jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Zak Whitbread

Zak Benjamin Whitbread (født 4. mars 1984 i Houston i Texas) er en amerikansk fotballspiller som spiller i den engelske klubben Derby County.
Selv om Whitbread ble født i USA har han bodd i England i hele livet utenom 5 år han bodde i Singapore da hans far var landslagstrener for landets herrelandslag i fotball.
Whitbread startet i Liverpools ungdomsakademi i 1999 og ble flyttet opp til lagets reservelag i 2003. Her fikk han tildelt trøyenummer 37. Whitbread fikk totalt syv kamper for Liverpools førstelag, men ingen av disse kampene var i Premier League. I sesongen 2005/2006 tilbragte han på lån til Millwall. Etter sesongen skrev han under fast kontrakt med Millwall, og her er han fortsatt i 2007.
Den 27. juni 2014 meldte han overgang fra Leicester City til Derby County FC, hvor han skrev under på en ettårskontrakt.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zak Whitbread – FIFA 
(en) Zak Whitbread – Transfermarkt 
(en) Zak Whitbread – Soccerbase.com 
(en) Zak Whitbread – FootballDatabase.eu 
(en) Zak Whitbread – Soccerway 
(en) Zak Whitbread – FBref 
Profil på Liverpools offisielle hjemmeside
Profil på lfchistory.net
Milepæl

En milepæl (av latin milliarium), også kalt milestein eller milestolpe, er et gammelt veimerke som stammer fra en romersk mil og skyldes at de gamle romerne i antikken stilte opp steiner på romerveiene for å markere distansen (1 000 pass eller tilsvarende ca. 1,482 km) som romerske legionærer marsjerte. Merkingen har trolig hatt med hviler og økter å gjøre. Disse steinene ble siden kjent som milepæler.


== I Norge ==
Milen og milepælene ble spredt utover hele Europa fra Roma, og er blant annet opphavet til dagens norske mil og mange andre.Langs de norske hovedveier som ble opparbeidet mellom landsdelene på 1700-tallet ble det oppført milepæler. Langs Vestlandske hovedvei er disse milepælene utført av støpejern, og de som er bevart er kulturminner.


== Overført betydning ==
Ordet milepæl blir ofte brukt i dag som et delmål i et større prosjekt, eller en viktig hendelse (se: Milepæl (prosjektledelse)).
Slik blir dette uttrykket også brukt i norsk dagligtale den dag i dag. Eksempelvis: 
Det var en milepæl i livet da jeg fikk min første jobb.


== Se også ==
Gamle romerske lengdemål
Romersk mil


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Milestones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Jakten på kilometersteinene, Årbok for Norsk vegmuseum 2018
Jernstreiken

Jernstreiken er det det mest brukte navnet på en arbeidskonflikt innenfor jernsektoren som foregikk mellom oktober 1923 og mai 1924. Streiken, som konflikten begynte med, er en av de mest omfattende ville streikene i Norge, og ble også møtt med lockout fra arbeidsgiversiden.
Bakgrunnen for streiken var at Norsk Arbeidsgiverforening satte ned lønnsnivået med 5% på bakgrunn av et statistisk materiale arbeiderne mente var manipulert. Dette førte til spontan arbeidsnedleggelse blant jernarbeiderne i Oslo og Fredrikstad. En dom som ble avsagt 19. november slo imidlertid fast at streiken var ulovlig. Ledelsene i AFL og Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund tok dommen til etterretning, men de lokale aksjonskomiteene nektet å føye seg etter kravet. Streikebrytere ble satt inn og politi satt inn mot streikelederne, men arbeiderne nektet å følge kravene. Streiken ble fulgt opp av sympatistreik blant annet innen transportsektoren og blant papirarbeiderne, og i løpet av februar 1924 iverksatte arbeidsgiverne en lockout. Totalt 60 000 arbeidere var på det meste berørt av konflikten. Konfliktens omfang førte også til at det flere steder ble arrangert egne arbeidertog 17. mai. På Bjølsen i Oslo ble et drivstofflager ildpåsatt og det ble oppdaget ståltråd over veiene, i halshøyde for polititjenestemenn på motorsykkel.
I april erklærte AFL at organisasjonen ville stoppe den økonomiske understøttelsen av streiken, og sammen med Jern og Metall fikk de kort tid etter forhandlet frem en lønnsøkning på 5%. Arbeiderne var likevel ikke fornøyde, og det ble i en uravstemning vedtatt å fortsette streiken. Presset fra fagforeningsledelsene og samfunnet generelt gjorde imidlertid at streikelederne 30. mai ga etter og oppfordret arbeiderne til å gå tilbake til jobben.
I kjølvannet av streiken ble Halvard Olsen, formann for Jern og Metall og nestleder i Norges Kommunistiske Parti, ekskludert fra NKP for å ha motarbeidet streiken. Med seg fikk han en håndfull faglig tillitsvalgte, og de motsetningene som fantes i ledelsen bidro sterkt til at NKP fikk en trang fødsel som parti. Også Arbeiderpartiet vedtok eksklusjoner i forbindelse med streiken, men her var det snakk om mindre prominente medlemmer som ble ekskludert fordi de oppfordret til ulovligheter som ikke ble støttet av partiledelsen.
Anthony Liu Bainian

