jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Anthony Burger

Anthony Burger (født 5. juni 1961, død 22. februar 2006) var en amerikansk musiker og sanger, ofte assosiert med southern gospel-musikken, og Gaither Gospel. Anthony Burgers viktigste instrument var piano.


== Tidlig liv ==
Han ble født i Cleveland, Tennessee, sønn av Richard og Jean Burger. Anthony led i en alder av 8 måneder en alvorlig forbrenning i hendene, og doktoren sa til foreldrene at sønnen aldri ville kunne bruke hendene sine mer, men mot alle odds ble han frisk. Han ble i en alder av fem tatt inn på Cadekkonservatoriet Chattanooga, Tennessee for å spille piano. Han var et vidunderbarn og spilte klassisk repertoar etter få år på konservatoriet.


== Karrière ==
Burgers første utgivelse het, Anthony Burger At The Lowry Organ, og ble gitt ut i 1975 da han var 14 år. Han ble med i Kingsman Quartet mens han fortsatt var tenåring og fortsatte der inntil 1992. I denne perioden var han med på 19 utgivelser med gruppen og ble utnevnt til favorittpianist av Singing News. Denne prisen skiftet noen år senere navn til «Anthony Burger-prisen». I denne perioden delte han selv ut prisen til vinneren hvert år. 
I 1992, da Burger forlot «Kingsman Quartet», forsøkte han å finne en karrière som solopianist. Han ble med på Gaither Homecoming-turné samme året og var med i 65 Homecoming-videoer. Burger fortsatte å gi ut pianosoloer og satte opp mange konserter, i tillegg hadde han opp mot 80 Gaither-konserter per år. 


== Død ==
Den 22. februar 2006 døde Burger av et kraftig hjerteinfarkt mens han opptrådte ombord på MS «Zuiderdam», et cruiseskip som seilte for Gaither Gospel Cruise.  
Burger etterlot seg kona LuAnn; to sønner, AJ og Austin; en datter, Lori; foreldrene, Richard og Jean Burger; to brødre, Randy og Clinton Burger.  
Gordon Mote, en ung blind pianist fra Nashvilleområdet overtok etter Burger som pianist for Gaither Homecoming.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Anthony Burger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Anthony Burger på Internet Movie Database 
(en) Anthony Burger på Discogs 
(en) Anthony Burger på MusicBrainz
Ken Matthews

Kenneth «Ken» Joseph Matthews (født 21. juni 1934 i Birmingham, død 2. juni 2019 i Wrexham) var en britisk kappgjenger som vant olympisk gull og europamesterskapet i 20 km kappgang.
I OL 1964 vant Matthews 20 km kappgang med ny olympisk rekord på 1 t. 29 min. og 34 sek. Han var den eneste av de fire gullmedaljevinnerne fra Storbritannia dette året som ikke ble tildelt Den britiske imperieordenen (MBE) for sin prestasjon. Som følge av allmenn bestyrtelse ble han senere, men først i 1978, gitt imperieordenen. Han konkurrerte også i OL 1960.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ken Matthews – Olympics.com 
(en) Ken Matthews – Olympic.org 
(en) Ken Matthews – Olympedia 
(en) Ken Matthews – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ken Matthews – Track and Field Statistics 
«Profile Sporting Heroes»
Biomolekyl

Biomolekyl er et molekyl som forekommer naturlig i levende organismer og har biologisk betydning. Mange biomolekyler er makromolekyler, for eksempel proteiner, kullhydrater, polysykliske biopolymerer, lipider og nukleinsyrer.
Biomolekyler består hovedsakelig av karbon og hydrogen samt nitrogen, oksygen, fosfor og svovel. Andre grunnstoffer tidvis også til stede, men langt mindre hyppig. Alle kjente former for liv er utelukkende sammensatt av biomolekyler. Eksempelvis består menneskers hår hovedsakelig av keratin, en proteinpolymer bygget av aminosyrer.


== Referanser ==
Wilbur Thompson

Wilbur «Moose» Marvin Thompson (født 6. april 1921 i Frankfort, Sør-Dakota, død 25. desember 2013) var en amerikansk friidrettsutøver.
Allerede i collegetiden var Thompson en talentfull kulestøter, men det var først etter annen verdenskrig han slo igjennom i verdenseliten.
Under OL 1948 i tok Wilbur Thompson gull i kulestøt. Med et støt på 17,12 m seiret han foran landsmennene Jim Delaney (16,68 m) og Jim Fuchs (16,42 m).


