jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Taï nasjonalpark

Taï nasjonalpark er en av tre nasjonalparker i den vestafrikanske staten Elfenbenskysten som er oppført på UNESCOs verdensarvliste.
Taï omfatter et område på 3 300 km² med en 200 km² buffersone rundt seg. Parken ligger mellom 80 og 396 moh, ca. 100 km fra kysten. Parken er det største urskogsområdet i Vest-Afrika, og er en rest av et opprinnelig skogbelte (Guinearegnskogene) som omfattet Ghana, Liberia, Sierra Leone og Elfenbenskysten. 
Parken inneholder om lag 1300 plantearter, hvorav 54 prosent er endemiske for Guineaskogene. I den sørlige, fuktigste delen av parken er det identifisert 150 arter som er endemiske for Taï-området. Parken er hjem for 47 av de 54 store pattedyrartene som anses å ha Guinearegnskogene som sitt habitat, blant dem alle de 5 som regnes som truede.
Området ble første gang fredet av franske kolonimyndigheter i 1926, og fredningen ble forsterket i 1972 av landets egen president.


== Eksterne lenker ==
Taï nationalpark
Tai Forest National Park - Cote D'ivoire
Skarpskyttergevær

Skarpskyttergevær er skytevåpen som er spesielt tilpasset rollen til skarpskyttere. Taktisk bruk er begrenset til militære avdelinger, halvmilitære avdelinger og politi. Våpnene er gjerne tilpasset en relativt langsom skuddtakt med stor presisjon. 
Rollen til skytteren er å slå ut mannskaper og utstyr på moderat til stor avstand foran egne styrker. Skarpskyttere opererer gjerne som en del av et ordinært infanteriforband.


== Skarpskyttergevær i det norske forsvar ==
12,7 mm materiellødeleggelsesrifle
NM149 (ikke i bruk lenger)
HK417
Barrett MRAD


== Se også ==
Liste over skarpskyttergeværer


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sniper rifles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Go’ elg

Go' elg var et norsk barne- og ungdomsprogram som gikk på NRK fra 1995 til 2000. Programserien hadde barn og unge fra 10 til 15 år som målgruppe og gikk på fredager, kl 16.Jan Erik Larssen hadde sin programlederdebut i denne serien. 
Serien hadde meget gode seertall.


== Programledere ==
Vera Micaelsen (1995–96)
Jan Erik Larssen (1995–99)
Stine Buer (1997–98)
Shaun Henrik Matheson (1999)
Gunhild Dahlberg (1999–2000)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Go' elgs vignett hos NRK
Åtte & 1/2

For å lese om Fellinis film fra 1963, se 8 ½.Åtte & 1/2 er en norsk dokumentarserie som ble sendt på NRK i 1994. Programmet var en del av ungdomsprogrammet U og handlet om åtte ungdommer som ble plassert sammen for å bo i et kollektiv. Programmet gikk på torsdager. Serien ble også vist i andre land i Europa.
Konseptet hadde flere likhetstrekk med den amerikanske serien The Real World. Enkelte har omtalt det som den første reality-tv-serien i Norge.
Det gikk i reprise i 1995.


== Konsept ==
NRK reiste rundt og plukket ut deltagere de mente hadde en historie å fortelle. I motsetning til dagens reality-programmer ble de aldri filmet sovende, det var heller ikke innslag med krangler eller intriger. Det eneste likhetene var enkelte heftige diskusjoner, men dette var stort sett planlagt i form av at ungdommene fikk tema de skulle snakke om. Ungdommene bodde sammen i tre uker. De ble filmet inntil 12 timer om dagen, men det var innlagt fridager. Filmingen foregikk også etter de tre intensive ukene ungdommene bodde sammen i Oslo.
Trine Berget fikk en del publisitet da hun fortalte at hennes kjæreste døde i en ulykke midt under innspillingen av serien.Seertallene ble omtalt som gode, og tilbakemeldingene var også positive. Dette inspirerte U-redaksjonen til å lage interrail-serien Tur-retur.


