jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brastad (Bohuslän)

Brastad er et tettsted i Lysekil kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 846 innbyggere.


== Referanser ==
Pyramidepoppel

Pyramidepoppel (latin: Populus nigra Italica) er en variant av arten svartpoppel (Populus nigra), med opprinnelse i Midtøsten og senere introduksjon i middelhavslandene. Den kalles også søylepoppel eller italiensk poppel.
Den er velkjent som tre i alléer og langs kulturlandskap i Sør-Europa, blir 25-30, tidvis opp til 40 meter høy. Greinene vokser rett opp hos hann-individene, mens trekronen er noe mer rund hos den hunn-/ukjønnede formen (Italica Femina)bladene er trekantede mørkegrønne, eller tilnærmet runde som hos osp.
Pyramidepoppel ble introdusert i hager i Tyskland på 1800-tallet, og spredte seg derfra til bruk i hager og alléer i Norden. Det står flere av den i Botanisk hage i Oslo. Tross sin popularitet som parktre er det en svakhet at eldre greiner har en tendens til å brekke av i sterk vind.


== Varianter ==
Det finnes flere varianter av pyramidepoppel, som har blitt krysset fram ved planteskoler og av ulike kulturfolk:

Pupulus nigra Italica og Pupulus nigra Italica Femina – pyramidepoppel med opprinnelse i Midtøsten, deretter Italia.
Pupulus nigra pyramidalis – et annet navn på samme variant (Italica).
Pupulus nigra Plantierensis – fransk variant som ble krysset fram ved skogskolen Simon-Louis Frères i byen Plantières-les-Metz på 1800-tallet.
Pupulus nigra Afghanica – variant med lyse blader som felles, populær i Midtøsten og Sørøst-Europa.


== Eksterne lenker ==
(en) Pyramidepoppel i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Pyramidepoppel hos Artsdatabanken 
(en) Pyramidepoppel hos ITIS 
(en) Pyramidepoppel hos NCBI 
(en) Pyramidepoppel hos The International Plant Names Index 
(en) Pyramidepoppel hos Tropicos 
(en) Kategori:Populus nigra 'Italica' – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Nygård (Västergötland)

Nygård er et tettsted i Lilla Edet kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 419 innbyggere.


== Referanser ==
Stanovojfjellene

Stanovojfjellene (russisk: Станово́й хребе́т) er en fjellkjede i Russland, beliggende nordøst for Bajkalsjøen. Den er rundt 700 km lang, og går hovedsakelig øst-vest mellom elvene Oljokma og Majar, og er vannskille mellom nedbørfeltene til elvene Lena og Amur. Det høyeste toppen er Skalistyfjellet på 2 482 moh.
Fjellkjeden har mange isbreer, som hovedsakelig drenerer mot elva Lena.
Selv om fjellene er stort sett helt ubebodd, så er de historisk betydningsfulle ved at de definerte den tidligere grensen mellom Russland og Kina, i henhold til Nertsjinsk-traktaten av 1689.


== Eksterne lenker ==
Stanovoj på Peakware
Svartpoppel

Svartpoppel (Populus nigra) er en art løvtre av poppelslekten i vierfamilien, som finnes i vestlige Eurasia og Nord-Afrika. Den er et populært parktre, men vokser ikke naturlig i Nord-Europa. Den tåler likevel mye kulde så lenge somrene er varme, og finnes naturlig i Vest-Sibir.

I dag er svartpoppel ganske sjelden, og forveksles dessuten ofte med canadapoppel (Populus × canadensis), som er en hybrid med en amerikansk art. Arten krever mye lys og varme, men tåler til gjengjeld oversvømming og kalde vintre. Ved gode forhold kan treet vokse mer enn en meter per år.
Eldre svartpopler (inntil 150 år) blir kraftige, mektige og klumpete i stammen, og når opp til 30 meters høyde. Stammens bark er mørk grå til svart, og bladene er trekantede. 


== Varianter ==
Populus nigra 'Italica'. – pyramidepoppel har smal, lang kroneform og opprette grener. Den er et meget vanlig og karakteristisk park- og hagetre i hele Europa, inklusive Norge.Populus nigra subsp. betulifolia har litt annerledes blader, som delvis er hårete.


== Kilder ==
Lid, Johannes og Dagny Tande, Norsk flora, versjon 2007, 7.utgaven. ISBN 978-82-521-6029-1.
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
(en) Svartpoppel i Encyclopedia of Life 
(en) Svartpoppel i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Svartpoppel hos Artsdatabanken 
(sv) Svartpoppel hos Dyntaxa 
(en) Svartpoppel hos ITIS 
(en) Svartpoppel hos NCBI 
(en) Svartpoppel hos The International Plant Names Index 
(en) Svartpoppel hos Tropicos 
(en) Kategori:Populus nigra – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Populus nigra – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Populus nigra – detaljert informasjon på Wikispecies
Terje Hellesø

Terje Hellesø (født 27. april 1964 i Bergen, Norge) er en norsk naturfotograf som begynte å fotografere i 1973 og ble yrkesfotograf i 1983.
Han har vært medlem i Norske Naturfotografer/NN (1984 - 1996) og var mellom 2006 og 2011 medlem i Naturfotograferna/N.
Hellesø har også startet PhotoNatura i 1988 der han var æresmedlem inntil september 2011, da han innrømmet å ha foretatt bildemanipulering (se avsnitt).
Hellesø er en av grunnleggerne av Förenade Naturfotografer/FN og var også initiativtaker til Mullsjö International Photo Festival.
Terje Hellesø flyttet til Sverige i 1987 og bor idag i Mullsjö i Västergötland og arbeider som naturfotograf på heltid. Han har publisert bilder og tekster i mange år blant annet i Sverige, Norge, Danmark, England, Tyskland og USA, og er dessuten aktiv som foredragsholder og kursleder, samt opptrådt på TV i Sverige og Norge


== Bildemanipulering ==
Terje Hellesø tilsto i september 2011 at han har manipulert bilder hvor fotografier av dyr har blitt klippet ut og limt inn i andre naturbilder.Et blogginlegg skrevet på det svenske jegerforbundets nettsider av en jaktvårdskonsulent i slutten av august 2011 ledet til en debatt på blant annet det svenske internettforumet Flashback om Hellesøs bilder, og en uke senere innrømmet Hellesø at han hadde begått omfattende manipulering av sine naturfotografier. Blant annet har Hellesø manipulert inn gauper og mårhunder i sine bilder.
Hellesø er blitt utestengt fra bildebyrået Naturfotograferna pga. sitt juks.


== Bøker ==
Naturen som fotomotiv kom i 1992. Den er en lærebok i naturfoto og Hellesøs første bok.
Min plats i ljuset, Hellesøs andre bok, kom ut 2005 og er en mer personlig bok både tekst og bildemessig.
Året er Hellesøs tredje bok som kom ut 2008 og viser et helt år i bilder - der hver dag har sitt unike bilde fotografert akkurat den dagen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisiell blogg
Sølvpoppel

Sølvpoppel (Populus alba) er en art løvtre av poppelslekten i vierfamilien. Den er sommergrønn og 15-30 meter høy, med stor omkrets i brysthøyde (50-60 cm, tidvis 150-200 cm). Den kan bli 3-400 år gammel.
Det viktigste kjennetegnet på sølvpoppel er bladene – de har form som blader av osp men er mellom- eller mørkegrønne på oversiden og lyst sølvfargede eller hvit-grønn-grå på undersiden. Undersiden er hårete. Kontrasten mellom over- og undersiden av bladene er sterkere enn hos andre popler. 
Bladene er 2-5 cm lange, tidvis 4-10 cm, og er eggeformede til runde med uregelmessig sagbladrand. Også knoppene er hårete. Raklene er ca. 4 cm lange. Barken er hvitgrå, men blir mørkere med alderen. 


== Utbredelse ==
Den vokser naturlig i Vest-Asia, Nord-Afrika og Sør- og Sentral-Europa, men er innført til Vest- og Nord-Europa. Særlig vokser den langs de store elvene i Eurasia. Den tåler en del sandbunn og er ganske nøysom, og plantes av og til som allétre. Tross raske og gode vekstegeneksaper blir den likevel sjeldnere og fortrenges gradvis av hybridarter. 


== Kilder ==
Stenberg, Lennart & Bo Mossberg, Steinar Moen (norsk red.), Gyldendals store nordiske flora, Gyldendal, Oslo 2007. ISBN 978-82-05-32563-0.


== Eksterne lenker ==
(en) Sølvpoppel i Encyclopedia of Life 
(en) Sølvpoppel i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Sølvpoppel hos Artsdatabanken 
(sv) Sølvpoppel hos Dyntaxa 
(en) Sølvpoppel hos ITIS 
(en) Sølvpoppel hos NCBI 
(en) Sølvpoppel hos The International Plant Names Index 
(en) Sølvpoppel hos Tropicos 
(en) Kategori:Populus alba – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Populus alba – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Populus alba – detaljert informasjon på Wikispecies
Kjempesnelle

Kjempesnelle (Equisetum telmateia) er en art av sneller (Equisetum), stråliknende, leddede planter som er eneste gjenværende slekt av Sphenopsida, som i karbontiden dominerte jorden med arter opp til 30 meter høye. Rester av karbontidens arter utgjør store deler av jordens kullreserver.
Kjempesnelle vokser ikke i Norge, men vokser i Europa nord til Danmark og syd-Sverige.


== Eksterne lenker ==
(en) Kjempesnelle i Encyclopedia of Life 
(en) Kjempesnelle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Kjempesnelle hos Artsdatabanken 
(sv) Kjempesnelle hos Dyntaxa 
(en) Kjempesnelle hos ITIS 
(en) Kjempesnelle hos NCBI 
(en) Kjempesnelle hos The International Plant Names Index 
(en) Kjempesnelle hos Tropicos 
(en) Kategori:Equisetum telmateia – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Equisetum telmateia – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Equisetum telmateia – detaljert informasjon på Wikispecies 
National Collection of Equisetum
Skogsnelle

Skogsnelle (Equisetum sylvaticum) er en av i alt 18 arter av sneller (Equisetum), stråliknende, leddede planter som er eneste gjenværende slekt av Sphenopsida, som i karbontiden dominerte jorden med arter opp til 30 meter høye. Rester av karbontidens arter utgjør store deler av jordens kullreserver.

Den blir inntil 50 cm høy, normalt over 30 cm. Først er de fruktbærende stenglene gul-brune uten blader, deretter vokser nedoverhengende kranser av blader ut i hvert "ledd" av stengelen, og blomsten er gul-brun til hvit-gul med sporekapsler.
Skogsnelle er lysgrønn eller blek grønn. Vårstilken kjennes ved at den har en del grønne, nedover-pekende blader fra den brunaktige stilken, og dette skiller den fra engsnelle. Vårstengelen har grove, rødbrune skjell-blad som står sammen i grupper ved leddene i hver krans.  
Arten er om sommeren lett kjennelig på at de luftige bladstenglene er mange ganger greinet, dette er et unikt trekk ved denne snelle-arten. De andre artene har ingen eller bare én gangs forgreining av bladstilkene. Skogsnelle står grønn hele sommeren, og den grønne sommerstilken er 20-50 cm høy, noe større enn engsnellen. 
Planten har spore-formering. Kromosomtallet (2n) er 216.
Skogsnelle er nokså vanlig i Norge, og har utbredelse på den nordlige halvkule. I Tynset når den opp i 1.300 moh. I Norden vokser den nesten overalt, bare på Island og i kyststrøkene av øst-Finnmark er den sjelden.


== Eksterne lenker ==
(en) Skogsnelle i Encyclopedia of Life 
(en) Skogsnelle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Skogsnelle hos Artsdatabanken 
(sv) Skogsnelle hos Dyntaxa 
(en) Skogsnelle hos ITIS 
(en) Skogsnelle hos NCBI 
(en) Skogsnelle hos The International Plant Names Index 
(en) Skogsnelle hos Tropicos 
(en) Kategori:Equisetum sylvaticum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Equisetum sylvaticum – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Equisetum sylvaticum – detaljert informasjon på Wikispecies 
National Collection of Equisetum
Åkersnelle

Åkersnelle eller kjerringrokk (Equisetum arvense) er én av totalt 18 arter av sneller (Equisetum), stråliknende, leddede planter som er eneste gjenværende slekt av Sphenopsida, som i karbontiden dominerte jorden med arter opp til 30 meter høye. Rester av karbontidens arter utgjør store deler av jordens kullreserver.


== Utbredelse ==
Åkersnellen er meget vanlig i Norge, og har utbredelse på den nordlige halvkule. 
Planten har sporeformering. 


== Beskrivelse ==
Den blir inntil 50 cm høy, normalt over 20 cm, og danner buskaktige klynger. Den skilles fra skogsnelle ved at stenglene enten er fertile/fruktbare (uten blader) eller sterile/ufruktbare (med blader). De fruktbærende stenglene er også mer varierte i farge ved at «leddene» er mørkere og at den i toppen har et mørkere gråbrun sporeaks. Dessuten har skogsnelle om sommeren sterkt forgreinete bladstilker, det har ikke engsnelle.
Om våren er stengelen 15–25 cm høy og nesten en halv cm tykk, med 8 eller fler grove skjellblader rundt stilken i kver krans. Om våren er bladgreinene knapt synlige og ikke forgreinet, men når sporene er spredd visner vårstengelen. Greinene er litt hengende både på vår- og sommerstenglene. Sommerstengelen er gjerne 20–40 cm høy, men bare 3 mm tykk og meget ru i konsistensen. 
På den ufruktbare stengelen står kranser av blader ut i hvert «ledd» av stengelen, og i likhet med skogsnellens blader henger også engsnellens nedover, eller noe mer utover.


== Bruk ==
Planten var ifølge Jens Holmboe en av de viktigste kildene til spiselige «røtter» i gammel tid. Knoller på rotstenglene på størrelse med erter smaker søtt, som nøttekjerner. Nyttevekstleksikonet hos Norges sopp- og nyttevekstforbund råder til forsiktighet fordi planten, i likhet med andre sneller, inneholder thiaminase, et ensym som spalter B-vitamin, og fordi den kan irritere nyrene. Det advares mot bruk over perioder lenger enn 6 uker, og personer med nedsatt hjerte- eller nyrefunksjon bør ikke bruke naturmedinske preparater av åkersnelle.


== Galleri ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åkersnelle i Encyclopedia of Life 
(en) Åkersnelle i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Åkersnelle hos Artsdatabanken 
(sv) Åkersnelle hos Dyntaxa 
(en) Åkersnelle hos ITIS 
(en) Åkersnelle hos NCBI 
(en) Åkersnelle hos The International Plant Names Index 
(en) Åkersnelle hos Tropicos 
(en) Kategori:Equisetum arvense – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Equisetum arvense – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Equisetum arvense – detaljert informasjon på Wikispecies 
Status er: «se merknad» ifølge Nyttevekstleksikonet utgitt av Norges sopp- og nyttevekstforbund.National Collection of Equisetum
Svein Torgersen

Svein Torgersen (født 7. februar 1945 i Kongsvinger) er en norsk journalist.
Torgersen startet sin karriere som journalist i Hamar Arbeiderblad, der han jobbet i fem år. Etter dette begynte han i NRK Radio, og jobbet i ni år for Ukeslutt og Dagsnytt, før han gikk over til NRK Fjernsynet, der han var nyhetsanker og reporter i Dagsrevyen i elleve år.
I 1994 gikk han ut av NRK, og ble programsjef og programleder i radiokanalen P4. Der var han frem til 1998, da han ble ansatt i TV 2 og jobbet to år i redaksjonen til programmet Rikets tilstand. I 2000 gikk han igjen tilbake til sin gamle arbeidsgiver, NRK. Torgersen  arbeidet også som reporter i RedaksjonEN.


== Referanser ==
University of Vermont

University of Vermont (latin: Universitas Viridis Montis) er et delstatseid, forskningsbasert land-grant-universitet i Burlington i delstaten Vermont, USA. Det ble opprettet i 1791 og holder meget høyt faglig nivå. Det regnes  i de fleste sammenstillinger som et Public Ivy-universitet, og skolepengene er blant de aller høyeste i USA for delstat-eide læresteder.
Grunnleggeren av UVM regnes for å være politikeren Ira Allen. Universitetet var privat ved stiftelsen i 1791, men ble i 1865 fusjonert med land-grant-skolen Vermont Agricultural College, som var dannet året før gjennom Morrill Act.
Skolene og fakultetene omfatter:

College of Agriculture and Life Sciences
College of Arts and Sciences
College of Education and Social Services
College of Engineering and Mathematical Sciences
UVM College of Medicine
College of Nursing and Health Sciences
UVM Graduate College
School of Business Administration
The Rubenstein School of Environment and Natural ResourcesUVM College of Medicine står faglig ansvarlig for utviklingen ved delstatens største sykehus, Fletcher Allen Health Care.
Ved universitetet var det 11 870 studenter og 914 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 11 324 for studenter folkeregistrert i Vermont. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.
John Dewey var avgangselev i 1879, en annen alumnus er Jody Williams.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) University of Vermont – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) University of Vermont – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Vin- og brennevinleverandørenes forening

Vin- og brennevinleverandørenes forening (forkortet VBF) er en nærings- og interesseorganisasjon for private importører og produsenter av vin og brennevin i Norge. Medlemmene er leverandører til Vinmonopolet, horeca samt til private tax-free-butikker på ferjer og flyplasser. VBF er fra 2017 bransjeorganisasjon i NHO Mat og Drikke.
VBF startet som Christiana Champagnegrossisters Forening i 1907, og skiftet etter krigen navn til Vin- og brennevinimportørenes forening (VBF). Dagens navn ble tatt i 2006, etter at produsenten Arcus ble medlem og foreningen dermed ikke bare besto av importører, men også en produsent.
VBF har ikke tariffansvar, medlemmene kan derfor også være medlem i rene arbeidsgiverforeninger, stort sett i NHO Mat og Drikke.
VBF arbeider for å fremme medlemmenes interesser på hovedsakelig to plan:

Overfor Vinmonopolet, hvor viktige saker er innkjøpspolicy, kriterier for listeføring, salgssituasjonen, etikk, og andre saker hvor leverandørene har felles interesser.
Overfor samfunnet og politiske myndigheter, hvor viktige saker er avgiftsnivå og bekjempelse av grensehandel og ulovlig omsetning.Foreningen fører hver måned statistikk over horeca-salget, og beregningene holder generelt anerkjent nivå.
VBFs formenn:

Pål Atle Skjervengen (1998–2000)
Ivar Amundsen (2000–2006)
Pål Atle Skjervengen (2006–2012)
Inge Hilland (2012-)


== Eksterne lenker ==
VBF hjemmeside
Weizhou

Weizhou (kinesisk: 威州; pinyin: Wēizhōu) er en storkommune i fylket Wenchuan i prefekturet Ngawa i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Småbyen Weizhou er fylkessete i Wenchuan. 
Storkommunen har et areal på 128 kvkm og en befolkning på 31.409.


== Eksterne lenker ==
Beskrivelse av Weizhou
Mao (Ngawa)

Mao (kinesisk: 茂县; pinyin: Mào Xiàn) er et fylke i det autonome prefekturet Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er ett av fire fylker som er overveiende befolket av minoritetsgruppen qiang. De tre andre er Beichuan Qiang, Li  og Wenchuan.
Befolkningen er på 101.000 personer (1999). 


== Kulturminner ==
De arkeologiske neolittiske funnstedene i Yingpanshan og Jiangweicheng (Yingpan shan he Jiangwei cheng yizhi 营盘山和姜维城遗址) fra Yingpanshankulturen (营盘山文化) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Administrative enheter ==
Mao består av tre storkommuner og 20 kommuner:
Storkommuner:

Fengyi (凤仪镇), Nanxin (南新镇), Diexi (叠溪镇);Kommuner:

Shigu (石鼓乡), Weimen (渭门乡), Yonghe (永和乡), Goukou (沟口乡), Guangming (光明乡), Fushun (富顺乡), Tumen (土门乡), Dongxing (东兴乡), Heihu (黑虎乡), Feihong (飞虹乡), Huilong (回龙乡), Sanlong (三龙乡), Baixi (白溪乡), Wadi (洼底乡), Shidaguan (石大关乡), Taiping (太平乡), Songpinggou (松坪沟乡), Qugu (曲谷乡), Yadu (雅都乡), Weicheng (维城乡).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos. 


== Eksterne lenker ==
Offisielle hjemmesider
Website
Infoside
Neolithic findings at the Yingpanshan Ruins site
Sichuan: Découverte de "la culture de Yingpanshan"
Overview of the civilization of the ancient Shu Kingdom
Scott Brown (fotballspiller)

Scott Brown (født 25. juni 1985) er en skotsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for den engelske klubben Fleetwood.Fra februar 2010 har han vært kaptein på Celtic.
Før han signerte for Celtic spilte Brown for Hibernian. Celtic betalte £ 4,4 millioner for Brown som var den høyeste summen for en overgang mellom to skotske klubber.
Han ble kåret til månedens spiller for januar 2012.
Den 20. november 2014 skrev han ny fire-årskontrakt med Celtic, slik at han er bundet til klubben fram til 2018.


== Landslaget ==
Brown debuterte for Skottland i en treningskamp mot USA i 2005. Han ble i stor grad fast på landslaget under kvalifiseringen til EM i fotball 2008.


=== Internasjonale scoringer ===
Scoringer og resulater med Skottlands mål først


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Scott Brown – UEFA 
(en) Scott Brown – Transfermarkt 
(en) Scott Brown – Transfermarkt (manager) 
(en) Scott Brown – national-football-teams.com 
(en) Scott Brown – WorldFootball.net 
(en) Scott Brown – Soccerbase.com 
(en) Scott Brown – FootballDatabase.eu 
(en) Scott Brown – Soccerway 
(en) Scott Brown – EU-Football.info 
(en) Scott Brown – Skottlands fotballforbund 
Profil hos Celtic
Leon Aurdal

Leon Aurdal (født 23. januar 1890 i Bergen, død 25. januar 1949 i Oslo) var en norsk billedkunstner.


== Utdannelse ==
Han studerte blant annet under André Lhote og Georg Jacobsen.


== Kunstnerisk virke ==
Aurdal var spesielt opptatt av det konstruktive i bildet. Senere malte han bilder i mer kraftige farger.
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra kunstneren Henrik Sørensen.


== Familie ==
Leon Aurdal var gift med tekstilkunstneren Synnøve Anker Aurdal og var far til billedkunstneren Siri Aurdal. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
GALLERISY: Utvalg av bilder
Berniece Baker Miracle

Berniece Inez Gladys Baker (født 30. juli 1919 i Venice, California, USA) er kjent som halvsøsteren til skuespillerinnen Marilyn Monroe. Hun har også skrevet boken My Sister Marilyn, den eneste autoriserte biografien om Monroe.


== Biografi ==
Moren hennes, Gladys Pearl Monroe, giftet seg tre ganger. Første ekteskapet var i 1917 da hun giftet seg med Jasper Baker fra Kentucky og fikk to barn: Robert Kermit «Jackie» Baker (født 24. januar 1918) og senere Berniece. Begge barna ble født i Los Angeles, men etter foreldrenes skilsmisse kidnappet faren barna og flyttet til Kentucky, der han giftet seg på nytt med den 13 år eldre enken Maggie Mills. I 1923 reiste Gladys til Kentucky for å se barna, men etter en krangel med Baker-familien reiste hun kort tid etter tilbake til California. Barna hadde etter dette ingen kontakt med henne. Etter en rekke alvorlige ulykker døde «Jackie» som 14-åring av nyresvikt. Gladys' andre ekteskap var med Martin Edward Mortensen som hun giftet seg med i 1924, men de ble separert fire måneder senere. I 1926 fødte hun datteren Norma Jeane Mortenson, som senere ble skuespillerinnen Marilyn Monroe. Gladys' tredje ekteskap var med John Stewart Eley.
Berniece giftet seg med ungdomskjæresten Paris Miracle den 7. oktober 1938 og deres eneste barn, Mona Rae, ble født 18. juli 1939. Mens hun var gravid fikk Berniece et brev fra moren der hun fikk vite at hun hadde en halvsøster; Norma Jeane Baker. De to halvsøstrene møttes for første gang i 1944 etter å ha brevvekslet en lengre periode. De holdt kontakten helt frem til Monroes død i 1962. Etter Monroes død arrangerte Miracle og Monroes tidligere ektemann, baseballspilleren Joe DiMaggio, begravelsen hennes, med assistanse fra Inez Melson, Monroes tidligere forretningsfører, som nå var deres felles mors verge.
Miracle har jobbet som fabrikkinspektør, kostymedesigner og regnskapsfører. I 1994 skrev hun sammen med datteren Mona Rae boken My Sister Marilyn, der de både fortalte om sin berømte slektning og deres felles familiehistorie. Utenom dette har hun holdt en lav profil i media og unngått å uttale seg om Monroe. 


== Bibliografi ==
Miracle, Berniece Baker og Miracle, Mona Rae (1994). My Sister Marilyn. Algonquin Books. ISBN 978-1565120709.


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til Mona Rae Miracle