== OL-medaljer ==
1948  London  -  Gull i friidrett, kulestøt


== Referanser ==


== Litteratur ==
Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896-1996 Track and Fields Athletics, Berlin 1999, utgitt av Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.


== Eksterne lenker ==
(en) Wilbur Thompson – Olympedia 
(en) Wilbur Thompson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Wilbur Thompson – World Athletics 
(en) Wilbur Thompson – Track and Field Statistics
Fort Dearborn

Fort Dearborn var et viktig militært støttepunkt ved utløpet av Chicagoelven. Fortet hadde som oppgave å beskytte amerikanske nybyggere, tropper og interesser. 
Fortet ble oppkalt etter medlem av Representantenes hus og krigsminister da fortet ble bygget i 1803, Henry Dearborn. Byggingen ble gjennomført av rundt 40 amerikanske soldater under ledelse av kaptein John Whistler. 
Fortet hadde militær betydning fram til 1837, bortsett fra årene 1812 til 1816 da det stod nedbrent etter Fort Dearborn-massakren 15. august 1812. 
Alt som var bevart av Fort Dearborn forsvant i bybrannen i Chicago i 1871. 
Området hvor fortet stod er i dag krysset mellom Michigan Avenue og Wacker Drive, og dette ble i 1971 et Chicago Landmark og markert med minneplakett om markeringer i vei/fortau.
William DeHart Hubbard

William DeHart Hubbard (født 25. november 1903 i Cincinnati, Ohio, død 23. juni 1976 i Cleveland, Ohio) var en amerikansk friidrettsutøver.
Han vant gull i lengdehopp under OL 1924 i Paris. Senere satte han ny verdensrekord med 7,89 m under et stevne i Chicago i juni 1925. Et år senere tangerte han verdensrekorden på 100 yards med tiden 9,6.


== OL-medaljer ==
1924  Paris -  Gull i friidrett, lengdehopp  USA


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) William DeHart Hubbard – Olympics.com 
(en) William DeHart Hubbard – Olympic.org 
(en) William DeHart Hubbard – Olympedia 
(en) William DeHart Hubbard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) William DeHart Hubbard – National Track & Field Hall of Fame 
(en) William DeHart Hubbard – Track and Field Statistics
Ed Gordon

Edward «Ed» Lansing Gordon (født 1. juli 1906 i Jackson i Mississippi, død 5. september 1971 i Detroit) var en amerikansk friidrettsutøver.
Under OL 1928 kom Edward Gordon på 7.-plass i finalen i lengdehopp med resultatet 7,32 m. Under OL 1932 i Los Angeles ble han olympisk mester i denne grenen med et hopp på 7,64 m, fire centimeter foran sølvvineren, landsmannen Lambert Redd. Den japanske verdensrekordinnehaveren Chuhei Nambu fikk bronsemedaljen etter et hopp på 7,45.


== OL-medaljer ==
1932  Los Angeles -  Gull i friidrett, lengdehopp


== Kilder ==
Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896-1996 Track and Fields Athletics, Berlin 1999, publisert av Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.


== Eksterne lenker ==
(en) Ed Gordon – Olympedia 
(en) Ed Gordon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Ed Gordon – Iowa Sports Hall of Fame
Rafer Johnson

Rafer Lewis Johnson (født 18. august 1935, død 2020) var en amerikansk friidrettsutøver. Spesialgrenen var tikamp.
I 1954 deltok Johnson i sin første tikampkonkurranse, i det første studieåret ved UCLA. Allerede i sin fjerde tikampkonkurranse satte han ny verdensrekord, og i 1954 tok han gull i de panamerikanske lekene. I OL 1956 i Melbourne ble han nummer to i tikamp. Han var også kvalifisert til å delta i lengdehopp, men måtte trekke seg på grunn av en liten skade.
På grunn av diverse skader (blant annet etter en bilulykke) måtte Johnson stå over sesongene 1957 og 1959. I 1958 og 1960 forbedret han imidlertid verdensrekorden en gang. Karrierens høydepunkt kom i OL 1960 i Roma, der han gikk til topps. Sølvmedaljen gikk til Johnsons venn, trenings- og studiekollega, taiwaneren Yang Chuan-Kwang.
Han vant gull i tikamp i de Panamerikanske leker 1955 i Buenos Aires i Argentina.


