jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Coward of the County

«Coward of the County» er en amerikansk sang fra 1979 med melodi og tekst av Roger Bowling og Billy Edd Wheeler. Kenny Rogers spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen United Artists Records UA-X1327-Y. Produsent var Larry Butler. Sangen var hentet fra albumet Kenny.


== Handling ==
«Coward of the County» er en historiefortellende sang som handler om en ung mann med navn Tommy. Da Tommy var ti år gammel døde hans far i fengsel. Tommy og hans onkel kommer for å se ham en siste gang. Tommys far ber sønnen om å love og helst ikke slåss når han blir provosert. Å vende det andre kinnet til blir ikke sett på som en svakhet. Dette gir Tommy et rykte som «Coward of the County» («Countyets feiging»).Tommy blir forelsket i ei jente med navn Becky. Hun elsker ham til tross for at han ikke vil slåss. En dag, da Tommy er ute og arbeider, angriper de tre «Gatlin Boys» («Gatlinguttene») Becky. Da Tommy kommer hjem og påtreffer Becky skadet tvinges han til å velge mellom å bryte løftet til sin far eller å hevne forbrytelsen som har blitt begått mot hans livs kjærlighet.Under historiens klimaks begir Tommy seg til den lokale baren, hvor Gatlinguttene befinner seg. Først ser det ut som om han skal holde løftet når de ler av ham idet han vender seg mot døren. Han har imidlertid gjort slik for å stenge den. Det bryter ut et slagsmål som ender med at de de tre Gatlinguttene blir slått bevisstløs. Så forklarer han at selv om hans far bad ham om å unngå trøbbel, håper han at faren (som spøkelse) forstår at en iblant må slåss fordi en er mann.


== TV-film ==
Sangen inspirerte i 1981 til en TV-film med samme navn som utspiller seg i Georgia under den andre verdenskrig. I filmen medvirker Kenny Rogers selv som pastor Matt Spencer (historiefortelleren), Fredric Lehne som hans fetter Tommy Spencer og Largo Woodruff som Becky. I filmen finnes også figurer som ikke blir nevnt i sangen, som Car-Wash (Noble Willingham), Violet (Ana Alicia) og Lem Gatlin, faren til Gatlinguttene (brødrene Jimmy, Paul og Luke).


== Kontroverser omkring Gatlinguttene ==
Det har blitt påstått at Gatlin Boys refererer til virkelighetenes brødrene Gatlin. I The Billboard Book of Number One Country Singles' hevder imidlertid Rogers at han ikke innså sammenhengen, og hvis han hadde gjort det, ville han bedt om at navnet ble endret. Larry Gatlin gav også sangen god kritikk («It's a good song», «Det er en god sang»).
I 1980 reiste de med Kenny Rogers på turné og stod for backingvokalene på hans single Buried Treasure i 1981.


== Norsk versjon ==
John Norman har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Feigest i byen». Norman har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Farvel Marie (Sonet SLP 1470) i 1981.


== Listeplasseringer ==


== Referanser ==
Bonfire (band)

Bonfire er et tysk heavy metal-band etablert i Ingolstadt under navnet Cacumen i 1972 av gitaristen Hans Ziller. De skiftet navn til Bonfire i 1986. Sangeren Claus Lessmann har vært med i det meste av bandets karriere. Han ble i årene 1993-94 erstattet av Michael Bormann, men uten at bandet ga ut nytt materiale. Ziller og Lessmann samarbeidet etterpå om tyskspråklige utgivelser som Lessmann/Ziller og Ex, før de gjentopptok Bonfire med Feels Like Comin' Home (1996). I 2015 ble Lessmann erstattet av amerikaneren David Reece, som er mest kjent for å ha medvirket på Eat the Heat (1989) av Accept, for utgivelsen Glorious (2015) og en plate med nye fortolkninger av tidligere utgitt materiale, Pearls (2016). Bormann vendte tilbake noen uker i 2016, før Alexx Stahl fikk jobben.


== Diskografi ==
Cacumen1981: Cacumen
1983: Bad Widow
1985: Longing For You (EP)Bonfire1986: Don't Touch the Light
1987: Fireworks
1989: Point Blank
1991: Knock Out
1996: Feels Like Comin' Home
1996: Freudenfeuer
1998: Rebel Soul
1999: Fuel To The Flames
2001: Strike Ten
2003: Free
2006: Double X
2008: The Räuber
2011: Branded
2015: Glörious
2016: Pearls
2017: Byte the Bullet
2018: Temple of Lies
2018: LegendsLessmann/Ziller1993: Glaub Dran
1994: «Charlie & Louise» (single)
1994: «Für Dich» (single)Ex1995: «Die Antwort Weiß Der Wind» (single)


== Medlemmer ==
Alexx Stahl – vokal (2016-idag)
Hans Ziller – gitar (1972–1989, 1992-idag)
Frank Pané – gitar (2015–idag)
Ronnie Parkes – bassgitar (2015–idag)
André Hilgers – trommer (2019-idag)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Bonfire på Discogs 
(en) Bonfire på MusicBrainz 
(en) Bonfire på Encyclopaedia Metallum 
(en) Bonfire på Spotify 
(en) Bonfire på Songkick 
(en) Bonfire på Last.fm 
(en) Bonfire på AllMusic
Landkreis Chemnitzer Land

Landkreis Chemnitzer Land var en Landkreis i Fristaten Sachsen, som ble opprettet den 1. august 1994 gjennom en sammenslåing av de tidligere kretsene Landkreis Glauchau, Landkreis Hohenstein-Ernstthal og deler av Landkreis Chemnitz. I forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 2008 ble kretsen den 1. august 2008 slått sammen med Landkreis Zwickauer Land og den kretsfrie byen Zwickau til den nye kretsen Landkreis Zwickau.
Kretsens hovedsete var Glauchau.
Landkreis Zwickauer Land

Landkreis Zwickauer Land var en Landkreis i Fristaten Sachsen, som ble opprettet den 1. august 1994 gjennom en sammenslåing av de tidligere kretsene Landkreis Werdau og Landkreis Zwickau-Land. I forbindelse med Kretsreformen i Sachsen i 2008 ble kretsen den 1. august 2008 slått sammen med Landkreis Chemnitzer Land og den kretsfrie byen Zwickau til den nye kretsen Landkreis Zwickau.
Kretsens hovedsete var Werdau.
Ravioli

Ravioli er en type pasta der to lag med pastaflater legges over hverandre med fyll imellom. Fyllet inneholder gjerne kjøtt, fisk eller ost.


== Se også ==
Mantı - Tyrkisk ravioli
Kreis Zwickau-Land

Kreis Zwickau-Land var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Karl-Marx-Stadt i Den tyske demokratiske republikk. Fra 1990 til 1994 fortsatte den å eksistere som Landkreis Zwickau-Land innenfor Fristaten Sachsen. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Werdau til den nye Landkreis Zwickauer Land.
Kretsens hovedsete var Zwickau.
Kreis Werdau

Kreis Werdau var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Karl-Marx-Stadt i Den tyske demokratiske republikk. Fra 1990 til 1994 fortsatte den å eksistere som Landkreis Zwickau-Land innenfor Fristaten Sachsen. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Zwickau-Land til den nye Landkreis Zwickauer Land.
Kretsens hovedsete var Werdau.
Skårøya

Skårøya er en øy i skjærgården Kvenværet utenfor selve Kvenvær på Hitra i Trøndelag. Skårøya er i dag uten fast bosetning, men var tidligere et aktivt fiskersamfunn sentrert rundt fiskeværet som også bærer navnet Skårøya. I kort avstand fra fiskeværet ligger Hitra leirskole, som eies av Hitra kommune og ellers fokuserer på tradisjonell fiske og fangst på kysten. 
Skrivemåten Skårøya ble godkjent av Statens kartverk i 1971. Skårøya var en del av Kvenvær kommune fra 1913, og er fra 1964 en del av dagens Hitra kommune. Øya sogner til Kvenvær kirke, og tidligere var også Skårøya kirkegård i bruk som gravsted.


== Referanser ==
Fastpriskontrakt

Fastpriskontrakt innebærer at arbeidet skal leveres for en fast pris, og betalingsbeløpet avhenger med andre ord ikke av ressurser eller tid brukt. Entreprenøren tar risikoen for økning i byggevarepriser og lønninger, men ikke for forandringer i omfanget av arbeidet. Er for eksempel grunnforholdene dårligere enn antatt, skal han ha kompensasjon for det.


== Se også ==
Tid og materialer, alternativ type kontrakt
Åke Lassas

Åke Lassas (født 21. august 1924, død 16. april 2009) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker  1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Lassas vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige  og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3.
Lassas spilte 94 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og i 1956 ble han som første spiller tildelt Guldpucken.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Bronse i ishockey  Sverige


== VM-medaljer ==
1951  Paris -  Sølv i ishockey  Sverige
1954  Stockholm -  Bronse i ishockey  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Åke Lassas – Olympedia 
(en) Åke Lassas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Åke Lassas – Sveriges olympiske komité 
(en) Åke Lassas – Eurohockey.com 
(en) Åke Lassas – Eliteprospects.com
Stare Miasto

Stare Miasto betyr «Gamlebyen» på polsk, og kan vise til:

Gamlebyen i Kraków (Stare Miasto w Krakowie)
Gamlebyen i Police (Stare Miasto w Policach)
Gamlebyen i Poznań (Stare Miasto w Poznaniu)
Gamlebyen i Szczecin (Stare Miasto w Szczecinie)
Gamlebyen i Warszawa (Stare Miasto w Warszawie)
Gamlebyen i Wrocław (Stare Miasto we Wrocławiu)


== Se også ==
Gamlebyen
Nowe Miasto
Stare Mesto
Holger Nurmela

Holger Nurmela (født 28. oktober 1920, død 1. mars 2005) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Nurmela vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige  og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3.
Nurmela spilte 153 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og scoret 111 mål. Han spilte også bandy og fotball på elitenivå.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Bronse i ishockey  Sverige


== VM-medaljer ==
1947  Praha -  Sølv i ishockey  Sverige
1954  Stockholm -  Bronse i ishockey  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Holger Nurmela – Olympedia 
(en) Holger Nurmela – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Holger Nurmela – Sveriges olympiske komité 
(en) Holger Nurmela – Eurohockey.com 
(en) Holger Nurmela – Eliteprospects.com
Illis quorum

Illis quorum meruere labores, ofte bare forkortet Illis quorum, er en svensk sivil fortjenstmedalje innstiftet av kong Gustav III av Sverige i 1785 til belønning av statsborgerlige fortjenester. Fra 1974 tildeles medaljen av Sveriges regjering. Den gis som belønning for kulturelt eller kunstnerisk virke eller for samfunnsinnsats. Belønningsmedaljen fikk økt betydning etter at svenske ordener fra 1975 ikke lenger ble tildelt svenske borgere.


== Utforming ==
Medaljen utdeles nå bare i gull, men i fire ulike størrelser (klasser). Adversen bærer portrett av regjerende monark omgitt av dennes navn og tittel på latin. Baksiden bærer innskriften «ILLIS • QUORUM • MERUERE • LABORES», opprinnelig innen en laurbærkrans. Devisen betyr «til dem hvis strev har fortjent det» (svensk: «åt dem vars gärningar gör dem förtjänta av det»). Dette er et sitat fra den romerske dikteren Properts' elegier. Devisen har gitt medaljen navn. Senere har reversen endret komposisjon flere ganger, men alltid slik at devisen er med. Devisen for medaljene som utdeles i våre dager er gjort til en omskrift ved kanten og har fått en eikekrans i medaljens nedre del.Medaljen ble opprinnelig båret i kjede om halsen, men den ble senere opphengt i bånd av varierende farge, både grønt og svart, hvitt, samt også Sverdordenens blå og gule bånd og Vasaordenens grønne bånd er kjent.  Siden 1842 er medaljen opphengt i blått bånd med gule kanter, enten på brystet eller om halsen avhengig av tildelingsstørrelse, eller i gullkjede om halsen for største tildelingsstørrelse.


== Tildeling ==
I Gustav IIIs tid ble medaljen i hovedsak tildelt utlendinger, på 1800-tallet også til flere nordmenn. Senere ble den også gitt til svensker. Etter en periode der bare svensker ble tildelt medaljen, kan medaljen også tildeles utlendinger som har gjort en personlig innsats for Sverige eller forbindelsen med andre land.Illis quorum tildeles for kulturelt, vitenskapelig og allmennyttig innsats på nasjonalt nivå. Offentlig ansattes innsats belønnes ikke med medaljen, heller ikke innsats i offentlig oppdrag. 
Siden 1975 tildeles det gjennomsnittlige sju medaljer per år.


== Referanser ==
Sven Thunman

Sven Thunman (født 20. april 1920, død 8. juli 2004) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.
Thunman vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige  og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3. 
Thunman ble verdensmester i ishockey 1953. Han spilte 135 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey, han debuterte på landslaget 4. januar 1947 i en kamp mot Norge.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Bronse i ishockey  Sverige


== VM-medaljer ==
1953  Zürich/Basel -  Gull i ishockey  Sverige
1951  Paris -  Sølv i ishockey  Sverige
1954  Stockholm -  Bronse i ishockey  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sven Thunman – Olympedia 
(en) Sven Thunman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Sven Thunman – Sveriges olympiske komité 
(en) Sven Thunman – Eurohockey.com
Stig Tvilling

Stig Tvilling (født Stig Andersson 15. juli 1928 i Bromma i Stockholm, død 20. september 1989) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Sammen med sin tvillingbror Hans vant Tvilling olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige  og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3. 
Tvilling ble verdensmester i ishockey 1953. Han spilte 84 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og fikk også én landskamp i fotball. Han ble svensk mester i ishockey fire ganger med Djurgårdens IF, 1950, 1954, 1955 og 1958.


== OL-medaljer ==
1952  Oslo -  Bronse i ishockey  Sverige


== VM-medaljer ==
1953  Zürich/Basel -  Gull i ishockey  Sverige
1951  Paris -  Sølv i ishockey  Sverige
1954  Stockholm -  Bronse i ishockey  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Stig Tvilling – Olympedia 
(en) Stig Tvilling – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Stig Tvilling – Sveriges olympiske komité 
(en) Stig Tvilling – Transfermarkt 
(en) Stig Tvilling – Eurohockey.com
Rhys Ifans

Rhys Ifans (født Rhys Evans den 22. juli 1967 i Pembrokeshire, Wales) er en walisisk skuespiller. Ifans spilte i mange walisiske fjernsynsprogrammer før han startet en filmkarriere i London. Han opptrådte på Royal National Theatre i London og på Royal Exchange Theatre i Manchester. En kort tid var han vokalist i rockebandet Super Furry Animals før de fikk sin nasjonale suksess i Storbritannia. 
Han fikk internasjonal eksponering som filmskuespiller i rollen som karakteren Spike i den britiske filmen Notting Hill fra 1999. Ifølge DVD-kommentarene for denne rollen kunne Ifans verken vaske seg eller børste tennene som forberedelse til denne rollen. Han ble også kjent for i sin rolle i filmen Little Nicky som hadde premiere i 2000. 
Hans filmroller inkluderer: Eyeball Paul i filmen Kevin and Perry Go Large (2000), som Nigel i The Replacements (2000), William Blakken i Vanity Fair (2004) og Vladis Grutas i Hannibal Rising fra 2007. Han spilte også rollen som Jed Parry i filmversjonen av Ian McEwan sin film Enduring Love og han hadde hovedrollen som Danny Morgan i filmen Danny Deckchair (2003). 
I 2005 ble Ifans tildelt en BAFTA-pris for sin kritikerroste skildring av komikeren Peter Cook i TV-filmen Not Only, but forever. Senere dette året hadde han en gjesteopptreden for rockebandet Oasis i videoen til singelen The Importance of Being Idle samt at han mottok en pris for Video of the Year i 2005/2006 i NME Awards. Dette var ikke Ifans eneste rolle i musikkvideoer. Han har også vært med i mange musikkvideoer for flere forskjellige vokalister og band.
Den 16. juli 2007 mottok han en Fellowship fra Bangor University i North Wales for sine arbeider for filmindustrien. I 2002 skapte han en kontrovers i britiske medier for sin påståtte støtte til den walisiske nasjonalistisk gruppen Meibion Glyndŵr som er en militant gruppe som støtter vold mot engelske huseiere i de walisiske kjerneområdene. Denne kontroversen skyldtes hovedsakelig noen kommentarer han ytret i et intervju Mariella Frøstrup skrev for avisen The Observer.
Ifans fikk ytterligere kontrovers i avisene i mars 2007 da han kom med en vits på en anti-slaveri-veldedighetskonsert som mange publikummere fant usmakelig. Striden kom da Ifans fortalte publikum: Hvorfor er seksuelle overgrep mot barn så populært? Fordi barna er så jævlig sexy. 
Siden 2007 har Ifans sunget med det walisiske psykedeliske rockebandet The Peth som spilte på en rekke konserter i Sør-Wales og i London høsten 2008. Rhys var kjæreste med den britiske skuespilleren Sienna Miller fra august 2007 og har en tatovering på hans høyre håndledd som matcher hennes tatovering. I juni 2008 ble det rapportert at Sienna Miller hadde avsluttet forholdet med Ifans. 
For tiden (2015) er Ifans i et forhold med skuespilleren Anna Friel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Rhys Ifans på Internet Movie Database 
(sv) Rhys Ifans i Svensk Filmdatabas 
(da) Rhys Ifans på Filmdatabasen 
(da) Rhys Ifans på Scope 
(fr) Rhys Ifans på Allociné 
(en) Rhys Ifans på AllMovie 
(en) Rhys Ifans hos Rotten Tomatoes 
(en) Rhys Ifans hos The Movie Database
Skanksters

Skanksters er et norsk skaband som ble startet i 1991. I 1995 ga bandet ut en EP med tittelen Skanksters. Bandet er inspirert av britiske skaband fra slutten av 70-tallet, som Madness, The Specials og Selecter. I tillegg var de inspirert av pønk og blue-eyed soul som Dexy's Midnight Runners. Fra samme periode de senere årene har interessen for 60-talls Jamaica ska og Rockstedy samt reggae vist tydeligere i bandets lydbilde. Etter noen 7 tommere på vinyl og nye EP-er kom et helt album i januar 2000. Bandet hadde da i nesten ti år vært en institusjon i det stavangerske musikkmiljøet, særlig rundt klubben Checkpoint Charlie. Etter noen stille år ga bandet i august 2004 ut en ny EP. Skanksters har også deltatt på flere samleplater. I januar 2010 deltok bandet i Melodi Grand Prix med låten «Life is here today», som gikk videre til Sistesjansen. Der tapte de duellen mot Bjørn Johan Muri.


== Medlemmer ==
Karen Haugsgjerd Reme-Stiegel – saksofon
Frode Gundersen – trommeslager
Ingvar Mjelde Olsen – bassist
Hans Morten Eckhoff – trombone
Knut Fjellvang – tangenter
Gunnar Dybvig – gitarist
Tom Brekke – vokalistTidligere medlemmerHeidi Solheim – trombone
Sigurd Holter – bass
Line Sørås – trompet
Petter Fadnes – saksofon
Carl Nilssen Love – trompet
Matthijs Holter - trommeslager, låtskriver, med-grunnlegger


== Diskografi ==
Skanksters (EP, 1995)
Shaven, Not Stirred (1999)
This Man (EP, 2004)


== Eksterne lenker ==
(en) Skanksters på Discogs 
(en) Skanksters på MusicBrainz
Frank Debenham

Frank Debenham (født 26. desember 1883 i Bowral i New South Wales, Australia, død 23. november 1965 i Cambridge) var en australsk geolog og geograf. 
Han ble utdannet ved University of Sydney, der han studerte geologi under Edgeworth David. Han var én av tre geologer som deltok på Terra Nova-ekspedisjonen (1910–1913) under ledelse av Robert F. Scott. Fra januar til mars 1911 utforsket han sammen med Thomas Griffith Taylor, Charles Wright og Edgar Evans de vestlige fjellene i Victoria Land. Han kunne ikke dalta på den skjebnesvangre sydpolferden, da han hadde skadet kneet under fotballsparking på snøen. For sin innsats i Antarktis ble han tildelt den britiske Polarmedaljen.
Under første verdenskrig deltok han i infanteriet. Han tjente i Frankrike og Thessaloniki, og ble alvorlig skadet i 1916. I 1919 ble han tildelt Order of the British Empire.
Han var ubetalt direktør ved Scott Polar Research Institute, som han var med å stifte, fra 1920 til 1946. Fra 1931 var han professor i geografi ved University of Cambridge. Han var visepresident i Royal Geographical Society fra 1951 til 1953 og mottok selskapets Victoria Medal i 1948.Debenham skrev mange bøker om geografi. Hans memoarer fra Antarktis, The Quiet Land – The Diaries of Frank Debenham, ble publisert i 1992.


== Referanser ==
Hanne Haugsand

Hanne Kristine Haugsand (født 14. oktober 1975 i Asker, vokst opp i Oslo) er en norsk musiker, artist og designer.
Hun er mest kjent for sin deltagelse i Eurovision Song Contest 2000 som medlem av trioen Charmed sammen med Lise Monica Nygård og Oddrun Valestrand. I finalen i Stockholm fremførte de bidraget «My Heart Goes Boom», skrevet av Tore Madsen og Morten Henriksen. De kom på 11.-plass.Senere deltok Haugsand som soloartist i Melodi Grand Prix 2006 med bidraget «Heaven's In Your Eyes», skrevet av Kristian Hermansen, og i Melodi Grand Prix 2010 med bidraget «Don't Stop», skrevet av Mariann Thomassen og Lars-Erik Westby. Ingen av bidragene gikk videre fra delfinalene.
Musikalsk har hun beveget seg nærmere den elektroniske sjangeren, gjennom soloprosjektet Psykoschwester og duoen Tundra Mode (med Oddrun Valestrand).
I 2010 ble hun co-grunnlegger av samvirkeforetaket Eco Creatives SA (under stiftelse), som skal hjelpe kreative enkeltpersonforetak til å bli mer inspirerte, produktive og lønnsomme i sine prosjekter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hanne Haugsand på Internet Movie Database
Gerd Grønvold Saue

Gerd Elfrida Grønvold Saue (1930–2022) var en norsk journalist og forfatter, særlig kjent som salmedikter.


== Liv og virke ==
Gerd Grønvold Saue vokste opp i Lillestrøm. Hun var journalist i Familien i tolv år, fra 1954 til 1966. Hun arbeidet freelance for NRK og Arbeiderbladet. Hun var også litteraturkritiker for Arbeiderbladet, Vårt Land og Stavanger Aftenblad. 
Hun er også kjent for sitt engasjement i fredsarbeid og var leder for Norges Fredsråd og styremedlem i Det internasjonale fredsbyrå. Fra 1985 til 1989 var hun leder for Kristne Arbeidere, en organisasjon hun ble medlem av i 1949. Hun var redaktør for deres blad Brorskap i flere omganger.
Som salmedikter er hun mest kjent for sine dåpssalmer, «Det skjer et under i verden» er mye brukt i Den norske kirke. Hun vant Den norske kirkes konkurranse om å skrive en millenniumsalme i 1999. Hennes tekster står i salmebøkene til flere kirkesamfunn.Hun var styremedlem i Forfatterforeningen og Norsk kritikerlag.


== Bibliografi ==
Den fjerde vismann (2003)
Jane Addams – elsket og foraktet (2001)
Toner fra Olavskirken (2000)
Kan vi tro på lyset? Salmer ved nytt årtusen (2000)
Som din dag - Glemte sanger av Lina Sandell (1997)
Mine tider i din hånd (1996)
Bønn, ny utvidet utgave (1995)
«Fredsfurien» (om Bertha von Suttner (1991)
Ugla som ville vise seg (1985)
Et rop om fred (1985)
Forsoning og fred (1985)
Hemmeligheten (1983)
Den fortapte sønnen (1981)
Else Lisbeth (1980)
Blott en dag: Lina Sandells liv og sanger (1980)
Et lys skal skinne på din vei (1979)
Når klokkene ringer (1979)
Den barmhjertige mannen fra Samaria (1979)
I din nærhet (1978)
Eksodus (1977)
Betlehemsbarnet (1974)
Bønn (1973)
Med varsame hender (1972)
Algirsk vår (1965)
Mennesker underveis (1964)


== Referanser ==


== Kilder ==
Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 20. januar 2010
Presentasjon av Gerd Grønvold Saue i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Gerd Grønvold Saue: 60 år - midt i livet Artikkel i forbindelse med Kristne Arbeideres 60-årsjubileum i 1999