldighetskirken var det mange tidligere Olavsgutter som styrket bass- og tenorrekkene.


=== Ex Olaves/Ex Olavo ===
En gruppe olavsgutter startet i 1965 koret Ex Olaves. I forbindelse med 100-årsdagen for Ragnvald Bjarnes fødsel den 17. juni 1989, gjenoppsto koret under navnet Ex Olavo. Ex Olavo har bestått i over 20 år og sang sin siste julekonsert i Frogner kirke den 13. desember 2008, etter over 20 år, først i Fagerborg kirke, og de siste 17 år i Frogner kirke. Korets 2 jule-CD-er ble også spilt inn i Frogner kirke. 
Per-Erik Holmquist Lie har gjennom disse årene vært Ex Olaves president og administrative leder.


== Referanser ==
HMS «Oxley»

HMS «Oxley» var en «Odin»-klasse undervannsbåt bygget av Vickers-Armstrong Limited ved Barrow-in-Furness i England, sjøsatt den 29. juni 1926 og satt i tjeneste 1. april 1927 for den australske marinen som HMAS «Oxley». HMAS «Oxley» sluttet i sin tjeneste for den australske marinen på den 9. april 1931 og ble flyttet over til Royal Navy den 10. april 1931.


== Oxley senkes i Norge ==
Ubåtene HMS «Oxley» og HMS «Triton» patruljerte langs norskekysten den 10. september 1939 og hadde hatt jevnlig kontakt da «Triton» oppdaget en uidentifisert ubåt utfor kysten av Karmøy. Man antok da at dette kunne være «Oxley», og «Triton» sendte derfor ut flere gjenkjennelsessignaler. Etter at «Triton» hadde sendt flere signaler uten å få svar, avfyrte hun to torpedoer som traff den uidentifiserte ubåten og sendte den til bunns syd for Skudenes i Rogaland. «Triton» dro deretter til stedet hvor ubåten sank og plukket opp tre overlevende. Den britiske marinens etterforskning viste at «Oxley» var ute av kurs og at «Triton» hadde agert korrekt og ikke kunne klandres. Det var den første ubåten som sank under annen verdenskrig, og den første som ble senket av egne styrker.


== Eksterne lenker ==
uboat.net
aftenbladet.no Fem vrak utenfor Rogaland
Polypodiales

Polypodiales er en meget stor orden av bregner som omfatter 15 bregnefamilier og om lag 80% av alle bregnearter i verden. De vokser over hele kloden, formerer seg ved sporer, og har oftest flikete blader. 
Formeringen bygger nesten alltid på heterospori, eller på ukjønnet formering. 
Polypodiales er en evolusjonært sett avansert type av bregner som oppstod for ca. 100 millioner år siden, og gruppen og dens familier er ifølge nyere molekylær forskning monofylittisk (Smith et al, 2006).: . 


== Taksonomi ==
For en mer utførlig taksonomi, se: BregneplanterTaksogrupperingen av bregnefamiliene er nedenfor gjengitt med basis i internasjonal taksonomi basert på (Smith et al,2006).De 15 familiene innenfor Polypodiales er her oppgitt heirarkisk med de mest basale først og de mest diversifiserte nederst:

Lindsaeaceae
Saccolomataceae
Einstapefamilien (Dennstaedtiaceae)
Hestesprengfamilien (Pteridaceae)
Småburknefamilien (Aspleniaceae)
Hengevingfamilien (Thelypteridaceae)
Storburknefamilien (Woodsiaceae)
Bjønnkamfamilien (Blechnaceae)
Onocleaceae
Stortelgfamilien (Dryopteridaceae)
Lomariopsidaceae
Hellebardbregnefamilien (Tectariaceae)
Oleandraceae
Davalliaceae
Sisselrotfamilien (Polypodiaceae)
Familier som tidligere ble regnet under Polypodiales, men som nå er tatt opp i de ovennevnte familiene og følgelig ikke brukes mere, omfatter: 

Adiantaceae – nå i Pteridaceae
Drynariaceae – nå i Polypodiaceae
Grammitidaceae – nå i Polypodiaceae
Gymnogrammitidaceae – nå i Polypodiaceae
Loxogrammaceae – nå i Polypodiaceae
Nephrolepidaceae – nå i Lomariopsidaceae
Platyceriaceae – nå i Polypodiaceae
Pleursoriopsidaceae – nå i Polypodiaceae
I tillegg er en rekke familier som har vært henført til andre bregneordener, foreslått slått inn i enkelte av familiene i Polypodiales.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) sisselrotordenen – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) sisselrotordenen i Encyclopedia of Life 
(en) sisselrotordenen i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sisselrotordenen hos Artsdatabanken 
(sv) sisselrotordenen hos Dyntaxa 
(en) sisselrotordenen hos Fossilworks 
(en) sisselrotordenen hos ITIS 
(en) sisselrotordenen hos NCBI 
(en) sisselrotordenen hos Tropicos 
(en) Kategori:Polypodiales – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Polypodiales – detaljert informasjon på Wikispecies
Universitetet i Alexandria

Universitetet i Alexandria (arabisk: جامعة الإسكندرية) er et universitet i Alexandria, og Egypts nest største universitet.
Det ble grunnlagt i 1938 som en avdeling i Fuad I-universitetet, og ble et selvstendig universitet i 1942. Frem til 1952 het det Faruk-universitetet. Dets første rektor var Taha Hussein.


== Fakulteter ==
De opprinnelige syv fakultetene var:

Bildende kunst (1938)
Jus (1938)
Ingeniørvitenskaper (1938)
Naturvitenskaper
Økonomi
Medisin
LandbruksvitenskapSenere er det opprettet flere fakulteter.

Sykepleie (1954)
Farmasi (1956)
Offentlig helse (1963)
Pedagogikk (1969)
Odontologi (1971)
Veterinærmedisin (1974)
Turisme og reiseliv (1983)


== Tidligere studenter ==
Ahmed Zewail
Gamal El-Din Abdel Rehim
Khalil al-Wazir
Mohamed Hashish
Rasheed Mohamed Rasheed
Zahi Hawass


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(ar) Offisielt nettsted 
(en) Alexandria University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Thyrsopteris

Thyrsopteris er den eneste slekten i bregnefamilien Thyrsopteridaceae, og den har bare én art, nemlig Thyrsopteris elegans.
Thyrsopteris er en hittil monotypisk gruppe trebregner som vokser kun på Juan Fernández-øyene i Stillehavet, vest for Chile. Arten vokser i 200–300 meters høyde på øyene. Bladene er 2,5 til 3 meter lange. Røttene danner underjordiske horisontale utskudd som bregnetreet stiger opp fra.
Thyrsopteris er en ekte bregne, og kromosomtallet er ca. 78. Arten har formering ved sporer og homospori gjennom generasjonsveksling.


== Eksterne lenker ==
(en) Thyrsopteris i Encyclopedia of Life 
(en) Thyrsopteris i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Thyrsopteris hos Fossilworks 
(en) Thyrsopteris hos ITIS 
(en) Thyrsopteris hos NCBI 
(en) Thyrsopteris hos The International Plant Names Index 
(en) Thyrsopteris hos Tropicos 
(en) Kategori:Thyrsopteris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Thyrsopteris – detaljert informasjon på Wikispecies 
Thyrsopteris beskrivelse (på spansk)
A.R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P.G. Wolf: «A classification for extant ferns», i Taxon. 55 (3), 2006, side 705–731. PDF; 424 KB
Regnellidium-slekten

Regnellidium (latin: regnellidium) er en slekt av bregner innenfor vassbregnefamilien (Marsileaceae) i ordenen Salvinales. Slekten har bare én art av akvatiske bregner, og én utdødd art.
Regnellidium har 2-bladete «kløverblad» som flyter i vann. Foruten antallet blader, er de nært beslektet med artene innenfor vassbregneslekten, Marsilea. Den kan dyrkes i akvarier, og bladene produserer latex. Plantene vokser hun i det sørøstlige Brasil og i tilstøtende deler av Argentina. Den utdødde arten fra kritt er funnet i fossiler fra delstaten Georgia i USA.


== Arter ==
Regnellidium diphyllum (Regnellidium diphyllum) (Brasil), (Argentina)
+ Regnellidium upatoiensis (Regnellidium upatoiensisata) (utdødd, USA)


== Eksterne lenker ==
(en) Regnellidium-slekten i Encyclopedia of Life 
(en) Regnellidium-slekten i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Regnellidium-slekten hos ITIS 
(en) Regnellidium-slekten hos NCBI 
(en) Regnellidium-slekten hos The International Plant Names Index 
(en) Regnellidium-slekten hos Tropicos 
(en) Kategori:Regnellidium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Regnellidium – detaljert informasjon på Wikispecies
Loxsomataceae

Loxsomataceae er en familie av bregner innen ordenen Cyatheales, og inneholder to monotypiske slekter med hver sin art, den ene slekten riktignok med ytterligere to-tre usikre arter.
Enkelte forskere henregner familien og dens to slekter til sisselrotfamilien (Polypodiaceae), men dette er det ikke konsensus om i den nyeste forskningen (Smith et al, 2006, side 712).
Plantene har langtkrypende røtter (rhizomer), og er hårdekte. Bladene er enkelt delte eller enkelt fliket, og sporehushopene (sori) sitter marginalt ytterst på bladkanten. Kromosomtallet er hnhv 46 (x) hos Loxsomopsis og 50 (x) hos Loxoma.
Bregnene vokser i sørlige Andesfjellene, deler av Mellom-Amerika, og på New Zealand.


== Familiens taksonomi ==
Loxsomaslekten (Loxoma), 1 art
Loxsoma cunninghamii (New Zealand)
Loxsomopsisslekten (Loxsomopsis)
Loxsomopsis pearcei (Latin-Amerika)
Loxsomopsis pearcei var. costaricensis (Mellom-Amerika)


== Eksterne lenker ==
(en) Loxsomataceae i Encyclopedia of Life 
(en) Loxsomataceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Loxsomataceae hos Artsdatabanken 
(en) Loxsomataceae hos Fossilworks 
(en) Loxsomataceae hos ITIS 
(en) Loxsomataceae hos NCBI 
(en) Loxsomataceae hos The International Plant Names Index 
(en) Loxsomataceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Loxomataceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Loxsomataceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
A.R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P.G. Wolf: «A classification for extant ferns», i Taxon. 55 (3), 2006, side 705–731. PDF; 424 KB
Lehnert, M., M. Mönnich, T. Pleines, A. Schmidt-Lebuhn og M. Kessler: «The relictual fern genus Loxsomopsis», i American Fern Journal nr 91, 2001, side 13–24.
Culcita

Culcita er en slekt av bregner av trebregner, med bare to nålevende arter i Atlanterhavet, en mulig art i vestlige Australia som likner på einstape, og én utdødd kjent fra Taiwan. De har sin egen familie, Culcitaceae.
Culcita er en hittil tritypisk gruppe trebregner som vokser i Iberia, på Asorene, Madeira og Kanariøyene, samt i Sør-Amerika. Bladene er store og 4- eller 5-flikete, og har knapt nok noe hårdekke.
Culcita er en ekte bregne, og kromosomtallet er ca. 66. Arten har formering ved sporer og homospori gjennom generasjonsveksling. Kromosomtallet i artene er (x) = 66.


== Arter ==
Culcita coniifolia (Culcita coniifolia) (1912) (Sør-Amerika)
+ Culcita formosae (Culcita formosae) (1922) (utdødd, fra Taiwan)
Culcita macrocarpa (Culcita macrocarpa) (1836) (Iberia, Atlanterhavet)
Culcita dubia (Culcita dubia) (Australia) (usikker taksonomi)


== Eksterne lenker ==
(en) Culcita i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Culcita hos ITIS 
(en) Culcita hos NCBI 
(en) Culcita hos The International Plant Names Index 
(en) Culcita hos Tropicos 
(en) Kategori:Culcita (Culcitaceae) – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Culcita (Culcitaceae) – detaljert informasjon på Wikispecies 
A.R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P.G. Wolf: «A classification for extant ferns», i Taxon. 55 (3), 2006, side 705–731. PDF; 424 KB
Culcita på Ferntastic.com
Plagiogyria

Plagiogyria er en slekt av bregner med ca. 50 arter, deriblant Plagiogyria assurgens i Kina og 8 arter på Taiwan. Plagiogyria er den eneste slekten i familien Plagiogyriaceae innen ordenen Cyatheales.
Plagiogyria er en gruppe trebregner som vokser i blant annet Kina, Taiwan, Japan, og noen arter i Amerika.
Arten Plagiogyria dunii er 30–70 cm høy, med flikete blader. Arten Plagiogyria assurgens vokser i fuktige skoger i lavlandet, og er truet p.g.a tap av habitater og avskoging.


== Arter ==
Plagiogyria assurgens (Kina)
Plagiogyria dunii (Kina, Taiwan)
Plagiogyria adnata (Japan, Korea)
Plagiogyria yakushimensis (Japan)
Plagiogyria sessilifolia (Japan)
Plagiogyria matsumureana (Japan)
Plagiogyria japonica (Kina, Japan, Korea, Taiwan, Nord-India)
Plagiogyria euphlebia (Korea, Taiwan)
Plagiogyria koidzumii (Taiwan)
Plagiogyria rankanensis (Japan, Taiwan, Filippinene, Nord-India)
Plagiogyria stenoptera (Kina, Japan, Taiwan, Filippinene, Vietnam)
Plagiogyria xwakabae (Korea)
Plagiogyria tenuifolia (Kina)
Plagiogyria glauca var. philippinensis (Filippinene)
Plagiogyria seksjon Carinatae:
Plagiogyria semicordata (Plagiogyria semicordata) (Venezuela)


== Eksterne lenker ==
(en) Plagiogyria i Encyclopedia of Life 
(en) Plagiogyria i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Plagiogyria hos NCBI 
(en) Plagiogyria hos The International Plant Names Index 
(en) Plagiogyria hos Tropicos 
(en) Kategori:Plagiogyria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
A.R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P.G. Wolf: «A classification for extant ferns», i Taxon. 55 (3), 2006, side 705–731. PDF; 424 KB
Plagiogyria på National Taiwan University
Cibotium

Cibotium er en slekt tre-liknende bregner som vokser i blant annet Stillehavet, Sørøst-Asia og Latin-Amerika. Slekten er monofyletisk i familien Cibotiaceae og står genetisk nær artene i familien Dicksoniaceae. Kromosomtallet er (x) 68.
Arten Cibotium menziesii kan bli opptil 6 meter høy og likne et virkelig tre. Bladene på de ulike artene kan bli inntil 2-4 meter lange.
Artene vokser i fuktige og tropiske strøk, men dyrkes også som hageplanter, ikke minst i USA og Storbritannia.
Cyathea cooperi og andre Cyathea-arter står også Cibotium nær, og legger press på sistnevnte gruppe når begge slekter naturaliseres i samme område. På Hawaii har Cyathea cooperi spredd seg fra hager og truer med å fortrenge arter av Cibotium.


== Arter ==
Cibotium glaucum (Cibotium glaucum) (Hawaii)
Cibotium chamissoi (Cibotium chamissoi) (Hawaii)
Cibotium hawaiiense (Cibotium hawaiiense) (Hawaii)
Cibotium menziesii (Cibotium menziesii) (Hawaii)
Cibotium nealiae (Cibotium nealiae) (Hawaii)
Cibotium horridum kalles nå : Cyathea princeps
Cibotium regale (Cibotium regale) Cibotium regale (Mexico)
Cibotium schiedei (Cibotium schiedei) Cibotium schiedei (Mexico)
Cibotium barometz (Cibotium barometz) Cibotium barometz  (Sørøst-Asia, Kina, Taiwan)
Cibotium cumingii (Cibotium cumingii) (Taiwan, Filippinene)
Cibotium splendens (Cibotium splendens )
Cibotium sumatranum (Cibotium sumatranum) (Indonesia)
Cibotium sp. Qiu (Cibotium sp. Qiu) (Asia)
Cibotium arachnoideum (Cibotium arachnoideum) (Amerika)


== Eksterne lenker ==
(en) Cibotium i Encyclopedia of Life 
(en) Cibotium i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Cibotium hos ITIS 
(en) Cibotium hos NCBI 
(en) Cibotium hos The International Plant Names Index 
(en) Cibotium hos Tropicos 
(en) Kategori:Cibotium – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cibotium – detaljert informasjon på Wikispecies 
A.R. Smith, K. M. Pryer, E. Schuettpelz, P. Korall, H. Schneider, P.G. Wolf: «A classification for extant ferns», i Taxon. 55 (3), 2006, side 705–731. PDF; 424 KB
Olga Kaniskina

Olga Nikolajevna Kaniskina (russisk Ольга Николаевна Каниськина, født 19. januar 1985 i Napolnaja Tavla i Mordovia) er en russisk kappgjenger, som hovedsakelig konkurrerer på 20 km.
Hennes fremste meritter er tre gullmedaljer på 20 km fra VM 2007 i Osaka, OL 2008 i Beijing og VM 2009 i Berlin.
Kaniskinas personlige rekord, som også er verdensrekord, er fra 2008 med tiden 1.25.11.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Olga Kaniskina – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Olga Kaniskina – Olympedia 
(en) Olga Kaniskina – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Olga Kaniskina – World Athletics 
(en) Olga Kaniskina – Track and Field Statistics
Fiolett båndmåler

Fiolett båndmåler (Xanthorhoe decoloraria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere  (Geometridae). Den lever på heier og andre åpne områder og er funnet over hele Norge.


== Utseende ==
En liten til middelsstor (vingespenn 19 – 26 mm), slank, lysgrå måler. Forvingen er rødlig eller fiolettaktig brun ved roten og har også et bredt, smalt svartkantet tverrbånd av samme farge midt i vingen. Dette båndet er bredest ved vingens fremkant og midten av ytterkanten er rundt utbuktet (ikke tannet). Vingens ytterkant er gråaktig. Bakvingen er silkeaktig hvit. Larven er naken bortsett frå noen korte børster, lysbrun på ryggen med en bred, mørkebrun sidestripe og hvitgul buk.


== Levevis ==
Fiolett båndmåler finnes på lyngheier og andre åpne områder. Larvene lever på marikåpe (Alchemilla spp.), trolig også på andre lave urter. De voksne målerne flyr om natten i juni – august og kommer gjerne til lys.


== Utbredelse ==
Arten er holarktisk, det vil si at den forekommer både i den palearktiske sone og Nord-Amerika. Den finnes over det meste av disse områdene, men synes å mangle i deler av Sørvest-Europa og de sentrale delene av USA. I Norge er den funnet over hele landet, og er ofte ganske vanlig.


== Litteratur ==
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) fiolett båndmåler i Encyclopedia of Life 
(en) fiolett båndmåler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) fiolett båndmåler hos Artsdatabanken 
(sv) fiolett båndmåler hos Dyntaxa 
(en) fiolett båndmåler hos Fauna Europaea 
(en) fiolett båndmåler hos ITIS 
(en) fiolett båndmåler hos NCBI 
(en) Kategori:Xanthorhoe decoloraria – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri
UK moths, Xanthorhoe decoloraria
www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site
Peter Debye

Peter Joseph William Debye (født 24. mars 1884 i Maastricht, død 2. november 1966 i Ithaca i New York) var en nederlandsk kjemiker. I 1936 ble han tildelt Nobelprisen i kjemi. Han har gitt sitt navn til Debye-kreftene, som er en form for van der Waals-krefter mellom induserte og permanente dipoler.
I januar 2006 ble det utgitt en bok av nederlenderen Sybe Rispens, med tittelen Einstein in Nederland. Ett kapittel i boka omhandler forholdet mellom Albert Einstein og Debye. Under sitt arbeid oppdaget Rispens dokumenter som viste at Rispens hadde vært aktiv i utrenskning av jødiske og andre «ikke-ariske elementer» fra tyske forskningsinstitusjoner. Rispens gjengir et brev Debye skrev i desember 1938, som formann i Deutsche Physikalische Gesellschaft (DPG) til alle medlemmene:

I lys av dagens situasjon kan medlemskap av tyske jøder i Deutsche Physikalische Gesellschaft ikke fortsette. I tråd med styrets ønsker ber jeg alle medlemmer dette gjelder, melde sine oppsigelser til meg. Heil Hitler!

Da dette ble kjent, vedtok Universitetet i Utrecht å endre navnet på sitt Debye-institutt for nanoteknologi.
Debye var direktør ved Kaiser Wilhelm-instituttet i Berlin 1935–1939. Der ble han kjent med Paul Rosbaud og det to forble venner resten av livet. I 2006 ble det antydet at Debye hadde vært nazist. Ifølge Nature.com er det tvilsomt om Debye kunne ha vært nazist samtidig som han var venn av anti-nazisten og storspionen Rosbaud. Jurrie Reiding tror at Debye kan ha vært en av Rosbauds informanter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nobelprisen i  kjemi 1936 hos Nobelprize.org
(en) Peter Debye hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1936
(no) Akademisk sensur i Nederland Artikkel på forskning.no