== Se også ==
Liste over personer som har tent den olympiske ild


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rafer Johnson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Rafer Johnson på Internet Movie Database 
(sv) Rafer Johnson i Svensk Filmdatabas 
(da) Rafer Johnson på Scope 
(fr) Rafer Johnson på Allociné 
(en) Rafer Johnson på AllMovie 
(en) Rafer Johnson hos Rotten Tomatoes 
(en) Rafer Johnson hos The Movie Database 
(de) Rafer Johnson – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Rafer Johnson – Olympics.com 
(en) Rafer Johnson – Olympic.org 
(en) Rafer Johnson – Olympedia 
(en) Rafer Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Rafer Johnson – California Sports Hall of Fame 
(en) Rafer Johnson – World Athletics 
(en) Rafer Johnson – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Rafer Johnson – Track and Field Statistics
Devonfeltene på Vestlandet

Devonfeltene på Vestlandet er rester etter avsetningene i devontiden som finnes ved Fensfjorden, Solund, Kvamhesten, Håsteinen og Hornelen.


== Referanser ==
Bosniere i Norge

Bosniere i Norge utgjør en gruppe på ca. 17 000 innbyggere som stammer fra Bosnia-Hercegovina (2014). Dette gjør bosnierne til den åttende største gruppen innvandrere i Norge. De fleste kom i løpet av Bosnia-krigen fra 1992 til 1995, og mange kom som familier.Alderssammensetningen i innvandrergruppen ligner i stor grad på alderssammensetningen i hele befolkningen i Norge. Familiestrukturen er stabil, 66% av de voksne bor sammen som par, noe som er høyere enn i befolkningen forøvrig. Ekteskap blant bosniere inngås i stor grad med andre norsk-bosniere, flere andre innvandrergrupper finner sin ektefelle utenfor Norge. Bosniske kvinner får omtrent like mange barn (2,0) som gjennomsnittet i Norge.Bosnierne bor over hele Norge, og bare 13% bor i Oslo. Ingen bydel i Oslo har påfallende større tetthet av bosniere. De kommunene med relativt flest bosniere er Ørskog, Lyngdal, Sarpsborg og Tolga. Bosniere er godt integrert, med høy deltagelse i utdanning, høy sysselsetting og liten andel sysselsatte i «typiske innvandrernæringer».Ettersom Bosnia-Hercegovina ikke ble en selvstendig stat før i 1992, er det ikke like enkelt å telle hvorvidt det kom flyktninger fra det samme området før 1992. Det var imidlertid en jevn strøm av gjestearbeidere fra daværende Jugoslavia gjennom 60- og 70-tallet. I 1976 var det 1735 innvandrere fra Jugoslavia i Norge, noe som gjorde gruppen til den nest største ikkevestlige innvandrergruppen, bak pakistanere, men foran tyrkere. Pr 2006 utgjorde innvandrere fra hele det tidligere Jugoslavia 33 750 personer, noe som gjør det til den største innvandrergruppen, sett under ett. De fleste kommer nå som arbeidsinnvandrere.


== Kjente norsk-bosniere ==
journalist/programleder Leo Ajkic
Emir fra rapgruppen Emire og Lillebror
Fotballspiller Zlatko Tripic
Imam og tidligere leder for Islamsk råd Norge Senaid Kobilica


== Se også ==
Bosnjaker


== Referanser ==
Peter Frenkel

Peter Frenkel (født 13. mai 1939 i Eckartsberga) er en tidligere østtysk friidrettsutøver som var blant de beste kappgjengerne på slutten av 1960-årene og begynnelsen av 70-årene.
Han vant gull på 20 km kappgang under OL 1972 i München. Fire år senere tok han bronse under OL i Montreal.