== Deltakere ==
Trine Berget (20) sersjant
Robert S. Asad (19) sprinter
Gry M. Reppe (20) mor
Kristian Ulvestad (21)
Rudi Andre Olsen (20)
Christian Breivik (20) BI-student
Eva-Sandra Straumsnes (19) student
Marthe Rustaden (19) Makeup artist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åtte & 1/2 på Internet Movie Database
Tur-retur (NRK)

Tur-retur er en norsk reiseserie for ungdom som ble sendt på NRK i 1995. Serien handlet om fem ungdommer på interrail i Europa. De fem hadde aldri møtt hverandre før. Reisen startet 9. januar og hadde en varighet på tre måneder. De hadde kameraet på seg døgnet rundt. Hovedideen med serien var å la seerne oppleve Europa sett gjennom ungdommenes øyne, og å se hvordan de fem klarer å fungere sammen som gruppe. De var innom 12 land. Programmet gikk på torsdager.
De fem reisekameratene var Marietta Davis (21), Henrik Hoem (19), Gina Simensen (18), Kenneth Høydal (21) og Kristine Ingvaldsen (20).
Serien var en oppfølger til Åtte & 1/2, som handlet om åtte ungdommer i et bofellesskap.Tur-retur ble i snitt sett av 600 000.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tur-retur på Internet Movie Database
Bumerang (TV-serie)

Bumerang er en norsk TV-quiz med Claus Wiese som gikk på NRK1 fra 2000 til 2001. Bumerang var en spørrelek om årstall, og om begivenheter og musikk tilknyttet det aktuelle årstallet. Fire kjente personer fordelt på to lag skulle kjempe om å vinne. Stammen i hvert program var et sammensatt videobånd med mange forskjellige klipp fra det bestemte året lagene skulle fram til. Når – og hvis – et av lagene gjetter riktig årstall underveis, gav de lyd fra seg og skrev årstallet ned på et papir, uten å vise det til det andre laget. Båndet ble deretter kjørt helt ut, og "sannhetens øyeblikk" oppstod i studio. Konkurransen tok for seg tre årstall i hvert program. Første sesong ble sendt på lørdager, andre på fredager.Premieren ble sett av 891 000 (det mest sette programmet den uken). Det aller siste programmet ble sett av 779 000 (det mest sette programmet den uken).


== Referanser ==
Sojuz 1

Sojuz 1 er betegnelsen på den første romferden i det russiske Sojuz-programmet. Den enslige kosmonauten ombord Komarov døde tragisk under landingen av romskipet. Dette ble det første dødsfallet under en romferd.


== Mannskap ==
Vladimir Komarov – pilot


== Høydepunkter fra ferden ==
Det var egentlig planlagt å sende opp et annet Sojuz-romskip i verdensrommet med tre kosmonauter ombord – Valerij Bykovskij, Jevgenij Khrunov og Aleksej Jelisejev -  dagen etter Sojuz 1. To av kosmonautene skulle foreta en romvandring over til Sojuz 1.
Problemene for Komarov begynte like etter oppskyting da et av solcellepanelene på romskipet ikke ville folde seg ut, noe som førte til underskudd på elektrisk strøm ombord. Videre problemer med orienterings-detektorer kompliserte manøvreringen av romskipet. På det 13. omløpet, var det automatiske stabiliseringssystemet fullstendig dødt, og det manuelle systemet fungerte bare delvis. På dette tidspunktet hadde det andre mannskapet på tre modifisert sitt oppdrag, og forberedte seg på å reparere solcellepanelene på Sojuz 1. 
Tungt regnvær ved oppskytingsrampen gjorde imidlertid at oppskytingen aldri fant sted. Det er imidlertid antatt at oppskytingen ikke skjedde på grunn av de alvorlige problemene til Sojuz 1. 
Som et resultat av rapporten fra Komarov på omløp 13, begynte bakkekontrollen å forberede å avbryte romferden og gå for landing. Valentina Yakovlevna Kiselyova, konen til Komarov og moren til deres to barn, ble brakt inn og de fikk en privat stund sammen. Komarov, som følte seg dårlig av de voldsomme bevegelsene i romskipet, var rolig og kunne si «adjø».
Etter 18 runder ble retur-rakettene på Sojuz 1 avfyrt og landingen begynte, selv om Komarov hadde liten kontroll. På tross av alle de tekniske problemene, kunne Komarov fremdeles landet trygt, men hoved-fallskjermen åpnet seg ikke, på grunn av problemer med en trykk-sensor, og den manuelt utsatte reserveskjermen fungerte ikke skikkelig, slik at romskipet falt mot Jorden nesten uten nedbremsing med en fart på 644 km/t. Store raketter skulle ha blitt avfyrt for å bremse romskipet, men da kapselen landet ble det en eksplosjon og en intens brann som omringet kapselen. Lokale bønder løp til og prøvde å slokke, men Komarov var allerede død fra nedslaget. 
Ifølge noen rapporter skal Komarov ha forbannet ingeniørene og bakkekontrollen da han falt ned mot bakken. En inspeksjon av Sojuz 2, viste de samme problemene med fallskjermen der, noe som ville ha drept de eventuelle 3 kosmonautene ombord der også. Den opprinnelige ferden som Sojuz 1 og Sojuz 2 skulle gjennomføre, ble senere utført av Sojuz 4 og Sojuz 5.
Komarov fikk statsbegravelse og hans aske er plassert i muren av Kreml ved den Røde Plass i Moskva. Noen rapporter sier at bakkekontrollen før landingen fortalte ham at han ville motta denne æren.


== Se også ==
Sojuz-programmet
Liste over Sojuz-ferder


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
An analysis of the Soyuz-1 flight from Sven Grahn
Soyuz-1 on the Encyclopedia Astronautica
Kjære Birgitte

Kjære Birgitte er et norsk underholdningsprogram med Birgitte Seyffarth som gikk på TVNorge i 1996. Dette programkonseptet hadde som formål å oppfylle drømmene til folk. I hver episode skulle programskaperne tilrettelegge slik at en utvalgt person skulle få oppleve en drømmedag. Ønskene var svært variert. Blant annet så ønsket en å være togfører, en annen skuespiller, en tredje fikk en drømmedag som journalist i Dagbladet, og en fjerde var interessert i motorcross og fikk blant annet møte sitt idol, Roy Snellingen, som var norgesmester i motorcross.Programmet hadde lave seertall. VGs anmelder omtalte det som kjedelig.


== Referanser ==
Horace Ashenfelter

Horace Ashenfelter (født 23. januar 1923 i Collegeville i Pennsylvania, død 6. januar 2018 i West Orange, New Jersey) var en amerikansk friidrettsutøver.
Etter fullført militærtjeneste og skolegang deltok Ashenfelter i internasjonale friidrettsstevner fra 1947 til 1956. Han vant totalt 15 AAU-titler og tre collegemesterskapstitler.
Seieren på 3000 meter hinder under OL i 1952 i Helsingfors ble regnet som en overraskelse. Han vant foran russeren Vladimir Kazantsev og forbedret samtidig verdensrekorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Horace Ashenfelter – Olympics.com 
(en) Horace Ashenfelter – Olympic.org 
(en) Horace Ashenfelter – Olympedia 
(en) Horace Ashenfelter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Horace Ashenfelter – National Track & Field Hall of Fame 
(en) Horace Ashenfelter – Track and Field Statistics
Henry Eriksson

Knut Henry Eriksson (født 23. januar 1920, død 8. januar 2000) var en svensk friidrettsutøver.
I hele karrieren var Erikssons hardeste motstander landsmannen Lennart Strand. Eriksson hadde sin første internasjonale opptreden under EM 1946 i Oslo, der han tok sølv på 1500 meter bak nettopp Strand. 15. juli 1947, under det svenske mesterskapet i Malmö, hadde Eriksson og Strand en svært tett fight på 1500 meter, som Strand vant ved å tangere verdensrekorden på 3.43,0. Eriksson tok sølvmedaljen med tiden 3.44,4, som også var ny personlig rekord.
Under OL 1948 i London stilte svenskene Eriksson, Strand og Gösta Bergkvist opp som klare favoritter. Forholdene var imidlertid dårlige, løpet startet i kraftig regnvær og på en våt bane. Etter 1000 meter økte Eriksson og Strand tempoet, og rykket fra det øvrige feltet. Like før målstreken forsøkte Strand å passere Eriksson, men greide det ikke. Eriksson vant på tiden 3.49,8, mens Strand tok sølv og nederlenderen Wim Slijkhuis kapret bronsemedaljen.


== OL-medaljer ==
1948  London -  Gull på 1500 meter


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Henry Eriksson – Olympedia 
(en) Henry Eriksson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Henry Eriksson – Sveriges olympiske komité 
(en) Henry Eriksson – World Athletics 
(en) Henry Eriksson – Track and Field Statistics
Lennart Strand

Lennart Strand (født 13. juni 1921, død 23. januar 2004) var en svensk mellomdistanseløper. 
Under EM 1946 i Oslo vant han gull på 1500 meter, foran landsmannen Henry Eriksson. 
I 1947 tangerte Strand Gunder Häggs verdensrekord på 1500 meter ved å løpe på 3.43,0 under det svenske mesterskapet i Malmö.
Under OL 1948 i London tok han sølvmedaljen på 1500 meter, denne gangen slått av Henry Eriksson. 


== Eksterne lenker ==
(en) Lennart Strand – Olympedia 
(en) Lennart Strand – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Lennart Strand – Sveriges olympiske komité 
(en) Lennart Strand – Track and Field Statistics 
Swedish Athletic Page Arkivert 8. desember 2007 hos Wayback Machine.
Stora grabbar
Peter J. Wisoff

Peter Jeffrey Kelsay «Jeff» Wisoff (født 16. august 1958) er en tidligere amerikansk NASA astronaut og fysiker med fire romferder bak seg med romfergen. Han har også et besøk på Den internasjonale romstasjonen og Mir bak seg. Han har logget over 44 dager i verdensrommet totalt, og har gjennomført 3 romvandringer på over 19 timer totalt.


== Romferder ==


=== EVA ===
 STS-57 – 1 romvandring
25. juni 1993: 5 t 50 m – Innhenting av satellitt
 STS-92 – 2 romvandringer
16. oktober 2000: 7 t 07 m – Montasje av Z1_truss og PMA-3.
18. oktober 2000: 6 t 56 m – Montasje av Z1_truss og PMA-3


== Hedersbevisninger ==
Blant andre:

NASA Space Flight Medal (1993, 1994, 1997)
NCR Faculty Award of Excellence (1989)
National Science Foundation Graduate Fellowship 1980-1983


== Bilder ==

		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NASA Bio of Wisoff
Michael E. Lopez-Alegria

Miguel Eladio «LA» López-Alegría  (født 30. mai 1958) er en amerikansk NASA-astronaut med fem romferder bak seg, som del av mannskapet på både romferge og Sojuz. Han har også gjennomført et langvarig opphold på Den internasjonale romstasjonen i ISS Ekspedisjon 14. Han har logget over 257 dager i verdensrommet totalt, og har 10 romvandringer på over 58 timer totalt, hvilket gjør ham til den amerikanske astronauten som har gjennomført flest romvandringer gjennom tidene. Med sin deltagelse på ISS Ekspedisjon 14 har han også satt amerikansk rekord for lengst enkelt-opphold i verdensrommet, med 215 dager


== Romferder ==


=== EVA ===
 STS-92 – 2 romvandringer
16. oktober 2000: 7 t 07 m – Montasje av Z1_truss og PMA-3.
18. oktober 2000: 6 t 56 m – Montasje av Z1_truss og PMA-3
 STS-113 – 3 romvandringer
26. november 2002: 6 t 45 m –
28. november 2002: 6 t 10 m –
30. november 2002: 7 t 00 m –
 ISS Ekspedisjon 14 – fem romvandringer
22. november 2006: 7 t 39 m –
31. januar 2007: 7 t 55 m –
4. februar 2007: 7 t 11 m –
7. februar 2007: 6 t 39 m –
22. februar 2007: 6 t 18 m –


== Bilder ==

		
		
		
		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NASA Biography
Spacefacts biography of Michael Lopez-Alegria
Earle Hyman

Earle Hyman (født 11. oktober 1926 i Rocky Mount i Nord-Carolina, død 17. november 2017 i Englewood i New Jersey) var en amerikansk skuespiller, kjent tolker av Henrik Ibsen-roller, og hadde rollen som «bestefar Cosby» i TV-serien Cosby med familie, som han i 1986 ble nominert til Primetime Emmy Award for.


== Bakgrunn og virke ==
Hymans foreldre var begge lærere, og han var eneste afroamerikaner på skolen. Han ble Ibsen-fan etter å ha tatt med kjæresten på et Ibsen-skuespill for å feire sin trettende bursdag. Han debuterte ved teateret i New York City i 1943 og fikk jobb ved American Negro Theater.
Hans første besøk i Norge var til Bergen i 1957. Senere spilte han ved Det Norske Teater i Oslo, der han måtte snakke nynorsk. Hyman satte selv opp Byggmester Solness ved Belasco Theatre (Broadway, 1992) og var mye brukt i Ibsenåret, blant annet i dokumentarfilmen Løven om Henrik Ibsens liv (2006). Hyman spilte meget med Ytre Suløens Jassensemble. Ellers ble det en del filmer.Han var kjent som norgesvenn og hadde hytte i Skånevik. Earle Hyman lærte seg å snakke norsk gjennom samboerskapet med sjømannen Rolf Sirnes (1926–2004) fra Haugesund. I 1990-årene bodde de i New York City.


== Opptredener ==
Afrikaneren, manuskript av Sigurd Evensmo (1966).
Cosby med familie tv-serie (1984–1992), som Russell Huxtable
Seier'n er vår (TV-serie) (1994),
Øystein og meg (1999)
Othello ved scenen i Bergen (1963)


== Utgivelser ==
The Weary Blues med Ytre Suløens Jassensemble (Herman Records, 1997).


== Utmerkelser ==
CableACE Award 1983 fra et amerikansk kabel-TV-selskap for innsatsen som James Tyrone i Lang dags ferd mot natt av Eugene O'Neill.
St. Olavs medalje 1988
Ibsenmedaljen 1990
Liberty Bell Award (1991) fra The American Coordinating Council of Norway (ACCN) for reportasjer om USA.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Earle Hyman på Internet Movie Database 
(no) Earle Hyman hos Sceneweb 
(sv) Earle Hyman i Svensk Filmdatabas 
(en) Earle Hyman på AllMovie 
(en) Earle Hyman hos Rotten Tomatoes 
(en) Earle Hyman hos The Movie Database 
(en) Earle Hyman hos Internet Broadway Database 
(en) Earle Hyman hos Behind The Voice Actors 
(en) Earle Hyman på Internet Broadway Database
Sture Arntzen

Sture Arntzen  (født 24. november 1948) var leder av fagforbundet Handel og Kontor i Norge (HK) fra 1. juli 1994 fram til 1. juli 2013. Han ble etterfulgt av Trine Lise Sundnes.
Forbundet er siden 1931 tilsluttet Landsorganisasjonen i Norge (LO).
Han organiserte seg første gang i Norsk Sjømannsforbund i 1965. Han fikk dermed sitt første tillitsverv om bord 17 år gammel. 1. september 1969 ble den nåværende HK-lederens medlemskap i LO overført til HK da han tok seg jobb i en varehandelsbedrift i Trondheim. Etter 3 år i denne bedriften gikk han over til hva som i HK-sammenheng gjerne kalles «industrien» Det vil si at han jobbet med salg i det senere Nora-konsernet. 
I mai 1975 hadde Sture Arntzen sin første arbeidsdag i Handel og Kontor i Norge hvor han opp gjennom årene har hatt en rekke ulike arbeidsoppgaver. 
Landsmøtevalgt ble Sture Arntzen da han ble nestleder i HK i 1988. I 1992 ble han valgt til første nestleder, men også som forbundsleder med virkning fra 1. juli 1994. Arntzen overtok dermed som forbudsleder etter daværende forbundsleder Sidsel Bauck. Gjenvalgt har Arntzen blitt på  HKs landsmøter i 1996, 2000, 2004 og 2008. 
Handel og Kontor i Norge hadde sitt siste landsmøte 11. -15. september 2012 hvor Arntzens lederverv ble prolongert fram til 30. juni 2013, samtidig som Sundnes ble valgt som ny leder med virkning fra 1. juli 2013.
Sture Arntzen støttet Gerd-Liv Valla i konflikten mellom henne og Ingunn Yssen i 2007. Forbundet har i stadig sterkere grad markert seg på venstresiden i norsk fagbevegelse under Arntzens ledelse. Sture Arntzen regnes i dag som en av LO-toppene i Norge med stor innflytelse på arbeidsliv og fagbevegelse. Han ble blant annet valgt inn som fagbevegelsens representant i Arbeiderpartiets valgkomite under konflikten mellom Yssen/Valla, et verv som vanligvis bekles av LOs leder. Arntzen ledet også valgkomiteen under LOs kongress 2009.
STS-106

STS-106 er benevnelsen på en romferd med den amerikanske romfergen Atlantis.


== Mannskap ==
 Terrence W. Wilcutt, Commander
 Scott D. Altman, Pilot
 Daniel C. Burbank, Mission Specialist
 Ed Lu, Mission Specialist
 Richard Mastracchio, Mission Specialist
 Yuri Malenchenko, Mission Specialist
 Boris Morukov, Mission Specialist


== Høydepunkter fra ferden ==
STS-106 var ferd ISS-2A.2b og Spacehab var med som nyttelast, sammen med «Integrated Cargo Carrier» (ICC) for å bringe forsyinger til romstasjonen.
Under den planlagte 11-dags ferden, brukte mannskapet på STS-106 en uke på å laste forsyninger fra både Spacehab og et Progress som hadde koblet seg til Zvezda-modulen. 
Målet med ferden var å forberede Zvezda-modulen for ankomsten av ISS Ekspedisjon 1, i oktober 2000. 
Under romvandringen til Ed Lu og Malenchenko brukte "Rick" Mastracchio romstasjonens robotarm Canadarm2 til å flytte Lu og Malenchenko rundt omkring på ISS, mens de utførte sine oppgaver.
Romstasjonens bane ble løftet ved at romfergen avfyrte sine motorer gjennom 4 ulike manøvrer.


=== Dokking med ISS ===
Dokket til ISS: 10. september 2000 05:51:25 UTC
Frakoblet fra ISS: 18. september 2000 03:46:00 UTC
Tid tilkoblet: 7 dager 21 timer 54 minutt 35 sekund


=== Romvandringer ===
En romvandring (EVA) ble gjennomført mens Atlantis var koblet sammen med ISS.
EVA Nr. 1 

Varighet: 6 t 14 m
Dato: 15. oktober 2000
Utført av: Ed Lu og Malenchenko
Planlagt oppdrag: Installere magnetometer og utstyr


== Bilder ==

		
		


== Se også ==
Den internasjonale romstasjonen
Liste over byggingen av ISS
Liste over bemannede romferder til ISS
Liste over besøkende til Den internasjonale romstasjonen


== Eksterne lenker ==
NASA mission summary
Scott D. Altman

Scott Douglas «Scooter» Altman (født 15. august 1959) er en amerikansk NASA-astronaut med tre ferder med romfergen, derav en tur til Den internasjonale romstasjonen og en service-ferd til Hubble Space Telescope. Han har logget over 38 døgn i verdensrommet totalt.


== Romferder ==
Altman skal være "Commander" på den planlagte STS-125, den siste ferden til Hubble Space Telescope av romfergen, igjen for reparasjoner og service. Han skal der fly sammen med bl.a John M. Grunsfeld, som han fløy sammen med på tilsvarende ferd på STS-109.


== Hedersbevisninger ==
Blant andre:

Defense Superior Service Medal
Defense Meritorious Service Medal
Navy Strike/Flight Air Medal
Navy Commendation Medal
Navy Achievement Medal


== Bilder ==

		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Spacefacts biografi om Scott Altman
NASA Scott D. Altman-biografi
(en) Scott D. Altman på Internet Movie Database 
(en) Scott D. Altman hos The Movie Database
GBU-39 Small Diameter Bomb

GBU-39 Small-Diameter Bomb (SDB) er en 110 kg (250 pund) amerikansk styrt bombe, utviklet av Lockheed Martin.  Den skal gi kampfly mulighet for å bære flere, mindre bomber, da fire SDB kan bæres i stedet for én 2 000 punds bombe.  Bomben ble først brukt i kamp i 2006.
To utgaver er under utvikling: Én er utstyrt med GPS-assistert treghetsnavigasjon, beregnet på faste mål slik som drivstoffdepoter, bunkere og så videre.  Den andre, kalt GBU-40, har en termisk søker, og kan brukes mot mobile mål slik som stridsvogner og andre kjøretøyer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
GBU-39 Small Diameter Bomb / Small Smart Bomb – Global Security
Small Diameter Bomb SDB Focused Lethality Munition (FLM) – Global Security
GBU-39/40/42/B Small Diameter Bomb I/II
Terrence W. Wilcutt

Terrence Wade Wilcutt (født 31. oktober 1949) er en amerikansk NASA-astronaut med fire romferder med romfergen, derav en tur til Den internasjonale romstasjonen og to ferder til Mir. Han har logget over 42 dager i verdensrommet totalt.


== Romferder ==


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NASA Biography
Spacefacts biography of Terrence W. Wilcutt
Sidebar "Together in Space"
NOU 2004: 7, Statseierskapsutvalget

NOU 2004: 7 «Statens forretningsmessige eierskap. Organisering og forvaltning av eierskapet» er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 15. november 2002. Utredningen ble avgitt til Nærings- og handelsdepartementet 16. mars 2004. Utvalget ble ledet av Trond R. Reinertsen, og det blir gjerne referert til som «Reinertsen-utvalget» eller «Statseierskapsutvalget».


== Eksterne lenker ==
Regjeringen.no
Trond Reinertsen

Trond Reime Reinertsen (født 12. desember 1945 i Trondheim) er en norsk økonom og forretningsmann.
Han er sønn av sivilingeniør Arne Reime Reinertsen og Marie Louise Cappelen Smith i Trondheim. Faren etablerte det rådgivende ingeniørfirmaet Reinertsen, som Tronds brødre, Erik og Torkild Reinertsen, overtok.
Han har sin økonomiske utdannelse fra University of Strathclyde (B.A.), University of Rhode Island (M.A.), London School of Economics og University of Utah (Ph.D.). Han ble byråsjef ved pengepolitiske kontor i Finans- og tolldepartementet i 1977 og avdelingsdirektør for økonomiavdelingen i 1979. Fra 1980 til 1998 var han administrerende direktør i Den norske Bankforening, men hadde permisjon fra 1989 til 1990, da han var statssekretær for statsråd Arne Skauge i Finans- og tolldepartementet, som representant for Høyre.Fra 1998 til 2016 var han konsernsjef og hovedeier i familiens stål- og byggevarekonsern E.A. Smith, som blant annet omfatter byggevarekjeden Bygger'n. Hovedkontoret ligger i Trondheim. Ved fylte 70 år overlot han i 2016 den daglige ledelsen til sin sønn, Arne Reinertsen, men fortsatte som eier og styreleder.Han har vært styremedlem i Norges Bank. Reinertsen ledet også Statseierskapsutvalget som la frem sin innstilling i 2004. Representerte Høyre i Pensjonskommisjonen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Trond Reinertsen hos Norsk senter for forskningsdata