Anthony Liu Bainian (kinesisk: 刘柏年, født i mai 1934 i Shandong i Kina) er (2010) viseformann for Den kinesiske katolske patriotiske forening.
Han var en gang katolsk prestekandidat, men fullførte ikke utdannelsen og ble deretter etter hvert en ledende lekmann som noen ganger omtales som Kinas sorte pave. 
Under kulturrevolusjonen (1966–1976) arbeidet han i en fabrikk. 
I 1980, da den katolske kirke i Kina kunne gjenoppta virksomhet etter undertrykkelsen i Folkerepublikken Kina særlig under kulturrevolusjonen, ble Liu valgt til generalsekretær for Den kinesiske katolske patriotiske forening, og er forblitt i Beijing siden da.
Euclichthys polynemus

Euclichthys polynemus er en dypvannsfisk, og den eneste arten i familien Euclichthyidae, en undergruppe av torskefisker. Slektskapet og plasseringen i forhold til de andre torskefiskene er ikke endelig fastslått.


== Utbredelse og habitat ==
Arten finnes i sørvestlige deler av Stillehavet, rundt New Zealand og Australia. Den er en dypvannsart som lever på 250 – 920 meters dyp.


== Beskrivelse ==
Euclichthys polynemus har to nesten sammenhengende ryggfinner. Den første er ganske høy og har 12-15 finnestråler. Den andre er lavere, har 74-77 finnestråler og går nesten helt bak til halefinnen. Bukfinnene har fire lange finnestråler som når nesten bak til gattåpningen. Gattfinnen er formet som en vanlig finne foran med en smal fortsettelse bakover mot halefinnen.
Euclichthys polynemus blir inntil 35 cm lang.


== Eksterne lenker ==
(en) Euclichthys polynemus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Euclichthys polynemus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Euclichthys polynemus hos FishBase 
(en) Euclichthys polynemus hos ITIS 
(en) Euclichthys polynemus hos NCBI 
(en) Kategori:Euclichthys polynemus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Euclichthys polynemus – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Euclichthys polynemus McCulloch, 1926 Eucla cod - FishBase
(en) Family Euclichthyidae - Eucla cods - FishBase
NORGAS-streiken

NORGAS-streiken var en «ulovlig» eller «vill» streik ved NORGAS i Oslo i 1970. Streiken ble iverksatt 6. april 1970 på grunn av misnøye med tariffoverenskomsten mellom LO og Norsk Arbeidsgiverforening og var dermed også en streik som var rettet mot fagbevegelsen. Leder for streiken var Kjell Hovden.
Streiken ble straks erklært ulovlig av Leif Andresen, formann for arbeidernes egen fagforening Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund, og 14. april ble den kjent ulovlig av Arbeidsretten. Arbeiderne nektet imidlertid å gå tilbake til arbeidet, en handling som ble fordømt av en samlet norsk dagspresse. NORGAS, på sin side, truet med oppsigelser, men streiken fortsatte.
20. april ble politiet, for første gang siden annen verdenskrig, satt inn mot streikende arbeidere i Norge.
En gruppe fagforeningsledere ved andre bedrifter, med Ragnar Kalheim i spissen, forsøkte å bidra til å få avsluttet streiken, noe de lyktes med 22. april, da fagforeningslederne ved NORGAS skrev under på å forholde seg til tariffavtalene fremover. 27. april ble konflikten endelig løst ved at NORGAS gikk med på en lønnsøkning på 80 øre timen.
NORGAS-streiken var en første av de ville streikene som fant sted i Norge på 1970-tallet. Den var klart inspirert av Kirunastreiken i Sverige året før, og ble fremstilt som et ekstremisforetakende i og med at flere medlemmer av ulike marxist-leninistiske grupper var aktive i forhold til streiken, Kjell Hovden inkludert. Samtidig ble den et forbilde for flere streiker i Norge i årene som kom, deriblant Sporveisstreiken i Oslo senere samme år.


== Eksterne lenker ==
Om NORGAS-streiken i Pål Steigans bok På den himmelske freds plass (nettutgave 2004)
Smeltedigelen

Smeltedigelen er en musikkfestival i Mo i Rana. Festivalen avholdes hvert år i oktober, og ble første gang arrangert i 2005, samme år som Nordland Teater tok i bruk sitt nybygg.
Teateret har i  alle år vært en av festivalens hovedarenaer, men det har også vært arrangert konserter på andre scener, samt på Meyergården Spektrum, Babettes Bar, Campus Helgeland, Mo kirke og Bakeribygget. 
Festivalen, som arrangeres av foreningen 4/4 Forum for takt og tone, hadde opprinnelig en vedtatt plattform som sier at den skal ha røttene sine i jazz og blues, men også ha innslag av andre musikkformer. I 2008 ble festivalen organisert som et aksjeselskap. 4/4 Forum for takt og tone ble dannet i 2004 og er en drivmotor innen kultur på mo, de arrangerer i tillegg til smeltedigelen flere konserter utover året og arrangerer Bakeribyggfestivalen. Daglig leder er Hilde Høgseth.
Festivalen har fått betydelig støtte fra offentlige organer som Nordland fylke, Rana kommune, Indre Helgeland Regionråd, Barentssekretariatet og Norsk kulturråd. Festivalen mottar også årlig økonomisk støtte fra lokalt næringssliv.


== Verdigrunnlag ==
Smeltedigelens verdigrunnlag er basert rundt fem punkter: Fest, internasjonalitet, identitet, dugnad og musikk. Festivalen har verdier som blant annet tydelig vektlegger festivalens lokale forankring, men også tilhørighet til Nord-Norge og Barentsregionen. 


== Scener ==
Smeltedigelen har flere lokaler de bruker som konsertlokaler. Samtlige ligger i Mo i Ranas bykjerne

Campus Helgeland
Nordlands Teater - Blackbox
Nordlands Teater - Hovedscene
Meyergården Spektrum
Bakeribygget
Kammersalen
Mo Kirke


== Program 2007 ==
Festivalen i 2007 hadde blant andre følgende på programmet:

Frode Thingnæs og DIOC Storband
Martirio og Son de la Frontera
Annbjørg Lien og Bjørn Ole Rasch
Mandingo trio
Kreml kammerorkester
Karin Krog med Bjørn Alterhaug, Vigleik Storaas, Tom Olstad
Vidar Busk
Mo Hornmusikk og Guttorm Guttormsen


== Program 2015 ==
Ove Larsen
Namgar Lhasaranova
Vernisage
Lars Erik Drevvatne Kvartett
Loyko
Jeff Lorber Trio
Jan Ditlev Hansen
Marie Bergman
Hanne Boel  Og Dioc
Tord Gustavsen Kvartett
Guro von Germeten
Torbjørn Risager
Jan Gunnar Hoff
Ingrid Olava
Helgeland Messingkvintett
Anja Eline Skybakmoen
Elle Marja Eira
Tundramatiks
Anneli Drecker


== Se også ==
Verket musikkfestival
Rød snø (festival)


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Enhetsregisterets oppføring
Florø barneskole

Florø barneskole er en barneskole i Florø sentrum.


== Historie ==
Florø barneskole er et av monumentalbyggene i Florø, og ble reist i de vanskelige 1930-årene da den kostet omtrent en halv million kroner. Dette var et stort løft for den vesle fattige byen den gangen.
Den gamle skolen ble rammet av brann i 1918, og i 16 år ble det arbeidet med å finne ny skoletomt og med å finansiere det nye skolebygget. I mellomtiden gikk barna på skole i midlertidige lokaler. Blant disse var tingstua, bedehuset, losjelokalet Breidablikk og rådhuset.
Den nye skolen var et stasbygg da den stod ferdig i 1934. Skolen var bygd i vinkel, og i 1956-59 ble den påbygd både vestover og sørover og fikk da den formen den har i dag. Navnet på skolen var Florø folkeskole frem til 1980-tallet, da navnet ble endret til det nåværende Florø barneskole. Nå er det over 560 elever på Florø Barneskole.


== Eksterne lenker ==
Florø barneskole
Qeqertarsuaq kommune

Qasigiannguit kommune er en tidligere kommune i Vestgrønland amt. 
Den ligger på vestkysten av Grønland, og omfatter øya Disko og øygruppen Imerissut. Dette var én av to kommuner på Grønland som ikke omfatter noe område på fastlandet; den andre er Aasiaat kommune. 


== Historie ==
Denne delen av Grønland har vært befolket, men også periodevis avfolket, i flere perioder de siste 6 000 årene. De tidligste folkene som befolket Grønland kalles de paleo-eskimoiske kulturene. Ved Qeqertarsuaq er det gjort funn fra de tidligste kulturene, dvs 5-6 000 år gamle boplasser fra saqqaqkulturen. Også nyere kulturer, som dorsetkulturen, er det gjort arkeologiske funn etter. 
På 1600-tallet kom de første hvalfangerne til det stedet som i dag er Qeqertarsuaq. De lagde en fast plass for å ankre opp her, og på dette grunnlaget ble Godhavn etablert som koloni i 1773. Målet for denne kolonien var bl.a. å sikre danske interesser i hvalfangsten i området, samt å overvintre her for kunne starte hvalfangst så tidlig som mulig om våren. Allerede i 1738, 45 år før etableringen av kolonien, var det 200 innbyggere på øya Disko. Utbyttet herfra varierte veldig, fra kun 4 hvaler i 1777 til 247 tønner hvalspekk i 1801. 
I 1849 ble hvalfangsten innstilt, og kun administrasjonen ble beholdt. Den danske staten var konkurs, og hvalbestanden var for lav. I 1862 innførte Grønland de såkalte forstanderskapene, som bl.a. skulle styre midler som var satt av til å hjelpe fattige, enker og andre vanskeligstilte. Forstanderskapet jobbet aktivt for den befolkningen som var igjen, og fikk etablert kajakkskole for guttene og syskole for jentene. 
Etableringen av de nye kommunerådene på Grønland i 1926 ga nytt liv i Godhavn. Hvalfangsten skjøt fart, og det ble etablert radioforbindelse med Danmark. 
Da Tyskland invaderte Danmark i 1940 ble Grønland isolert fra moderlandet. Møtet mellom landsrådene i Nordgrønland og Sydgrønland, som vedtok en selvstendig Grønlandsk utenrikspolitikk, ble avholdt i nettopp Godhavn. Men, utfallet av møtet, den såkalte Godhavndeklarasjonen, var at administrasjonen av Grønland skulle samles i Nuuk (Godthåb). Dette endte Godhavns epoke som administrasjonssentrum for Grønland.
I 2009 gikk kommunen inn i storkommunen Qaasuitsup


== Byer og bygder i Qeqertarsuaq Kommune ==
Qeqertarsuaq (da.: Godhavn)
Kangerluk (da.: Diskofjord)


== Kommunikasjon ==
Hele året kan man reise til Qeqertarsuaq med helikopter (Air Greenland). Med båt kan man kun reise hit i perioden 1. mai til 1. desember. Kommunens turistkontor, Qeqertarsuaq Tourism, bistår i bestilling av transport, turer og aktiviteter.
Undaltunnelen

Undaltunnelen er en tunnel på fylkesvei 57 i Gulen kommune i Vestland fylke. Den er 590 meter lang og ble åpnet i 1964. Sammen med Leversundbrua og Lundtunnelen førte det til sammenhengende riksvei fra Fensfjorden til ferjeleiet på Rutledal ved Sognefjorden.


== Se også ==
Lundtunnelen
Veitunneler i Norge


== Referanser ==
Kangerluk

Kangerluk (dansk: Diskofjord) er en bygd på øya Disko, i Qeqertarsuaq kommune, på vestkysten av Grønland. 
Kangerluk ligger ca. 35 km nord for kommunens administrasjonssenter, Qeqertarsuaq, innerst i øyas største fjordkompleks. Dette er i dag den eneste bygda som er igjen på øya, men byen Qeqertarsuaq ligger også på øya. Opprinnelig het bygda Kangerluarssuk, etter navnet på den fjordarmen bygden ligger innerst i. Dagens navn er etter det større fjordsystemet. 
Bygda har i dag ca. 50 innbyggere, og til sammen 15-20 hus. Dette har variert kraftig gjennom de siste 200 årene, den har også i perioder vært ubebodd. Det finnes både posthus, butikk og en fabrikk som tar imot uvak, som er en torskeart. De har også eget elverk. 
Skolen i bygden, Aalunnguup atuarfia, har kun fem elever. Skolen dekker 1. til 10. klassetrinn, etter dette må elevene fortsette skolegangen i Qeqertarsuaq. 
Hovedbeskjeftigelsen i Kangerluk er fangst og fiske. 


== Eksterne lenker ==
Historiske bilder fra Kangerluk
Universitetet i Tartu

Universitetet i Tartu (estisk Tartu Ülikool, TÜ, latin Universitas Tartuensis) ble grunnlagt i 1632 i det som da var det svenske riket i stormaktstiden. I svensketiden i Estland fungerte universitetet i to perioder, kjent som Academia Gustaviana (1632–1665) og Academia Gustavo-Carolina (1690–1710). På grunn av krig og uroligheter måtte universitetet deler av denne tiden holde til andre steder. 
I tsar-tiden ble universitetet gjenåpnet som Kaiserliche Universität zu Dorpat (1893-1918, russisk Императорский Дерптский Университет). I 1919 ble universitetet gjenåpnet som et nasjonalt estisk universitet. I sovjettiden (1940-1941 og 1944-1989) ble universitetet etter sovjetisk modell kalt «Tartu statlige universitet» (estisk Tartu Riiklik Ülikool, TRÜ). Under den tyske okkupasjonen (1941–1944) fungerte universitetet under navnet Ostland-Universität in Dorpat (estisk Eesti Omavalitsuse Tartu Ülikool).
Etter gjenopprettelsen av den estiske stat i 1991 har universitetet som Estlands eldste, største og fremste universitet utviklet seg til å bli et internasjonalt miljø, med flere studiemuligheter på engelsk og med omkring 4 % internasjonale studenter blant doktorgradsstipendiatene. I 2007 hadde universitetet totalt i underkant av 18 000 studenter.


== Ledelse ==
Det øverste styrende organet for universitetet er universitetets råd. Universitetet blir nå ledet av rektor professor Volli Kalm, som står i spissen for et rektorat som også omfatter en studieprorektor, en forskningsprorektor, direktører for administrasjon, finans og forvaltning, dekanene for hver fakultet og en representant for studentrådet.


== Fakulteter ==
Universitetet har 11 fakulteter:

Teologisk fakultet (estisk Usuteaduskond)
Juridisk fakultet (estisk Õigusteaduskond)
Medisinsk fakultet (estisk Arstiteaduskond)
Filofofisk fakultet (estisk Filosoofiateaduskond)
Biologisk og geografisk fakultet (estisk Bioloogia-geograafiateaduskond)
Fysisk og kjemisk fakultet (estisk Füüsika-keemiateaduskond)
Pedagogisk fakultet (estisk Haridusteaduskond)
Idrettsfakultetet Kehakultuuriteaduskond)
Økonomisk fakultet (estisk Majandusteaduskond)
Fakultet for matematikk og informatikk (estisk Matemaatika-informaatikateaduskond)
Samfunnsvitenskapelig fakultet (estisk Sotsiaalteaduskond)
Farmakologen  Rudolf Buchheim opprettet universitetets første farmakologiske institutt..


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) University of Tartu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) University of Tartu – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Alpaida

Alpaida (Elfide, Chalpaida) var Pipin IIs konkubine og mor til Pipin IIs uekte sønn, Karl Martell.
Hennes bakgrunn er ukjent, men det blir antatt at hun var søster av Dodo eller en tremenning av Bertrada den eldre. Det er antatt at hun var født i nærheten av Prüm.


== Eksterne lenker ==
Karolingerdynastiet
Friedelfrau Pippins II. des Mittleren
Bergensbakken

Bergensbakken er en tidligere hoppbakke i Byfjellene i Bergen.


== Historie ==
Bakken ble bygd i 1936/37 og var i bruk fram til 1948. Bakken ligger på østsiden av Rundemanen i et området kalt Hyttelien, på toppen av Våkendalen. Drivkraften bak prosjektet med å få bygd Bergensbakken var Johan N.L. Blytt. Bergen kommune, Bergens Telefonkompani og Bergen Rederiforening var de store bidragsyterne i arbeidet med å få reist bakken, men også mange private bidro med penger og utallige dugnadstimer.
Bergensbakken var svært værutsatt og en ny bakke Granbakken ble bygget i 1946/47 til erstatning ved Skomakerdiket på Fløyen.


== Resultater ==
Første gang det ble hoppet i bakken var 14. november 1937, mens siste gang var den 14. mars 1948.  Det ble avholdt flere store og mindre konkurranser i bakken i det tiåret den var i drift. En rekke av de store norske profiler var med på konkurranser i Bergensbakken. Asbjørn Ruud vant en konkurranse, OL–vinner Petter Hugsted ble nummer to i 1948 og Birger Ruud deltok hele tre og vant to ganger i Bergensbakken.
Den offisielle bakkerekorden i bakken ble satt av Asbjørn Ruud 7. januar 1940 og var på 49,5 meter, men på trening var det hoppet drøyt 55 meter i bakken.


== Nedlagte hoppbakker ==
Gimlebakken på Ulriken, første Bergensrennet i Bergens Turnforenings regi 1908
Norrønabakken på Langelien, 1909
Soriabakken ved Gimlebakken, 40 meters bakke, 1924
Vikingbakken ved Vareggen, 39 meter som bakkerekord, 1925
Riplebakken på Totland, 50 meters bakke, fra slutten av 1920-tallet
Olympiabakken på Ulriken, 30 meters bakke, fra slutten av 1930-tallet
Bergensbakken bak Rundmanen, 45 meters bakke, 1936-1948
Granbakken på Fløyen, 40 meters bakke, 1946-1991


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
skisprungschanzen.com: Bergensbakken
Slaget ved Ekornholmen

Slaget ved Ekornholmen var et sjøslag på Mjøsa utkjempet mellom ribbungene og birkebeinerne i 1222. Ekornholmen ligger over ti kilometer nordvest for Minnesund, utenfor Feiring på vestbredden av Mjøsa.
Etter at ribbungene hadde underlagt seg Hadeland og Toten i løpet av vinteren 1221 til 1222, utvidet de området de kontrollerte til å omfatte mesteparten av det indre Østlandområdet – med unntak av Hedmark og landet øst for Mjøsa. Med en flåtestyrke på Mjøsa og hærstøtte fra hedmarkingene hadde birkebeinerne vært i stand til å hindre inntrenging fra ribbungene.
Sigurd Ribbung samlet styrker sommeren 1222. Disse ble overført til skipene som var blitt ført opp Glomma til Øyeren. Flåten bestod av et ukjent antall mindre fartøyer og fortsatte opp Glomma fram til Vorma (som renner ut fra Mjøsa).
Da ribbungene kom forbi Minnesund startet de letingen etter birkebeinerne. De lå utenfor Feiring ved Ekornholmen på vestsiden av sjøens sørende.
Under sjøslaget hadde hedmarkingene trolig færre skip, men sto under ledelse av flere dyktige sysselmenn. Harald Stangarfylja (kanskje «folen fra Stang»), Olav Mok («den søvnige»), Fridrek Slafse og Torgeir biskopsmann hadde alle erfaring som sveithøvdinger. Birkebeinerne og hedmarkingene sto imot og lyktes med å overvinne ribbungene som måtte flykte etter at de var drevet opp på land mot Toten. Sigurd Ribbung led et tap på fire sveithøvdinger: Styr prest, Ørnulv fra Forvell, Torbjørn Rig og Audun Austansjor fra Østensjø. 200 av ribbungene falt også under kampene.
Nederlaget i slaget ved Ekornholmen samt den sterke birkebeinerflåten på Mjøsa hindret ribbungene i å få kontroll over Hedmark i flere år fram til 1225.


== Kilder ==
Håkon Håkonssons saga