== OL-medaljer ==
 1972  München -  Gull i friidrett, 20 km kappgang  Øst-Tyskland
 1976  Montréal -  Bronse i friidrett, 20 km kappgang  Øst-Tyskland


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Peter Frenkel – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Peter Frenkel – Olympics.com 
(en) Peter Frenkel – Olympic.org 
(en) Peter Frenkel – Olympedia 
(en) Peter Frenkel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Peter Frenkel – World Athletics 
(en) Peter Frenkel – Track and Field Statistics
Romuald Klim

Romuald Iosifovitsj Klim, hviterussisk Рамуальд Іосіфавіч Клім - Ramuald Iosifavitsj Klim (russisk Ромуальд Иосифович Клим, født 25. mai 1933, død 28. mai 2011) var en hviterussisk sleggekaster som representerte Sovjetunionen. Karrierens høydepunkt var OL-gullet fra Tokyo i 1964. Han har flere medaljer fra internasjonale mesterskap, og satte også en ny verdensrekord i løpet av karrieren. 
Klim ble ikke tatt ut på landslaget før i 1963, da han var 30 år gammel. 


== Mesterskapsmedaljer ==
OL 1964 i Tokyo: gull med 69,74 m foran Gyula Zsivótzky og Uwe Beyer
EM 1966 i Budapest: gull med 70,02 m foran Gyula Zsivótzky og Uwe Beyer
OL 1968 i Mexico by: sølv med 73,28 m, slått av Gyula Zsivótzky
EM 1969 i Athen: sølv med 72,74 m, slått av Anatolij BondartsjukDen 13. juni 1969 satte Klim ny verdensrekord i slegge med 74,52 m under et stevne i Budapest. Rekorden ble imidlertid bare stående i tre måneder, til Anatolij Bondartsjuk vant EM-gull på ny verdensrekord.


== OL-medaljer ==
1964  Tokyo  -  Gull i friidrett, sleggekast  Sovjetunionen
1968  Mexico by  -  Sølv i friidrett, sleggekast  Sovjetunionen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Romuald Klim – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Romuald Klim – Olympics.com 
(en) Romuald Klim – Olympic.org 
(en) Romuald Klim – Olympedia 
(en) Romuald Klim – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Romuald Klim – World Athletics 
(en) Romuald Klim – Track and Field Statistics
Tom Kiely

Thomas «Tom» Francis Kiely (født 25. august 1869, død 6. november 1951) var en irsk friidrettsutøver som konkurrerte i mangekampøvelsen «allround».
Han konkurrerte for Storbritannia under OL i 1904 som ble arrangert i St. Louis, Missouri. Konkurransen bestod av øvelsene 100 yards løp, kulestøt, høydehopp, 880 yards kappgang, sleggekast, stavsprang, 120 yards hekk, 56 punds vektkast, lengdehopp og 1 mile løp. Han vant gullmedaljen sammenlagt.
Samtlige øvelser ble arrangert i løpet av én dag.


== OL-medaljer ==
1904  St. Louis -  Gull i friidrett, tikamp  Storbritannia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Kiely – Olympics.com 
(en) Tom Kiely – Olympic.org 
(en) Tom Kiely – Olympedia 
(en) Tom Kiely – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tom Kiely – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Tom Kiely – Track and Field Statistics
Hugo Wieslander

Karl Hugo Wieslander (1889–1976) var en svensk friidrettsutøver.
Under OL 1912 i Stockholm kom han på andreplass i tikamp etter Jim Thorpe. Ett år senere ble Thorpe diskvalifisert, da han han hadde mottatt betaling for å spille baseball. Dermed ble Wieslander i 1913 utropt til gullvinner.
Først i 1982 ble Jim Thorpe rehabilitert av IOK, og det ble bestemt at både Wieslander og Thorpe skulle regnes som olympiske mestere.
15. oktober 1911 i Göteborg satte Hugo Wieslander den første verdensrekorden i femkamp med 5 516 poeng.


== OL-medaljer ==
1912  Stockholm -  Gull i friidrett, tikamp  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hugo Wieslander – Olympics.com 
(en) Hugo Wieslander – Olympic.org 
(en) Hugo Wieslander – Olympedia 
(en) Hugo Wieslander – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hugo Wieslander – databaseOlympics.com (arkivert) 
(sv) Hugo Wieslander – Sveriges olympiske komité 
(en) Hugo Wieslander – Track and Field Statistics
Willie Steele

William «Willie» Samuel Steele (født 14. juli 1923, død 19. september 1989) var en amerikansk friidrettsutøver.
I 1942 toppet var Willie Steele verdensstatistikken i lengdehopp med 7,42. Etter andre verdenskrig toppet han igjen verdensstatistikken i årene 1946 til 1948. Bestenoteringen på 8,07 satte han i 1947, dermed var han nummer to på listen over tidenes beste lengdehoppere, bare slått av Jesse Owens.
I 1948 vant han OL-gull i London. Med 7,825 meter hoppet han 27  cm lengre enn sølvvinneren, australieren Theo Bruce.


== OL-medaljer ==
1948  London  -  Gull i friidrett, høydehopp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Willie Steele – Olympics.com 
(en) Willie Steele – Olympic.org 
(en) Willie Steele – Olympedia 
(en) Willie Steele – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Willie Steele – National Track & Field Hall of Fame
Barnas supershow

Barnas supershow er et norsk barneprogram som ble sendt på NRK i 2004, 2010 og 2012. Det er et underholdningsshow med barn som programledere. Manuset er hovedsakelig skrevet av voksne, mens barna har alle rollene i programmet, for eksempel som bandmedlemmer, kokker, reportere og så videre. Produsent Ingrid Hafstad har uttalt at det som var nyskapende med Barnas supershow var at barn–voksen-relasjonen ble snudd på hodet. Barn i småskolealder har for første gang i NRKs barne-TV-historie fått de viktige rollene som voksne hadde tidligere. Programmet ble sendt på lørdager og var blant seernes favoritter. Hvert program tar opp et spesielt tema som er aktuelt for barn, for eksempel vennskap og redsel. Et innslag som alltid er med, er fjernstyringen av «Oddgeir». Barna styrer en voksen mann gjennom øretelefoner, og ber ham utføre oppgaver som gjør at barn og voksne får lik behandling, for eksempel ber han andre voksne på en restaurant om å spise opp maten sin før de kan få dessert. «Det må barn gjøre, og det skal være likt for alle.»


== Pedagogikk ==
Underholdning er veldig viktig i dette programmet, og serien har også et pedagogisk mål. Det intellektuelle blir erstattet av vektlegging på sosiale ferdigheter. Siden sosiale ferdigheter er viktig for barn, har Barnas supershow valgt å gjøre det slik at barn selv er i hovedrollene. Dette blir da i motsetning til andre pedagogiske barne-TV-produksjoner hvor de voksne underholder barn. Målet er at dette skal føre til at barn utvikler selvtillit og får større samarbeidsevne. Barna har større aktivitet, og dette er et brudd med tradisjonelle programkonsepter.


== Utmerkelser ==
Serien var en av NRKs mest populære og vant priser for beste barneproduksjon. Under Gullruten 2004 mottok den priser for både beste  barne- eller ungdomsprogram og årets nyskapning og under Gullruten 2006 fikk den prisen for beste barne – eller ungdomsprogram. I november 2004 ble det kåret til verdens beste TV-program av det japanske fjernsynsselskapet NHK. Det ble samme år også kåret av organisasjonen BarneVakten til beste familieprogram. Programmet ble nominert til Gullruten for beste barneprogram i 2011 og 2012.


== Ny sesong ==
11. september 2010 var det premiere på en ny runde Barnas supershow. I den nye runden er det nye programledere og nye innslag. Handlingen foregår i en «tre-hytte». Selv om programmet har nytt innhold, er mye av det samme konseptet videreført. Barnas supershow ble sendt fra 2010 til 2012 lørdager klokken 18.00 på NRK Super.
Den hittil siste sendingen av Barnas supershow var på NRK Super lørdag 24. november 2012.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Barnas supershow på NRK TV
Alnsjøen

Alnsjøen (tidligere Alunsjøen) er et vann som ligger 237 meter over havet i Lillomarka nord i Oslo. Vannet har vært drikkevannskilde for Oslo siden 1930. Vannet er demmet opp og er regulert av Vann- og avløpsetaten (VAV). Alnsjøen har utløp til Alnaelva som renner gjennom Ammerud, og ned i Groruddalen hvor den følger Alnaparken og renner ut i Oslofjorden.
I 2003 ble det konstatert at vannet hadde en god bestand av edelkreps. Det ble vurdert som viktig å sikre en jevn vannstand. Likevel ble vannet tappet ned i 2007 for opprustningsarbeid. Alnsjøen kunne dermed ikke brukes som reservevannkilde under forurensningen av vannet fra Maridalsvannet i oktober 2007.


== Friluftsliv ==
Alnsjøen ligger i et område mye brukt til friluftsliv og rekreasjon. For å beskytte drikkevannet mot forurensning er Alnsjøen gjerdet inn og merket «ta vare på drikkevannskildene dine». I vinterhalvåret åpnes det porter flere steder i gjerdet, og det tilbys skiløyper over det frosne vannet og inn i Lillomarka.
Innsjøen har vært demmet opp siden 1700-tallet. I likhet med andre markavann var også Alnsjøen viktig for uttak til isdrift. Både fiske og bading var vanlige aktiviteter. I 1930 ble vannet regulert til drikkevannskilde. En ny demning ble bygget samme år og det ble lagt ned forbud mot fisking og bading. Lokalbefolkningen forlanget da at Vesletjern et stykke mot vest ble gjort tilgjengelig som badevann. Det vannet var også et viktig vann for isdrift og ble ikke demmet opp og frigitt for bading før i 1960.
Byøkologisk program har åpnet for muligheten for å gjøre Alnsjøen tilgjengelig for allmennheten som badevann og friluftsområde.


== Navnet Alnsjøen ==
Alnsjøen har navn etter Alnaelva. Tidligere ble navnet Alunsjøen brukt. Det navnet vises igjen i to veier i området som har navn etter Alnsjøen: Alunsjøveien og Alundamveien. Alungsjøen er også en tidligere versjon.
Elvenavnet Alna kan være avledet av norrønt ǫln, som betyr albue. Det refererer til de mange svingene i elveløpet gjennom Groruddalen. Det egentlige navnet ble i nyere tid fortrengt av navnet «Loelven», et påfunn av Peder Claussøn Friis, som feilaktig forklarte bynavnet Oslo som «Loelvens os». At elvenavnet ble mer eller mindre glemt kan forklare hvorfor folk ikke lenger forsto at det var opphav til navnet på innsjøen. Dermed oppsto navnet «Alunsjøen», som vanskelig kan forklares som noe annet enn en sammenblanding med Alunverket. Det lå ved Alnas utløp i fjorden.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Knut Are Tvedt, red. (2010). «Alnsjøen». Oslo byleksikon (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 52. ISBN 978-82-573-1760-7. 
Tor Dagre, red. (1980). «Alnsjøen». Natur og miljø i Oslo. Oslo: Universitetsforlaget. s. 72. ISBN 82-00-05320-2. 


== Eksterne lenker ==
NVE.no, Dybdekart Arkivert 14. juni 2015 hos Wayback Machine.
Multimodalitet

Multimodalitet betegner meningsskaping gjennom en kombinasjon av to eller flere typer tegnsystemer. Termen betyr "på mange måter". En modalitet er altså en måte å skape mening på; en ressurs for kommunikasjon. 
Multimodalitet står i motsetning til ideen om "monomodalitet" som lenger har preget vesten, især i skole og akademia. Kommunikasjon har blitt behandlet som om å involere kun ett tegnsystem, som hvert har sin egen disiplin: Språkvitenskapen studerer språk, musikkvitenskapen studerer musikk, i geste-studier i psykologi studeres kroppsspråk osv. Dagens kommunikasjonsformer, særlig som følge av utviklingen innen web-teknologi, har fremkalt en bevissthet om at ulike typer tegnsystemer virker sammen i kommunikasjon.
Multimodale tekster benevnes i det nåværende læreplanverket for skolen, kunnskapsløftet, for "sammensatte tekster". I samtidens tekstkultur er multimodale, eller sammensatte tekster å finne over alt: I reklameannonser, avisartikler, bildebøker, SMS-meldinger og lærebøker så vel som i matoppskrifter og julekort er visuelle bilder en integrert del av måten vi skaper og formidler mening på. I musikkvideoer og reklamefilmer er også det auditive sentrale elementer. 
Multimodalitet har det siste tiåret fått stor oppmerksom i språkvitenskapelig og semiotisk forskning. Sentrale teoriutviklere har vært Gunther Kress og Theo van Leeuwen.
Quick Look

Quick Look er en funksjon i Mac OS X Leopard. 
Det er en hurtigvisningsfunksjonen som gjør at man kan vise hva en fil inneholder uten å åpne programmet. Funksjonen kan vise bilder, film, tekstfiler, PDF-dokumenter, Keynote-presentasjoner, e-post-vedlegg og Microsoft Word- og Excel-filer. Man kan også se det i fullskjerm. Programmet startes med at man holder nede «space» når en fil er merket.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted