jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Réka

Réka er et ungarsk kvinnenavn fra 1100-tallet. Navnet har hunisk opprinnelse, og lød opprinnelig Rika, avledet av det tyrkiske navnet Arikan. Over tid har navnet skiftet til ulike former som Kreka eller Rekam og til sist Réka. Navnet har avledede kjælenavnsformer som Réki and Rékus.
Den første kjente person med dette navnet er datteren til hunerprinsen Keve og den første konen til hunerkongen Attila.
Réka har ungarske navnedager 6. februar og 10. november.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til kvinnenavnet Réka og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Réka Farkasházy, ungarsk skuespiller
Réka Kiraly, ungarsk grafiker og illustratør
Réka Krempf, ungarsk bokser
Réka Szilvay, finsk-ungarsk fiolinist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Réka
(en) Think Baby Names: Réka
Opprøret i Astrakhan

Opprøret i Astrakhan – også benevnt Bulavinopprøret var et opprør mot Det russiske keiserdømmet i områdene rundt byen Astrakhan og varte fra 1707 til 1709. Opprøret ble ledet av Kondraty Bulavin, en Don-kosakk. Opprøret var bygget på misnøye med livegenskapen og begynte med attentatet på prins Jurij Dolgorukov av Atamaner under Bulavins kontroll. Opprøret svant hen etter Bulavins død i 1708.
Andrusovo-traktaten

Andrusovo-traktaten (polsk: Rozejm w Andruszowie, russisk: Андрусовское перемирие (Andrusovskoje peremirie), ukrainsk: Андрусівське перемир'я, (Andrusivske peremirja) var en våpenhvile på 13 og et halvt år, undertegnet i 1667 mellom Storfyrstedømmet Moskva og Det polsk-litauiske samvelde, som en avslutning på en krig som hadde pågått siden 1658 over områdene som dekker dagens Ukraina og Hviterussland. I praksis ble traktaten en oppsummering av utfallet av krigene fra 1654 etter Perejaslav-traktaten, i og med at Niemież-traktaten fra 1656 var kun av midlertidig karakter. Den var også knyttet til Sveriges militære suksesser i Karl Gustav-krigene, som utgjorde en trussel mot begge nasjonene.
Traktaten ble undertegnet den 30. januar 1667 i landsbyen Andrusovo, nær Smolensk, fra russisk side signerte diplomaten og statsmannen Afanasij Ordin-Nasjtsjokin mens Jerzy Chlebowicz signerte for Det polsk-litauiske samvelde. Polen-Litauen godtok å avgi Smolensk og Tsjernihiv voivodskap og aksepterte russisk kontroll over Ukraina øst for Dnepr. Vest for Dnepr og Hviterussland skulle fortsatt være under polsk-litauisk styre. Byen Kiev skulle kun ligge under Russland til 1669, men Russland klarte å beholde byen ved å undertegne Den evige fredstraktaten med Polen-Litauen i 1686, som også stabiliserte den østlige grensen mellom de to nasjonene i nesten 100 år, frem til Polens første deling i 1772. Området Zaporizjzja skulle være under felles styre mens de to landene skulle samarbeide om å forsvare seg mot Det osmanske rike. 
Traktaten medførte store territoriale tap for Polen-Litauen, og ble en endelig stopper for samveldets aktive politikk i øst. Til tross for indre konflikter greide Russland, takket være ytre forhold som Khmelnytskyj-oppstanden og den såkalte Syndfloden, å overvinne Storhertugdømmets nesten 100-årige dominans og gikk slik over til offensiv politikk, i tillegg til å danne et grunnlag for den senere ekspansjon som gav Russland status som europeisk stormakt. 
I Russland ble avtalen stort sett lovprist og dessuten sett som et viktig steg for å slå sammen tre øst-slaviske nasjonaliteter; ukrainere, hviterussere og russere innenfor en stat, Det russiske keiserdømmet. I Ukraina blir traktaten ofte sett som et ledd i delingen av Ukraina mellom dets mektige naboer.
Befolkningskart

