jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Swiss Arms

Swiss Arms AG (tidligere SIG Arms AG) er en sveitsisk våpenprodusent.


== Historie ==
Opprinnelig ble SIG-firmaet opprettet i 1853 som en vognfabrikk av Friedrich Peyer im Hof, Heinrich Moser og Conrad Neher. Da de fikk en kontrakt på å produsere 30 000 musketter skiftet de navn til «Schweizerische Industrie Gesellschaft – SIG», (Sveitsisk Industrielt Selskap). SIG produserte senere den populære pistolserien SIG P210, og etterhvert gikk de i samarbeid med den tyske våpenprodusenten J.P. Sauer & Sohn GmbH. På 70-tallet kom SIG SAUER-serien med SIG P220 i 1975. Firmaet skiftet navn fra SIG Arms AG til Swiss Arms AG da det ble kjøpt av Michael Lueke og Thomas Ortmeier i oktober 2000.


== Produkter ==


=== Pistoler ===
SIG P210
SIG P220
SIG P225
SIG P226
SIG P228
SIG P229


=== Rifler ===
Vetterli rifle sylinderlåsrifle
SIG 510 automatrifle
SIG 550 automatrifle
SIG 551 automatrifle
SIG 552 automatrifle


=== Maskingevær ===
MG 50
MG 710


=== Granatkaster ===
SIG GLG 40


== Se også ==
SIG SAUER
J.P. Sauer & Sohn GmbH


== Eksterne lenker ==
Swiss Arms AG offisielle hjemmeside Arkivert 22. desember 2019 hos Wayback Machine.
Femme fatale

En femme fatale (fransk for dødelig kvinne) er en stereotypi, en umoralsk kvinne som bruker sin seksualitet for å lure den ulykkelige helten. Hun portretteres ofte som en seksuelt umettelig kvinne.
Femme fatale har eksistert, i ulike former, i myter og legender fra nesten alle kulturer. Tidlige eksempler er de jødiske/kristne figurene Lilit, Eva, Delila og Salome. På slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet ble femme fatale mye brukt i vesteuropeisk og amerikansk kultur, og var et gjentakende tema hos blant annet Oscar Wilde, Edvard Munch, Gustav Klimt og andre.
I den engelsktalende verden er femme fatale-figuren ofte utenlandsk, iblant vampyrliknende, og farlig for mannen som blir tømt for sin virilitet og selvstendighet. Helten kan bare reddes ved å flykte fra hennes favn. Dette har medført at hun også iblant kalles vamp. Sistnevnte begrep kom fra filmens første tid med stumfilmstjerner som særlig Theda Bara som ofte opptrådte som vampyrer eller i vampyrlignende kvinneroller. Vamp er derfor en forkortelse for vampyr, og etter en tid fikk det betydning som den har i dag, en dristig og vågal kvinne.Da film noir-sjangeren ble introdusert på 1940-tallet fikk femme fatale-figuren en ny storhetstid i populærkulturen. Det finnes mange eksempler fra spionhistorier, thrillerfilmer og eventyrfortellinger, som Double Indemnity (1943) og Touch of Evil (1958). I disse historiene har hun ofte tilknytning til skurken, og bedrar helten. En av de mest berømte femme fatalene i film- noir sjangeren er Gilda (1946) i filmen med samme navn spilt av Rita Hayworth. Gilda blir beskrivet som den ultimate femme fatale.


== Berømte femmes fatales ==
Kleopatra VII (desember 70 f.Kr./januar 69 f.Kr. – 30 f.Kr.).
Salome (Herodes' datter, f. 14 e.Kr.)
Lucrezia Borgia (18. april 1480 – 24. juni 1519).
Mata Hari (7. august 1876 – 15. oktober 1917).
Theda Bara (29. juli 1885 – 7. april 1955).
Mae West (17. august 1893 – 22. november 1980).When I'm good, I'm very good. But when I'm bad I'm even better. – Mae West


=== Berømte fiktive femmes fatales ===
Kirke
Medea
Morgan le Fay
Lilith


=== Filmer ===
The Vampire av Robert G. Vignola
Femme Fatale
Basic Instinct
Het puls
Double Indemnity
Gilda
The Blue Angel
Factory Girl (Edie Sedgewick)
Fatal Attraction


== Femmes fatales i andre medier ==
Sangen Femme Fatale av The Velvet Underground.
Femme Fatale er en av rollefigurene i The Powerpuff Girls. Hun er misantrop og forsøker å lure heltene til å bli sjåvinistiske mot menn.
Femme Fatale, musikkalbum fra 2011 av Britney Spears.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bram Dijkstra har skrevet to bøker om femme fatale-stereotypen:
Idols of Perversity: Fantasies of Feminine Evil in Fin-De-Siecle Culture, ISBN 0-19-505652-3
Evil Sisters: The Threat of Female Sexuality in Twentieth-Century Culture, ISBN 0-8050-5549-5


== Eksterne lenker ==
Femmes Fatales på History Television
Candidatus scientiarum

Candidatus scientiarum i maskulinum eller candidata scientiarum i femininum (forkortet cand.scient.) er en akademisk grad i Danmark som utgjør fem års universitetsstudier. Den ble innført i 1968, til erstatning for graden cand.mag. innenfor matematisk-naturvitenskapelige fag. Graden ble på midten av 1980-tallet også innført i Norge, samtidig med at den tidligere graden cand.real., som var normert til lengre studier og som var en mer forskningsorientert grad, ble avskaffet. I Norge ble graden cand.scient. siste gang tildelt vårsemesteret 2007. 
Graden cand.scient. ble i Norge oppnådd på grunnlag av eksamener som omfattet minst ti semestres normert studietid. Den bygget på utdannelse på lavere nivå (eksempelvis norske grunn- og mellomfag) av minst 3,5 års normert omfang. I Norge var det vanlig, men ikke noe krav, å ta cand.scient. etter en cand.mag.-grad (den norske cand.mag.-graden hadde i matematisk-naturvitenskapelige mindre omfang enn både norske cand.mag.-grader i andre fag og den danske cand.mag.-graden). Etter 2003–2007 har cand. scient. blitt erstattet av en femårig mastergrad.
I skolevesenet vil graden kvalifisere til en stilling som lektor, dersom den er supplert med et praktisk-pedagogisk studium.
I Danmark inngår betegnelsen candidatus scientiarum også i graden candidatus scientiarum politices (cand.scient.pol.), som er en embedseksamen i statsvitenskap.
MS «Atlantic Empress»

MS «Atlantic Empress» var en gresk oljetanker. Skipet var i 1979 involvert i to store oljeutslipp. Oljeutslippene er regnet som det største fra skip noensinne, og for det fjerde største totalt sett. Ifølge Mobil var utslippet på 287 000 tonn.Det var den 19. juli 1979 skipet kolliderte med «Aegean Captain» utenfor Trinidad og Tobago. Dette skipet slapp også ut store mengder olje. 
Under slepet den 2. august 1979 fortsatte utslippene . Dagen etter den 3. august sank Atlantic Empress på dypt vann. Oljeutslippene fra skipene kom aldri til land.


== Skipshistorie ==
MS «Atlantic Empress» var en stor lastskip for frakt av råolje som ble bygget ved Odense Staalskibsværft i Odense i Danmark. Det ble sjøsatt den 16. februar 1974. Ved den tid det sank var det eid av greske South Gulf Shipping Company, men flagget i Liberia.