Befolkningskart er kart som skal vise spesielle forhold som for eksempel hvor stor befolkningstetthet det er, og hvor mange husholdninger og boligbygg som finnes i et bestemt område. I Norge blir slike kart produsert av Statistisk sentralbyrå.
Verpe

Verpe er å legge egg, men kan også vise til:

Verpe (Fyresdal)
Verpe (etternavn)
Skoleporten

Skoleporten er en nettjeneste der skoler og skoleeiere kan finne data om grunnopplæringen i Norge og er et verktøy for vurdering av kvalitet i grunnopplæringen. Målet med Skoleporten er at skoler og skoleeiere skal få tilgang til informasjon til det lokale kvalitetsvurderingsarbeidet, jf. Opplæringslovas § 13-10 og forskrift om virksomhetsbasert vurdering, og at skoler, skoleeiere, foresatte, elever og andre interesserte skal få tilgang til relevante og pålitelige nøkkeltall for grunnopplæringen.
Skoleporten er en del av det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet (NKVS) og inneholder data innenfor områdene læringsutbytte, læringsmiljø, gjennomføring i videregående opplæring, ressurser og skolefakta. Skoleporten ble lansert første gang i 2004, og ble revidert og relansert 13. desember 2007.


== Eksterne lenker ==
Skoleporten på Utdanningsdirektoratets nettsider
Henning Hai Lee Yang

Henning Hai Lee Yang (født 6. juni 1949) er en norsk forfatter, astrolog og spåmann av kinesisk herkomst.Bøkene til Henning Hai Lee Yang har temaer som kinesisk og vestlig astrologi, spåing, ansiktsanalyse og håndanalyse. Han har også oversatt en utgave av Sunzis Kunsten å krige (2016). 
Vinteren 2000 gjestet han TV-såpen Hotel Cæsar i en rolle som karateinstruktør. Han har også hatt andre bi- og statistroller i film og tv-serier.
Yang er medlem i Fremskrittspartiet. Han har forsvart Folkerepublikken Kina og rost statslederne Deng Xiaoping og Hu Jintao for å «ha løftet kineserne ut av fattigdommen og inn i en ny tid». Han kalte utdelingen av Nobels fredspris til Liu Xiaobo i 2009 for «tullete» og gitt til «en terrorist [og] dissident» på grunn av Lius aktivisme for et fritt og demokratisk Kina. Han mente at Kina «stort sett er et bra sted å leve» og «ikke [trengte] en hastig revolusjon uten videre».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Henning Hai Lee Yang i BIBSYS
(en) Henning Hai Lee Yang på Internet Movie Database 
Dagbladet – Hva skjer? (2008),
ABCnyheter – Fra Kina med spå
Jan Myrheim

Jan Myrheim (født 14. februar 1948 i Røyrvik) er en norsk fysiker, kjent for oppdagelsen av anyoner sammen med Jon Magne Leinaas.Han studerte til cand.real. i fysikk ved Universitetet i Oslo (1972) og tok jobb
samme sted som vitenskapelig assistent. Sammen med Jon Magne Leinaas gjorde han grunnleggende funn i faget fraksjonell statistikk, og avdekket at det i tillegg til boson og fermion kunne finnes en tredje type partikkel (1976). Typen ble senere bekreftet, og navngitt anyoner av den senere vinner av Nobelprisen, Frank Wilczek ved University of California (1982).Siden hadde Myrheim forskeropphold ved CERN i Genève og Niels Bohr Instituttet i København. Etter flytting til Trondheim (1984) har han arbeidet ved NTH (1985–), med opphold ved MR-senteret (1987–90). Med forskerstipend (1990–93) studerte han kvanteteorien for vekselvirkning mellom identiske partikler i en og to dimensjoner, som er mye mer rikholdig enn i tre dimensjoner. Dette ga dr.philos. (1994) og han ble dertil professor (1994).


== Utmerkelser ==
Norsk Datas pris innen partikkelfysikk (1982). Utdelt av Norsk Fysisk Selskap.
Opptatt i Det Norske Videnskapsakademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
IBMs fysikkpris (1991), utdelt av Norsk Fysisk Selskap. De 20 000 kroner ble delt med Jon Magne Leinaas.
Nansenmedaljen for fremragende forskning (30 000 kroner) innen naturvitenskap (1993).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(no) Publikasjoner av Jan Myrheim i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

(no) Publikasjoner av Jan Myrheim i BIBSYS
Grunnopplæring

Grunnopplæring er i Norge det 13-årige løpet som består av grunnskole og videregående opplæring. 


== Grunnskole ==
Grunnskoleopplæringen i Norge er tiårig, og elevene starter på skolen det kalenderåret de fyller seks år.
Grunnskolen bygger på prinsippet om likeverd og tilpasset opplæring for alle i et skolesystem bygd på det samme læreplanverket. Alle barn og unge skal få del i et felles kunnskaps-, kultur- og verdigrunnlag.
Det ble innført skole for alle barn i Norge i 1739. Fra 1889 var grunnskolen syvårig, i 1969 ble den niårig og i 1997 ble den utvidet til ti år for alle som er født i 1991 eller senere.
Grunnskolen er delt inn i to hovedtrinn: barnetrinnet (1.–7. trinn) og ungdomstrinnet (8.–10. trinn).


== Videregående opplæring ==
Videregående opplæring omfatter all kompetansegivende opplæring mellom grunnskolen og høyere utdanning.
Ungdom som har fullført grunnskolen eller tilsvarende har rett til tre års videregående opplæring som skal føre frem til studiekompetanse, yrkeskompetanse eller grunnkompetanse. Alle har rett til inntak på ett av tre alternative utdanningsprogram som de har søkt på, og til to års videre opplæring som bygger på utdanningsprogrammet. 
Elever som tar yrkesfaglig utdanning, kan skaffe seg kompetanse for inntak til universiteter og høyskoler (studiekompetanse)
ved å ta et påbyggingskurs til generell studiekompetanse. Fylkeskommunen har lovfestet plikt til å følge opp ungdom mellom 16 og 21 år som ikke er under opplæring eller i arbeid


== Ansvar ==
Staten har det overordnede ansvar for opplæringsloven med forskrifter, innhold og finansiering av grunnopplæringen. 
Fylkesmannen skal være et bindeledd mellom Kunnskapsdepartementet og Utdanningsdirektoratet på den ene siden, og utdanningssektoren i kommunene og fylkeskommunene på den andre. Fylkesmannen har ansvar for tilsyn og klagebehandling i forhold til regelverket, medvirkning til kvalitetsutvikling, informasjon, veiledning og ulike forvaltningssaker.
Kommunene har ansvar for drift og administrasjon av grunnskolene, mens fylkeskommunene har ansvar for videregående opplæring. 
Lover og forskrifter,herunder læreplanverket, gir forpliktende rammer, men innenfor disse kan kommunen eller fylkeskommunen, skolen og lærerne øve innflytelse på hvordan opplæringen gjennomføres. Den enkelte skole ledes av en rektor og har ulike råd og utvalg. 
Utdanningsdirektoratet er en etat for grunnskole og videregående opplæring under Kunnskapsdepartementet.
Direktoratets hovedoppgaver er å fremme kvalitetsutvikling, kvalitetsvurdering, analyse og dokumentasjon i grunnopplæringen, utføre forvaltningsoppgaver knyttet til grunnopplæringen, samt lede tilsynet med grunnopplæringen fra nasjonalt nivå.
Andreas Bjarke

Andreas Bjarke (1908–1969) var en norsk skuespiller som var en årrekke ved Den Nationale Scene.Han vokste opp i Namsos og flyttet til Oslo da han var 12 år.Bjarke scenedebuterte i 1929 ved Det norske teatret og var der inntil han i 1935 ble ansatt ved Den Nationale Scene. Han medvirket i løpet av sin karriere i både lystspill, operetter og dramastykker. Han fikk sitt gjennombrudd i 1940 som presten i Kaj Munks Kjærlighet, og gjorde seg senere bemerket som Stivhatten i Kranes Konditori. Hans siste store rolle var som Firs i Tsjekhovs Kirsebærhaven i 1968.
Bjarke medvirket i filmer som En glad gutt (1932), Syndere i sommersol (1933) og hadde hovedrollen i Blodveien (1955). På TV var han å se i Fjernsynsteatrets oppsetning av Den stundesløse i 1963.
Bjarke var gift med skuespilleren Hjørdis Bjarke fra 1932 til sin død i 1969. De hadde to barn.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Andreas Bjarke på Internet Movie Database 
(no) Andreas Bjarke hos Sceneweb 
(en) Andreas Bjarke hos The Movie Database
Malmfälten

Malmfälten er en betegnelse som innbefatter både Gällivare og Kiruna kommuner i Sverige. Begrepet ble tatt i bruk rundt 1900 som et samlende begrep for det gruvetette området (mest jernmalmgruver) i den nordligste delen av Sverige.
Den første jernmalmgruven som ble åpnet i Malmfälten var gruven i det nåværende bygda Masugnsbyn, hvor driften startet på midten av 1600-tallet.


== Se også ==
Bergslagen
John Lawley

John Lawley (født 31. desember 1859, død 9. september 1922), kjent sangforfatter i Frelsesarmeen, har skrevet fire sanger som fortsatt brukes i Frelsesarmeens sangbok.
John Lawley ble født i 1859 i Foulden i Norfolk. Familien flyttet til Bradford hvor han jobbet i en mølle. I 1877, da han var sytten år gammel, ble John omvendt av the Christian Mission, senere kjent som Frelsesarmeen ved James Dowdle, kjent som «den frelste jernbanevakten». John begynte snart som fulltids evangelist, den fjortende i misjonen. Lawley første oppdrag var å åpne Spennymoor kristne misjonsstasjon som åpnet søndag 28. april 1978.
John Lawley var svært utradisjonell i sin forkynnelse. For å illustrere den bunnløse sjøen av Guds kjærlighet og tilgivelse så stupte han en gang fra scenen og ned blant stolradene, hvor han fortsatte sin tale mens han tok svømmetak på gulvet. 


== Sangforfatter ==
Lawley skrev sin første sang i 1879 og er senere blitt kjent over hele verden som sangforfatter og sanger.
Mest kjent er trolig den som på engelsk heter "Wanted: Hearts baptized with Fire". På norsk heter den "Hjerter er det verden trenger". Denne sangen synges på en melodi fra fjerde sats i Beethovens niende symfoni, også kjent som "Ode til gleden", med en tekst av den tyske dikteren Schiller. Det skal ha vært den norske Frelsesarmé-musikeren Klaus Østby som oppdaget at Lawleys tekst kunne synges på denne tonen.
I 1916 hadde 19 av hans sanger funnet veien inn i Frelsesarmeens engelske sangbok. I de siste tyve årene av Frelsesarmeens grunnlegger William Booth sitt liv var det John Lawley som var hans assistent og solosanger på møtene som William Booth holdt. John Lawley var med på kampanjer over hele verden, slik som Japan, Australia og Amerika.


== Siste år ==
I sine siste år var kommandør Lawley soldat i Watford korps, hvor han også døde i en alder av 62 år. I begravelsen i Abney park kirkegård på ettermiddagen 14. september 1922 var det ikke mindre en åtte hornmusikkorkester som fulgte begravelsesfølget. 
General Bramwell Booth ledet minnestunden i Clapton Congress Hall den samme kvelden og han sa om kommandøren: «Han sang seg igjennom hele sitt liv og han vil synge igjennom hele evigheten».


== John Lawleys sanger i Frelsesarmeens sangbok ==
139 – «Til Golgata kom med meg»
142 – «Trette vandrer vil du lytte»
390 – «Det er et bedre land»
599 – «Hjerter er det verden trenger»


== Referanser ==
Pronova BioPharma

Pronova BioPharma Norge ASer et norsk legemiddelselskap, med hovedkontor på Lysaker i Bærum. Pronova driver forskning, utvikling og produksjon av marine omega-3 deriverte legemidler. Selskapet har ca. 300 medarbeidere.


== Eierforhold ==
Pronova BioPharma Norge AS eies 100 % av BASF


=== Økonomi ===
2007:
Omsetning NOK 1013.8 millioner. Annual report 20072008:
Omsetning NOK 1301.5 millioner. Annual report 20082009:
Omsetning NOK 1789.8 millioner. Annual report 20092010:
Omsetning NOK 1643.7 millioner. Annual report 20102011:
Omsetning NOK 1668.9 millioner. Annual report 2011


=== Pronova BioPharma Norge AS ===
Pronova har produksjonslokaler i Sandefjord i Vestfold.


=== Pronova BioPharma Danmark AS ===
Pronova har også en fabrikk i Kalundborg i Danmark. Denne fabrikken stod ferdig i 2009, og bidro til å doble Pronovas produksjonskapsitet.


== Historie ==
Johan C. Martens og Company i Bergen drev handel med fisk- og torskeleverolje siden 1838, og fiskeoljefabrikken som Jahres Fabrikker i Sandefjord grunnla i 1935.
Norsk Hydro kjøpte disse fabrikkene i 1996 og 1998 for å videreutvikle sin satsing både innenfor kosttilskudd og omega-3 basert legemiddel. Selskapet fikk i 1992 navnet Pronova Biocare AS. I 1998 ble også Lipro AS i Ålesund kjøpt opp.
I 2004 var Ferd Private Equity Fund Pronova BioPharmas hovedaksjonær. De ønsket å rendyrke Pronova BioPharma som legemiddelselskap. De øvrige delene av omega-3-virksomheten ble i 2007 solgt til Austevoll Seafood ASA og fortsetter under navnet EPAX AS.
I 2004 ble OmacorR/LovazaTM godkjent av FDA for det amerikanske markedet.
2007 Pronova BioPharma blir listet på Oslo Børs under ticker PRON
2009 ny fabrikk i Kalunborg i Danmark stod ferdig.
2013 Oppkjøpt av BASF


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Selskapets hjemmeside
Perejaslav

Perejaslav (ukrainsk: Переяслав) er en historisk by i Kyiv oblast i Ukraina. Den ligger ved samløpet av elvene Alta og Trubizj, rundt 95 km sør for landets hovedstad Kyiv. Fra 1943 til 2019 het byen Perejaslav-Khmelnytskyj. I 2013 hadde byen et innbyggertall på 27 872.Perejaslav har over 20 museer og blir ofte beskrevet som et «levende museum» og er innvilget status som «historisk og etnografisk reservat» (ukrainsk: історико-етнографічний заповідник).


== Historie ==


=== Byen i Kievriket ===
Perejaslav har spilt en betydelig rolle i Ukrainas historie. Den ble første gang nevnt i traktaten mellom Kievriket og Det bysantinske riket i 911. Den ble da kalt Perejaslav-Ruskij, for å skille den fra Perejaslavets i Bulgaria. Vladimir I av Kiev bygde i 992 en stor festning her for å beskytte Kievrikets sørgrense mot raid fra nomader på steppene i det nåværende Sør-Ukraina. Byen var hovedstad i Fyrstedømmet Perejaslavl fra midten av 1000-tallet til det ble ødelagt av tatarer i 1239, under mongolenes invasjon av Russland.


=== Kosakk-Ukraina ===
På andre halvdel av 1500-tallet ble Perejaslav en regimentby for de ukrainske kosakkene. Her holdt Bohdan Khmelnytskyj det kontroversielle «Perejaslav-rådet» i 1654, hvor de ukrainske kosakkene stemte for en militær allianse med Storfyrstedømmet Moskva og godtok Perejaslav-traktaten. Traktaten førte til etableringen av det kosakkiske hetmanatet på østsiden av Dnepr under Tsar-Russland, og til utbruddet av den polsk-russiske krig (1654–1667). Byen ble på den tid kalt Perejaslav, og senere Perejaslav-Poltavskyj.


=== Sovjetisk museumsenter ===
Mot slutten av andre verdenskrig ønsket den sovjetiske regjeringen å forherlige Perejaslav-traktaten som grunnlag for Ukrainas underordning til Russland, og omdøpte i 1943 Perejaslav til Perejaslav-Khmelnytskyj for å understreke Bohdan Khmelnytskyjs rolle i den hendelsen. Senere ble byen etablert som et dedikert museum- og turismesenter.


== Kjente personer fra Perejaslav ==
Sjolom-Alejkhem – jiddisch forfatter
Louise Nevelson – amerikansk billedhogger
Pavlo Teteria – ukrainsk hetman


== Turistattraksjoner ==
De viktigste landemerkene i Perejaslav er:

Museet for folkearkitektur og husholdstradisjoner i midtre Naddniprjansjina, som presenterer arkitektur og tradisjoner til ukrainere fra forhistorisk tid opp til 1800-tallet. Det inkluderer også en rekke undermuseer, blant annet et brødmuseum, et museum for landtransport, et rusjnyk-museum (ukrainske dekorative håndklær), et romforskningsmuseum, et museum for posttjenester, et birøkt-museum, et brukskunstmuseum, et museum for tradisjonelle ukrainske ritualer, et arkeologisk museum, et kosakkmuseum, et museum for Trypillja-kulturen og et museum for tradisjonelle ukrainske drakter.
Utgravde ruiner av bygninger fra 900- og 1000-tallet.
St. Michaels kirke (1646–66)
Himmelfartsklosteret (med katedral fra 1695 til 1700).
		
		
		


== Vennskapsbyer ==
 Mozjajsk, Russland
 Pereslavl-Zalesskij, Russland
 Vilejka, Hviterussland
 Mtskheta, Georgia
 Paide, Estland
 Kotsjani, Makedonia


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Pereiaslav – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Blodberberis

Blodberberis (latin: Berberis thunbergii 'Atropurpurea'  eller  ...'Atropurmureum' ) er den mørk røde varianten av planten høstberberis (latin: Berberis thunbergii)  i slekten berberis, som inngår i berberisfamilien. Den er normalt beskåret 80–120 cm høy, og en vanlig hekkeplante i norske hager. Ved fri vekst blir den lett 4 meter høy.
Blodberberis har blodrøde til lilla, avlangt runde eller eggeformede blader som smalner ned i kileform mot den korte bladstelgelen. Planten har skarpe, 1–2 cm lange pigger som stikker ut i hjørnet ved bladfestet. Piggene er lyse og står om lag 90 grader rett ut fra den rød-lilla, stive plantestengelen.
Blomstene er gule eller gul-røde md blomstring ca. 25. mai i osloområdet (fire uker etter løvsprett), mens bærene er helt røde og 5–8 mm lange. Planten er nøysom og hardfør, den er opprinnelig en fjellplante fra Japan og tåler beskjæring godt.
Blodberberis og høstberberis ble innført fra Japan til Russland av botanikeren Carl Johan Maksimovitsj fra 1864, og ble straks meget populær i hager og parker i Europa. Den kom til Nederland i 1913. Den er både hageplante og forvillet i Norge, og sprer seg ikke minst langs kysten.


== Eksterne lenker ==
UMB Ås om høstberberis og blodberis
Laputa – himmelslottet

Laputa – himmelslottet (japansk 天空の城ラピュタ, Tenkū no Shiro Rapyuta) er en japansk animefilm fra 1986 av Hayao Miyazaki. Det var den første filmen som ble produsert av Studio Ghibli, selv om filmstudioets grunnleggere hadde laget en film to år før. Filmen ble ikke kinolansert i Norge før 2008 av distrubusjonsselskapet Oro Film.
Laputa – himmelslottet vant Anime Grand Prix, som blir utdelt av magasinet Animage, i 1986.


== Handling ==
Et luftskip har med seg Sheeta, en ung foreldreløs jente som er blitt bortført av regjeringsagenten Muska, blir angrepet av kaptein Dola og hennes sønner som er på jakt etter Sheetas lille krystallsmykke. I den påfølgende kampen faller Sheeta fra luftskipet, men bremses av en mystisk kraft i amuletten. Hun lander trygt i en liten grubeby, hvor hun blir oppdaget av den foreldreløse gutten Pazu. Han tar henne med seg hjem. Pazu forteller henne om en mystisk flytende by ved navn Laputa. Senere forfølges de av Dola og hennes pirater, og deretter av Muskas soldater. De møter den eksentriske Pomme, som forteller at Sheetas amulett er fremstilt av «hikouseki», et materiale som brukes til å holde Laputa og de andre byene flyvende. 
Senere blir de tatt til fange av Muska og ført til festningen Tedis, hvor Pazu blir fengslet i et fangehull. Men Sheeta blir fengslet i et mer overdådig rom. Muska viser Sheeta en sovende Laputan-robot, og avslører sin kunnskap om hennes hemmelige navn, som han tolker som et navn fra Laputan-kongelinjen. Muska truer Pazu for å få Sheeta til å samarbeide. For hans egen sikkerhet ber Sheeta ham dra, og Muska tilbyr ham penger for å glemme Laputa. En fortvilet Pazu vender hjem, hvor han kort tid senere blir tatt av Dola og hennes sønner.


== Stemmer ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Laputa: Castle in the Sky – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Laputa – Himmelslottet på Internet Movie Database 
(no) Laputa – Himmelslottet hos Filmfront 
(da) Laputa – Himmelslottet i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Laputa – Himmelslottet på Allociné 
(nl) Laputa – Himmelslottet på MovieMeter 
(en) Laputa – Himmelslottet på AllMovie 
(en) Laputa – Himmelslottet på Rotten Tomatoes 
(en) Laputa – Himmelslottet på Metacritic
Tore Brovold

Tore Brovold (født 12. juni 1970 i Hamar) er en norsk sportsskytter som internasjonalt konkurrerer i skeet, som er en form for leirdueskyting. Under OL 2008 i Beijing skjøt han seg til en individuell sølvmedalje i denne øvelsen. Han konkurrerer for Østlandske sportsskyttere. Hans tidligere klubb er Stange JFF.
Brovold startet å skyte jegertrap i 1977, bare 7 år gammel, og skjøt sin første konkurranse to år senere. Han begynte å skyte grenen Nordic Trap i 1989, og i 1996 begynte han å skyte Skeet, som siden har vært hans hovedgren.
Under EM i 2008 tangerte han verdensrekorden, både i innledende runder og inkludert finaleskuddene med henholdsvis 125 og 150 treff, noe som er maks oppnåelig poengsum.
Brovold vant 16. august 2008 OL-sølv i skeet. Han skjøt ned samtlige 25 leirduer, men tapte etter omskyting mot amerikanske Vincent Hancock.
I august 2008 vant Brovold NM-gull i skeet.
Han er bosatt i Stange og har samboer.


== Andre meritter ==
Tre kongepokaler, blant annet én i leirduesti i 1997
2003 Bronsemedalje i World Cup-stevne i Skeet i Lonato i Italia
2004 Gull i WC-stevne i Athen (prøve-OL)
2004 Seier i World Cup-finalen sammenlagt
VM-gull og VM-bronse
To EM-gull, to EM-sølv og en EM-bronse – alt i lagsammenheng
2006 VM-bronse
Ett gull og to sølv i World Cup individuelt
2006 Bronse fra World Cup-finalen
Sytten NM-gull i skeet, tre NM-gull gjennom Norges Jeger- og Fiskerforbund
2008 EM-gull


== Eksterne lenker ==
(en) Tore Brovold – Olympedia 
(en) Tore Brovold – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Tore Brovold – ISSF 
Tore Brovolds offisielle nettsted