== Referanser ==


== Se også ==
Liste over oljesøl


== Eksterne lenker ==
(en) MS «Atlantic Empress» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen 
(en) Visser, Auke: «Images of Atlantic Empress & Aegean Captain collision». International Super Tankers.
(en) «How big is the Deepwater Horizon oil spill?». BBC News. 7. mai 2010.
Senegambias steinsirkler

Senegambias steinsirkler er en samling prehistoriske gravfelt etablert mellom år 300 f.Kr. og 1500-tallet. Det finnes rundt 1 000 slike stensirkeler, hver bestående av fra 10 til 24 stener, innenfor et 100 km bredt område langs 350 km av Gambiaelven, i alt et område på 39 000 km². Stensirklene finnes både i Gambia og i Senegal.
Den største konsentrasjonen av sirkler finnes i Djalloumbéré, med mer enn 1 000 steiner i 52 sirkler. Et utvalg på fire av de mest konsentrerte samlingene av stensirkler ble i 2006 erklært som et verdensarvminne: Sine Ngayène og Wanar i Senegal og Wassu og Kerbatch i Gambia.  Ved landbyen Wassu finnes også et museum. 
Hver sirkel kan bestå av mellom 10 og 24 steiner, og står normalt i en sirkelform, selv om ett kjent anlegg er V-formet. Steinene er av lateritt, og er fra 1 til 2,5 meter høye. 
Funksjonene og formålet er ikke klarlagt, men utgravninger tyder på at det er menneskegraver under steinene. UNESCO sier at det store antallet anlegg gjenspeiler at det må ha eksistert en ressurssterk, velorganisert og langvarig samfunnsstruktur.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
(en) Senegambian stone circles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kappkuppet

Kappkuppet (tysk: Kapp-Putsch) eller Kapp-Lüttwitz kuppet (Kapp-Lüttwitz-Putsch) var et forsøk på statskupp som pågikk i Tyskland fra 13. til 18. mars 1920. Kuppet var høyreorientert, og kom dels som en reaksjon på Versaillestraktatens harde krav mot Tyskland. Kuppet ble i hovedsak støttet av monarkister og nasjonalister. Målsetningen var å styrte Weimarrepublikken og på denne måten reversere de politiske, økonomiske og sosiale forandringene som hadde blitt realisert som følge av novemberrevolusjonen. 


== Bakgrunn ==
Ved inngangen til 1919 besto Reichswehr av rundt 350 000 soldater. I tillegg var rundt 250 000 menn organisert innen ulike frikorps. Versaillestraktaten bestemte at Tyskland bare kunne ha 100 000 soldater under våpen, noe som ville medføre en sterk demobilisering av de væpnede styrkene og oppløsning av frikorpsene.
I mars 1920 ble frikorpset Marinebrigade Ehrhardt beordret oppløst, men dets ledere nektet å akseptere dette og appellerte om støtte til lederen av Reichswehr i Berlin, general Walther von Lüttwitz. Han hadde selv organisert frikorps i de foregående årene, og ba president Friedrich Ebert og forsvarsminister Gustav Noske om å stoppe nedrustningsprogrammet. 


== Oppstand ==


== Generalstreik ==

Da regjeringen flyktet til Stuttgart, oppfordret den samtidig til generalstreik. Denne fikk en massiv folkelig støtte, og da landet etter hvert ble fullstendig lammet, brøt kuppet sammen. 
Ute av stand til å styre landet, flyktet Kapp og Lüttwitz til Sverige. Etter to år i eksil, fikk Kapp lov til å vende tilbake til Tyskland, hvor han like etter døde av kreft i Leipzig. Lüttwitz, som også oppholdt seg en periode i Ungarn, fikk amnesti i 1925 og vendte tilbake til Tyskland.


== Årsaker til at kuppet mislyktes ==
Både generalstreiken, men også det faktum at flere frikorps ikke ville delta, førte til at kuppet ikke lyktes. Den manglende støtten fra de andre frikorpsene kan muligens skyldes at de på det aktuelle tidspunkt ikke anså situasjonen for å være moden for et kupp.


== Følger ==
Etter kuppet ble Marinebrigade Ehrhardt oppløst, men fortsatte i hemmelighet i flere former, blant annet i Organisation Consul.


== Se også ==
Ølkjellerkuppet


== Eksterne lenker ==
(en) Kapp-Putsch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Verdirelativisme

Verdirelativisme er en teori som går ut på at moralske verdier, det vil si hva som er rett og galt, avhenger av hvor man lever. Det som er rett for ett samfunn eller én gruppering, vil eller kan forkastes av andre. Det finnes ikke noen absolutte, uforanderlige, globale verdier på tvers av kulturer og samfunn, men «alt er relativt» og varierer med omstendighetene.


== Se også ==
Kulturrelativisme
Pluralisme (filosofi)
Postmodernisme
Relativisme
Hellmut Lantschner

Hellmut Lantschner (født 11. november 1909 i Igls, død 4. juli 1993 i Lans) var en østerriksk og tysk alpinist. Han konkurrerte først for Østerrike, men i 1935 tok han tysk statsborgerskap. Etter andre verdenskrig tok han tilbake sitt østerrikske statsborgerskap. Hans yngre bror Gustav Lantschner var også alpinist.


== VM-resultater ==
VM 1938 i Engelberg (Sveits): Bronsemedaljer i utfor, slalåm og kombinasjonen.
VM 1939 i Zakopane (Polen): Gull i utfor


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hellmut Lantschner – FIS (alpint) 
(en) Hellmut Lantschner – FIS (langrenn) 
(en) Hellmut Lantschner – ski-db.com
Ville Nousiainen

Ville Nousiainen (født 5. desember 1983) er en finsk langrennsløper. 

Han deltok på 50 km under OL 2006 i Torino, men fullførte ikke løpet. Han deltok også under VM 2007 i Sapporo, og fikk sin beste plassering på femmila, der han ble nummer 10. Han gikk også stafetten for det finske laget som endte på sjetteplass.
Nousiainens beste plassering i verdenscupen er en andreplass på 30 km fellesstart i Rybinsk, der Tor-Arne Hetland gikk til topps etter en massespurt.
Ville Nousiainen var gift med den finske langrennsløperen Mona-Liisa Nousiainen (født Malvalehto) som døde i 2019. Paret fikk en datter sammen.


=== Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ville Nousiainen – Olympics.com 
(en) Ville Nousiainen – Olympic.org 
(en) Ville Nousiainen – Olympedia 
(en) Ville Nousiainen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ville Nousiainen – FIS (langrenn)
Room Full of Mirrors

Room Full of Mirrors er en biografi om musikeren Jimi Hendrix. Boken er skrevet av rockemusikkjournalisten Charles R. Cross.
Biografien er skrevet som en fortelling, som fanger Hendrix' vanskelige, fattige barndom med alkoholiserte foreldre. Etter militærtjeneste som fallskjermsoldat, reiste Hendrix rundt og spilte gitar i bluesklubber på 1960-tallet og dukket etter hvert opp i New York og London. Basert på mer enn 300 intervjuer refererer fortelleren til tallrike anekdoter fra rockemiljøet, men beskriver samtidig Hendrix som tankefull og med orden i tilværelsen selv i narkorus. Angående Hendrix' død beskriver fortelleren dette som tilfeldig i forbindelse med at Hendrix var utslitt og hadde søvnvansker.


== Litteratur ==
Charles R. Cross, Room Full of Mirrors: A Biography Of Jimi Hendrix', 2005
Charles R. Cross

Charles R. Cross er en rockemusikk-journalist og forfatter som bor i Seattle i USA. Han er grunnleggeren til Backstreets magazine, et tidsskrift for fans av Bruce Springsteen, redaktør av Springsteen: the Man and His Music, en samling av Backstreets artikler, og er også forfatter for en biografi av Kurt Cobain, som har titelen Heavier Than Heaven.  Hans siste utgivelse heter Room Full Of Mirrors – A Biography Of Jimi Hendrix.
I 2004 gjenoppdaget Cross gravstedet til Jimi Hendrix' mor under arbeidet med biografien, Lucille Jeter Hendrix, i en bortgjemt del av Greenwood Memorial Park, hvor Jimi Hendrix selv er gravlagt.


== Eksterne lenker ==
Official Website
Hjemmesiden til Backstreets magazine
Fylkesvei 864

Fylkesvei 864 går mellom Tomasjord og Oldervik i Tromsø kommune. Veien følger Tromsøysundets østside og deretter Grøtsundets sørside til Snarby, og går derfra opp Snarbydalen og over Snarbyeidet til Oldervik ved Ullsfjorden. Veien er 38,4 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 53 (Troms).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Tromsø
Ullstindvegen 

SnarbyOldervikvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv53
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Spartakistopprøret

Spartakistopprøret, også kjent som januaropprøret, fant sted i Tyskland i perioden 5. januar til 12. januar 1919. Det startet med en rekke spontane streiker som så utviklet seg til en generalstreik, og til slutt væpnede kamper. Da opprøret ble slått ned, markerte dette samtidig avslutningen av novemberrevolusjonen. Benevnelsen Spartakistopprøret blir vanligvis benyttet, til tross for at opprøret ikke ble utløst av Spartakusforbundet eller kommunistpartiet. Disse sluttet seg derimot til opprøret etter at det kom igang.
Opprøret begynte 4. januar da politisjefen i Berlin, Emil Eichhorn, ble avskjediget. Eichhorn, medlem av Det uavhengige sosialdemokratiske partiet i Tyskland (USPD), hadde nektet å sette inn væpnet politi mot streikende arbeidere under juleurolighetene like før, og statsministeren, sosialdemokraten Friedrich Ebert, som kontrollerte mye av det politiske arbeidet i Berlin, anså Eichhorn for å være upålitelig.
En rekke spontane streiker brøt ut, og redaksjonslokalene til en avis i Berlin som hadde trykket lederartikler kritiske til Spartakusforbundet, ble stormet, samtidig som det ble reist barrikader i gatene utenfor. Flere sluttet seg til, og gatene i avisstrøket ble blokkert.
Politiske ledere i USPD og kommunistpartiet oppfordret til generalstreik 7. januar, og rundt en halv million mennesker fulgte oppfordringen og strømmet inn i sentrum av Berlin. I de følgende to dagene klarte imidlertid ikke streikeledelsen, kalt Revolusjonskomiteen, å bli enige om hva som skulle være neste skritt. Noen ønsket et væpnet opprør, mens andre ønsket forhandlinger med Ebert.

Også innen kommunistpartiet var det uenighet om hva de skulle gjøre. Karl Liebknecht, i motsetning til Rosa Luxemburg, ønsket væpnet kamp mot Eberts styre, også for å sikre at de var på linje med de arbeiderne som planla slike aksjoner. Samtidig ble det arbeidet for å skaffe støtte blant de militære avdelingene stasjonert i Berlin. Dette var imidlertid ikke vellykket.
8. januar forlot kommunistpartiet Revolusjonskomiteen etter at USPDs representanter hadde invitert Friedrich Ebert til samtaler. Mens disse pågikk ble løpesedler distribuert blant arbeiderne i gatene. Løpesedlene hadde tittelen Die Stunde der Abrechnung naht! («Oppgjørets time nærmer seg») og fortalte om frikorpsene som ville slå til. De sosialdemokratiske myndighetene hadde engasjert frikorps for å slå ned opprøret, og Ebert beordret forsvarsminister Gustav Noske til dette. Da myndighetenes planer ble kjent, avsluttet Revolusjonskomiteen samtalene med sosialdemokratene. På dette tidspunktet sluttet Spartakistforbundet seg til det væpnede opprøret.
Samme dag beordret Ebert frikorpsene til å angripe opprørerne. Frikorpsmedlemmene var veteraner fra første verdenskrig og hadde således både trening, våpen og utstyr fra krigen, noe som ga dem store fordeler i kampen. De slo hurtig ned opprøret og gjenerobret gater og bygninger. Hundrevis av opprørere ble drept, også etter at de hadde overgitt seg. Liebknecht og Luxemburg ble drept av frikorpsmedlemmer og dumpet i Landwehrkanalen i Berlin 15. januar 1919.


== Eksterne lenker ==
(en) The Battle for Berlin 1918-1919
Jumeirah

Jumeirah Group (tidligere Jumeirah International Group) er en internasjonal hotellkjede som driver hoteller i luksus-segmentet. Kjeden er en del av Dubai Holdings, som igjen er eid av regjeringen i Dubai. Kjeden tar navnet sitt fra bydelen Jumeirah i Dubai.
Jumeirah Group driver bl.a. det verdensberømte Burj Al Arab og Jumeirah Emirates Towers, verdens tredje høyeste hotell. Selskapet driver også Wild Wadi Water Park, og er også involvert i utdanningssektoren med The Emirates Academy of Hospitality Management.
De fleste av hotellene ligger i Dubai, men kjeden utvider internasjonalt, og har nå to hoteller i London og et i New York.
Fylkesvei 7768

Fylkesvei 7768 går mellom Tromvik og Henrikvik i Tromsø kommune. Veien er 31,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 57 (Troms).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TromsøTromtindvegen 

Endepunkt NakkenesetGrøtfjordvegen 

Grøtfjord
Fjordvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv7768
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 7764

Fylkesvei 7764 går mellom Brensholmen og Larseng på sørsida av Kvaløya i Tromsø kommune. Veien er 38,2 km lang.


== Beskrivelse ==
Veien begynner ved rundkjøringen på Larseng, hvor fylkesvei 858 fra Malangshalvøya fortsetter nordover mot Tromsø. Fra Larseng går veien mot vest og passerer Rystraumen og utfartsstedet Hella. Ved Vollbukta ligger bygda Straumsbukta. Veien fortsetter utover langs Straumsfjorden (som etter hvert går over i Malangen), og passerer bygdene Mjelde og Bakkejord, foruten flere mindre grender. Her finner vi også gården Greipstad, som har vært bosatt siden vikingtiden. Veien (og fjorden) snur heretter mot nordvest, passerer bygda Buvik, og går over Brensholmeidet mellom Torsnesaksla og Kvitfjell. På nordsida av eidet går veien først over de flate Brensholmmyran, før den ender ved krysset med fylkesvei 862 på Brensholmen.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 54 (Troms).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TromsøBrensholmveien 

Leirstrandveien 

Buvik
BakkejordStraumsveien 

Straumsbukta


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv7764
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 7778

Fylkesvei 7778 går mellom Nordkjosen og Nordhella i Tromsø kommune. Veien er 22,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 66 (Troms).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TromsøSkarsfjordveien 

Indre KårvikSimavik


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart
Kartverkets norgeskart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv7778
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Vilhelm I av Württemberg

Vilhelm I av Württemberg (tysk: Wilhelm Friedrich Karl von Württemberg, født 27. september 1781 i Lüben, død 25. juni 1864) var konge av Württemberg.
Han var sønn av kong Fredrik I av Württemberg (1754–1816) og Augusta av Braunschweig-Wolfenbüttel (1764–1788).
Han giftet seg 8. juni 1808 i München med prinsesse Charlotte av Bayern (1792–1873), datter av kong Maximilian I av Bayern (1756–1825) og prinsesse Auguste Wilhelmine Maria av Hessen-Darmstadt (1765–1796). De ble skilt i 1814.
Den 24. januar 1816 i St. Petersburg giftet han seg for andre gang med sitt søskenbarn storfyrstinne Katharina Pavlovna (1788–1819), datter av tsar Paul I av Russland (1754–1801) og Sofia Dorotea av Württemberg (1759–1828). Senere dette året overtok han tronen etter sin far. Han fikk to døtre sammen med Katharina:

Marie (1816–1887), gift med grev Alfred von Neipperg (1807–1865)
Sophie (1818–1877), gift med kong Vilhelm III av Nederland (1817–1890)Den 15. april 1820, litt over et år etter Katharinas død, giftet han seg med et annet søskenbarn, hertuginne Pauline av Württemberg (1800–1873), datter av hertug Ludwig Friedrich Alexander av Württemberg-Teck (1756–1817) og prinsesse Henrietta av Nassau-Weilburg (1780–1857). Vilhelm fikk tre barn med Pauline:

Catharina (1821–1898), gift med prins Fredrik av Württemberg (1808–1870), og blei mor til kong Vilhelm II av Württemberg.
Karl (1823–1891), senere kong Karl I, gift med Olga Nikolajevna, døde barnløs
Augusta (1826–1898), gift med prins Hermann av Sachsen-Weimar (1825–1901)Vilhelm I døde på Schloss Rosenstein i Stuttgart.


== Referanser ==
Steyr Arms

Steyr Mannlicher (Steyr Mannlicher GmbH & Co KG) er en østerriksk våpenprodusent som holder til i byen Steyr.


== Historie ==
16. april 1864 stiftet 24 år gamle Josef Werndl «Josef und Franz Werndl & Comp. Waffenfabrik und Sägemühle in Oberletten», som senere ble til «Österreichische Waffenfabriksgesellschaft» (vanligvis forkortet ÖWG), som senere ble til «Steyr Werke AG» og «Steyr-Daimler-Puch AG», som Steyr Mannlicher var en del av. i 1990 ble Steyr Mannlicher skilt ut som selvstendig firma.


== Produkter ==


=== Gevær ===

Steyr AUG
Steyr Scout
Steyr SSG 69
Steyr HS .50
Steyr ACR
Steyr IWS 2000
Steyr-Mannlicher M1895


=== Maskinpistoler ===

Steyr MPi 69
Steyr MPi 81
Steyr TMP
Steyr Solothurn S1-100


=== Pistoler ===
Steyr GB
Steyr M1901
Steyr M1905
Steyr M1912


== Se også ==
Steyr-Daimler-Puch
Steyr Sportwaffen


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Steyr Mannlicher – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Napoli internasjonale lufthavn

Napoli internasjonale lufthavn (IATA: NAP, ICAO: LIRN) er flyplassen som betjener Napoli i Italia. Den er plassert i Capodichino-distriktet i Napoli. Flyplassen har 2 terminaler, men terminal 2 ligger langt unna rullebanen og brukes bare til charterfly. Flyplassen eies av det britiske flyplasselskapet BAA og er lokalisert 5,9 km nord-nordøst for byen i distriktet Capodichino i Napoli.


== Selskaper og reisemål ==
Aer Lingus (Dublin)
Air France (Paris-Charles de Gaulle)
Air Malta (Malta, Palermo)
Alitalia
flys av Alitalia Express (Milano-Linate, Milano-Malpensa, Roma-Fiumicino, Torino, Venezia)
Brussels Airlines (Brussel)
British Airways (London-Gatwick)
Carpatair (Timişoara)
Clickair (Barcelona)
easyJet (Basel, Berlin-Schönefeld, London-Stansted, Milano-Malpensa, Paris-Orly)
Iberia
flys av Air Nostrum (Madrid)
InterSky (Friedrichshafen)
Lufthansa (München)
Air Italy (Cagliari, Milano-Linate, Olbia [seasonal], Verona)
MyAir (Bucharest-Băneasa, Milan-Bergamo, Venice)
MyTravel Airways (Manchester, Birmingham, London-Gatwick, Glasgow) [sommerrute]
Scandinavian Airlines System (Oslo) [sommerrute]
Thomsonfly (Manchester, Luton, Gatwick, Cardiff, Bristol, Newcastle, Doncaster/Sheffield, Birmingham) [sommerrute]
TUIfly (Köln/Bonn, Düsseldorf, Frankfurt, Hannover, Memmingen, München, Stuttgart)
transavia.com (Amsterdam)
Vueling Airlines (Madrid)
Ukraine International Airlines (Lviv)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Naples International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons