jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Michael Franks (musiker)

For friidrettsutøveren med samme navn, se Michael Franks.Michael Franks (født 18. september 1944 i La Jolla, California) er en amerikansk jazz-sanger og låtskriver. Han har gjort innspillinger sammen med artister som Patti Austin, Brenda Russell, Art Garfunkel og David Sanborn. Hans komposisjoner har blitt innspilt av The Manhattan Transfer, Patti LaBelle, Carmen McRae, Diana Krall og The Carpenters.


== Biografi ==
Michael Franks vokste opp i det sørlige California med sin foreldre Gerald og Betty og to yngre søstre. Foreldrene elsket swing og var tidlig inspirert av blant andre Peggy Lee, Nat King Cole, Ira Gershwin, Irving Berlin og Johnny Mercer. Fjorten år gammel kjøpte Michael sin første gitar, en japansk Marco Polo for 29.95$. Med i prisen fulgte 6 private musikktimer, som er den eneste musikkundervisning han noengang har fått.
På high school begynte Franks å synge folk-rock, akkompagnert av seg selv på gitar. Senere under studiene ble han begeistret over artister som Dave Brubeck, Patti Page, Stan Getz, Joao Gilberto, Antônio Carlos Jobim og Miles Davis . Han har aldri studert musikk, men har en bachelorgrad i litteraturvitenskap og en mastergrad fra University of Oregon. I løpet av denne tiden begynte han også å skrive låter.
Han gjorde innspillinger med Sonny Terry og Brownie McGhee og spilte inn en plate med tittelen Michael Franks før han skrev kontrakt med Warner Brothers Music i 1973. Siden da Franks har spilt inn mer enn 15 album. 
Den av hans utgivelser som er best kjent i Norge er nok Popsicle Toes som han har spilt inn sammen med Diana Krall.


== Diskografi ==


=== Album ===
1973 – Michael Franks (Brut)
1975 – Art of Tea (Reprise)
1977 – Sleeping Gypsy (Warner Brothers)
1978 – Burchfield Nines (Warner Brothers)
1979 – Tiger in the Rain (Warner Brothers)
1980 – One Bad Habit (Warner Brothers)
1980 – With Crossfire Live (Warner Brothers)
1982 – Objects of Desire (Warner Brothers)
1983 – Passionfruit (Warner Brothers)
1983 – Previously Unavailable (DRG) – reissue of 1973's Michael Franks
1985 – Skin Dive (Warner Brothers)
1987 – The Camera Never Lies (Warner Brothers)
1990 – Blue Pacific (Reprise)
1993 – Dragonfly Summer (Warner Brothers)
1995 – Abandoned Garden (Warner Brothers)
1999 – Barefoot on the Beach (Windham Hill)
2004 – Watching The Snow (Rhino)
2006 – Rendezvous in Rio (KOC)
2011 – Time Together (Shanachie)
2018 – The Music in My Head (Shanachie)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Michael Franks på Internet Movie Database 
(en) Michael Franks hos The Movie Database 
(en) Michael Franks på Apple Music 
(en) Michael Franks på Discogs 
(en) Michael Franks på MusicBrainz 
(en) Michael Franks på Spotify 
(en) Michael Franks på Songkick 
(en) Michael Franks på Genius — sangtekster 
(en) Michael Franks på AllMusic
Brooke Anne Smith

Brooke Anne Smith (født 25. mars i 1984 i Aurora i Colorado) er en amerikansk skuespiller. Hun spilte Jenna i filmen Max Keeble's Big Move, sammen med Josh Peck, Jamie Kennedy, Alex D. Linz og Orlando Brown.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brooke Anne Smith på Internet Movie Database 
(en) Brooke Anne Smith hos The Movie Database
Danny Blanchflower

Robert Dennis «Danny» Blanchflower (født 10. februar 1926 i Belfast, død 9. desember 1993 i London) var en nordirsk fotballspiller, trener og journalist. Han er mest kjent for sin tid som spiller for Tottenham og som landslagstrener for Nord-Irland fra 1976 til 1979. Blanchflower ble kåret til Football Writers' Association Footballer of the Year to ganger, i 1958 og i 1961. Han er eldre bror til Jackie Blanchflower.


== Klubbkarriere ==
Hans karriere som profesjonell fotballspiller begynte da han på slutten av annen verdenskrig fikk kontrakt hos Belfast-klubben Glentoran. I 1949 ble han kjøpt opp av Barnsley for 6 000 pund, og to år og 68 ligakamper senere ble han solgt videre til Aston Villa for 15 000 pund. Her spilte han 155 kamper totalt og scoret ti mål. Blanchflower var ikke imponert over hvordan treningene hos Aston Villa ble gjennomført, og var faktisk banebrytende da han la mere vekt på balltrening til fordel for ren kondisjonstrening. 
I 1954 ble han kjøpt opp av Tottenham for den da enorme summen 30 000 pund, og han ble i klubben i ti år og spilte 337 ligakamper og scoret 15 mål for London-klubben. Høydepunktet i karrieren kom i 1961, da Tottenham med Blanchflower som lagkaptein vant «the Double», og ble det første laget i det 20. århundret som greide to titler samme sesong. I 1962 ledet han laget til nok en seier i FA-cupen og var også kaptein på laget som vant cupvinnercupen i 1963.


== Landslagskarriere ==
På Nord-Irlands landslag var han selvskreven kaptein, og spilte i VM i fotball 1958 i Sverige da laget nådde kvartfinalen. Han spilte totalt 56 landskamper for Nord-Irland i perioden 1949 til 1963.


== Trenerkarriere ==
I april 1964 la han opp og holdt seg unna fotballen i mange år, før han ble landslagstrener for Nord-Irland. I 1978 ble han ansatt som manager for Chelsea, men dette gikk så dårlig at han sa opp jobben i september 1979.
Den siste tiden av hans liv led han av Alzheimers sykdom, og døde i sitt hjem i London 67 år gammel. Han ble innlemmet i English Football Hall of Fame i 2003.


== Meritter ==
TottenhamLigamester: 1960-61
FA-cupen vinner: 1961 og 1962
Cupvinnercupen vinner: 1963IndividueltFootball Writers' Association Footballer of the Year: 1958 og 1961


== Filmografi ==
Those Glory Glory Days (1984)


== Litteratur ==
David Bowler (1997). Danny Blanchflower: The Biography of a Visionary. Orion. ISBN 0-575-06504-4. 


== Eksterne lenker ==
(en) Danny Blanchflower – FIFA 
(en) Danny Blanchflower – Transfermarkt 
(en) Danny Blanchflower – national-football-teams.com 
(en) Danny Blanchflower – FBref
UCI ProTour 2009

UCI ProTour 2009 er den femte utgaven av UCI ProTour. Den inngår fra 2009 som en del av verdenskalenderen og har derfor begrenset selvstendig betydning. ProTour-lagene har rett og plikt til å stille i alle ProTour-ritt.


== Ritt ==


== Lag ==


== Se også ==
UCI Verdenskalender 2009


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Ugli

Ugli er den styggeste frukten i sitrusfamilien, derav navnet, som henviser til det engelske ordet "ugly" (stygg). Krysningsfrukten kombinerer sødme med bitterhet, som en mellomting mellom grapefrukt og appelsin.  


== Opprinnelse ==
Ugli er en krysning mellom grapefrukt (eller pomelo ifølge enkelte kilder) og mandarin. 
Den ble oppdaget viltvoksende i Jamaica, hvor det hovedsakelig dyrkes i dag.
En ugli er litt mindre enn en grapefrukt og har færre frø. Den har grovt, ruglete, grønn-gult skall som er pakket løst rundt fruktkjøttet. Fruktkjøttet er guloransje, mykt og veldig saftig med frisk smak. Smaken heller mer mot mandarinens sødme enn mot grapefruktens bitterhet.


== Eksterne lenker ==
(en) Kategori:Ugli – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bert Trautmann

Bernhard Carl «Bert» Trautmann (født 22. oktober 1923 i Bremen, død 19. juli 2013 i La Llosa ved Valencia i Spania) var en tysk fotballspiller. Han er mest kjent for sin tid som målvakt for Manchester City FC fra 1949 til 1964. Han ble kåret til Football Writers' Association Footballer of the Year i 1956.


== Biografi ==
Trautmann tjenestegjorde i Luftwaffe som fallskjermjeger under annen verdenskrig og kjempet på østfronten i tre år og ble tildelt fem krigsfortjenestemedaljer, inkludert Jernkorset. Senere ble han overflyttet til vestfronten, hvor han ble tatt til fange av britiske styrker og sendt til en fangeleir i Ashton-in-Makerfield i Lancashire. Han ble løslatt i 1948 og slo seg ned i St Helens der han jobbet som bonde. Han var målvakt på det lokale laget St Helens Town da han ble oppdaget av Manchester City.


== Fotballkarriere ==
I oktober 1949 skrev han under profesjonell kontrakt med Manchester-klubben. Dette forårsaket protester og til og med en demonstrasjon der over 20 000 deltok. Han skulle gradvis få respekt av de aller fleste som protesterte. Han ble respektert av alle i 1956 da han med 15 minutter igjen å spille av FA-cupfinalen mellom Manchester City og Birmingham City FC kastet seg foran føttene på en Birmingham-spiller. Han ble tydelig skadet, men spilte videre og City vant 3–1. Under medaljeutdelingen kunne man se at Trautmann hadde en rar knekk på nakken. Røntgenbildene viste at nakken var brukket.
Han spilte totalt 545 kamper for Manchester City før han la opp i 1964. Han gjorde et lite forsøk på comeback i klubben Wellington Town, men det ble bare to kamper der. Senere har han vært trener i diverse klubber i England og Tyskland. Han ble utnevnt til offiser av Order of the British Empire (OBE) i 2004.


== Meritter ==
FA Cup vinner: 1956
Football Writers' Association Footballer of the Year: 1956
Medlem av English Football Hall of Fame.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Rowlands, Alan (2005). Trautmann: The Biography. Derby: Breedon. ISBN 1-85983-491-4. 
James, Gary (2005). The Official Manchester City Hall of Fame. Hamlyn. ISBN 0-600-61282-1. 
James, Gary (2006). Manchester City - The Complete Record. Derby: Breedon. ISBN 1-85983-512-0. 
Clayton, David (2002). Everything under the blue moon: the complete book of Manchester City FC - and more!. Edinburgh: Mainstream publishing. ISBN 1-84018-687-9. 
Penney, Ian (1995). The Maine Road Encyclopedia. Edinburgh: Mainstream. ISBN 1-85158-710-1. 
Penney, Ian (2008). Manchester City: The Mercer-Allison Years. Derby: Breedon. ISBN 978-1-85983-608-8. 
Brandon, Derek (1978). A–Z of Manchester Football: 100 Years of Rivalry. London: Boondoggle. 


== Eksterne lenker ==
(de) Bert Trautmann – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Bert Trautmann – Transfermarkt 
(en) Bert Trautmann – Transfermarkt (manager) 
(en) Bert Trautmann – WorldFootball.net 
(de) Bert Trautmann – fussballdaten.de 
Trautmann-fondet Arkivert 18. juli 2013 hos Wayback Machine.
Bert Trautmann i et videoklipp fra FA-cupfinalen i 1956: BBC Motion Gallery
English Football Hall of Fame profil
Bert Trautmann i Målvaktmuseet
Bert Trautmann profil på goalkeepinggreats.webs.com
Wielka Krokiew

Wielka Krokiew (norsk: Store Krokiew) im. Stanisława Marusarza er en hoppbakke ved byen Zakopane i Polen. Hoppbakken ligger på nordsiden av fjellet Krokiew (1378 moh.) i Tatrafjellene. Den er oppkalt etter den polske skihopperen Stanisław Marusarz. Wielka Krokiew har i dag K-punkt 125 meter (bakkestørrelse 140 meter).
Den første hoppbakken på stedet ble innviet 22. mars 1925. Senere er bakken blitt utbygd flere ganger. Wielka Krokiew har vært arena for skihopping under VM tre ganger, i 1929, 1939 og 1962, samt vinter-Universiaden i 2001. Verdenscuprenn i spesielt hopp ble første gang arrangert i Wielka Krokiew i 1980.
Hoppbakken har tilskuerkapasitet på ca. 40 000, og er med det et av Polens største idrettsanlegg. Under verdenscuprennet i 2002 var det over 50 000 tilskuere i bakken. I 2004 ble det lagt plastmatter i bakken, slik at den også kan brukes i sommerhalvåret. Siste større ombygging av bakken ble gjort i 2016, da tilløpet ble modernisert, og 2017, da unnarennet ble ombygd. Dermed ble bakkens størrelse endret fra K120 (HS134) til K125 (HS140).
Anerkjent bakkerekord (satt i verdenscupen) i Wielka Krokiew er 141,5 meter, satt av Kamil Stoch (Polen) under laghopp i verdenscupen 27. januar 2018.
6. juni 1997 holdt pave Johannes Paul II, på besøk i sitt hjemland Polen, en messe i Wielka Krokiew.Ikke langt fra Wielka Krokiew ligger flere mindre hoppbakker: Średnia Krokiew (Mellomste Krokiew) (K85, HS94), Mała Krokiew (Lille Krokiew) (K65, HS72) og Maleńka Krokiew (Minste Krokiew) (K35, HS38), samt Adaś (K15).


== Anerkjente bakkerekorder ==


== Se også ==
Spesialhopprenn i Zakopane


== Kilder/referanser ==
Skisprungschanzen-Archiv: Zakopane (Wielka Krokiew)


== Eksterne lenker ==
(en) Wielka Krokiew – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Europavei 004

Europavei 004 går mellom Kyzylorda i Kasakhstan og Bukhara i Usbekistan. Veiens lengde er rundt 700 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Europavei 011

Europavei 011 går mellom Kokpek i Kasakhstan og Tyup i Kirgisistan. Veiens lengde er rundt 200 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Europavei 014

Europavei 014 går mellom Uşaral og Dostyq i Kasakhstan. Veiens lengde er rundt 190 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Sonny Terry

Sonny Terry (født 24. oktober 1911 i Greensboro i Nord-Carolina, død 11. mars 1986 i Mineola i New York) var en blind blues-musiker. Han ble mest kjent for sin måte å spille blues munnspill som han gjerne brukte til å imitere både stemmer, dyrelyder og trafikkstøy med. I 1986 ble Terry valgt inn i Blues Hall of Fame.


== Karriere ==
Sonny lærte tidlig å spille munnspill av sin far som var gårdbruker. Gutten hadde imidlertid uheldbredelige skader på begge øynene, og allerede i 16-årsalderen ble han erklært blind, noe som gjorde umulig for å ham å arbeide som gårdbruker. Han hadde da ikke annet valg enn å prøve å tjene til livets opphold ved å spille musikk. Han begynte da å spille i Shelby i Nord-Carolina. Etter at faren døde begynte han å spille i blues-trio ledet av gitaristen Blind Boy Fuller. Da Fuller døde i 1941, startet Sonny et langvarig samarbeid med Brownie McGhee, og disse to gjorde en lang rekke innspillinger sammen. Oppmerksomheten rundt dem økte gradvis gjennom 50- og 60-tallet da det gikk en bølge av interesse for folkemusikk over USA, og de fikk også mange hvite tilhengere. De gjorde også innspillinger med folkemusikere som Styve Homnick, Woody Guthrie og Moses Asch med plateselskapet Folkways Records. 
I 1938 ble Sonny Terry invitert til å spille i Carnegie Hall under en konsert kalt Fra Spirituals til Swing, og senere samme året spilte han for Library of Congress. I 1940 gjorde Terry sin første kommersielle innspilling. Noen av hans mest berømte verk innbefatter Old Jabo, en sang om en mann bitt av en slange og Lost John hvor han demonstrerer sin fantastiske blåseteknikk og evne til å vri og vrenge på tonene. 
Sonny Terry har vært en viktig inspirasjonskilde til den norske munnspill-artisten Sigmund Groven.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sonny Terry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Sonny Terry på Internet Movie Database 
(sv) Sonny Terry i Svensk Filmdatabas 
(da) Sonny Terry på Scope 
(fr) Sonny Terry på Allociné 
(en) Sonny Terry på AllMovie 
(en) Sonny Terry hos The Movie Database 
(en) Sonny Terry hos Internet Broadway Database 
(en) Sonny Terry på Discogs 
(en) Sonny Terry på MusicBrainz 
(en) Sonny Terry på Songkick 
(en) Sonny Terry på Last.fm 
(en) Sonny Terry på AllMusic
Europavei 016

Europavei 016 går mellom Zapadnoje og Astana i Kasakhstan. Veiens lengde er rundt 490 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Ulla Henningsen

Ulla Henningsen (født 7. mars 1951 i Kalundborg i Danmark) er en dansk skuespillerinne og sangerinne. Hun er mest kjent for rollen som Iben Skjold Hansen (senere gift Skjern) i TV-serien Matador.
Henningsen ble utdannet ved skuespillerskolen ved Aarhus Teater 1970–1973.


== Karriere ==
Hun har medvirket i flere musikaler bl.a. No, no Nanette i 1973 og Cabaret i 1976. 


=== Teater ===
Hun var ansatt ved Aarhus Teater til 1977 og har siden hatt roller ved en lang rekke teatre, f. eks. Det Danske Teater og Café Teatret. 
Hun har medvirket i Macbeth og spilte rollen som Kathrine i Trold kan tæmmes og som Alice i Dødsdansen i 2003 på Betty Nansen Teatret. Ved Betty Nansen Teatret spilte hun også i Blodbrødre i 1986 og i Side By Side Sondheim i 1989 på Rialto Teatret. Hun gjorde seg sterkt gjeldende i forestillingen Mahagonny.
Som revyskuespillerinne debuterte hun i 1972 i Her bor de gale. Sommeren 1978 var hun med i revyen Mandefald på Bristol Teatret og senere var hun i årene 1988 og 1990 med i Tivoli-Revyen og i 1996 i Cirkusrevyen.


=== TV ===
Ulla Henningsen hadde rollen som Iben Skjold Hansen i TV-serien Matador og har medvirket i TV-serier som Mor er major og Alle elsker Debbie samt i revyserien Ikk'. 


=== Musikk ===
Siden begynnelsen av 1990-tallet har hun fra tid til annet sunget jazz ved innspilninger og vært på kortere turnéer med Nikolaj Hess (født 29. august 1967) som akkompagnatør. 
Den største suksessen fikk hun da hun viste sitt sangtalent i serien Kald mig Liva, hvor hun hadde hovedrollen som sangerinnen Liva Weel. 
Utover sangene fra Kald mig Liva har hun utgitt CD-er med jazzsanger. 
Den seneste CD-en har tittelen Skønne Spildte Dage. 


=== Priser ===
2001 – Årets Reumert for beste kvinnelige birolle som Margret i Woyzeck.
1993 – Olaf Poulsens Mindelegat
1991 – Tagea Brandts Rejselegat
1980 – Henkel-Prisen


== Privat ==
Ulla Henningsen har siden 1996 vært sammen med musiker Uffe Markussen (født 19. september 1952).


== Filmografi ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ulla Henningsen på Internet Movie Database 
(sv) Ulla Henningsen i Svensk Filmdatabas 
(da) Ulla Henningsen på Filmdatabasen 
(da) Ulla Henningsen på danskefilm.dk 
(da) Ulla Henningsen på danskfilmogtv.dk 
(da) Ulla Henningsen på Scope 
(fr) Ulla Henningsen på Allociné 
(en) Ulla Henningsen på AllMovie 
(en) Ulla Henningsen hos The Movie Database 
(en) Ulla Henningsen på Discogs 
(en) Ulla Henningsen på MusicBrainz 
(en) Ulla Henningsen på Songkick
Europavei 012

Europavei 012 går mellom Almaty og Khorgos i Kasakhstan. Veiens lengde er rundt 300 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Jesper Langberg

Jesper Langberg (født 20. oktober 1940 på Frederiksberg, død 29. juni 2019) var en dansk skuespiller.
Jesper Langberg var sønn av skuespilleren Sigurd Langberg og yngre bror av skuespilleren Ebbe Langberg.
Han hadde roller i TV-serier, på film og innen teater. Han er best kjent som Kristen Skjern i TV-serien Matador og forskjellige roller i Olsenbanden-filmene.


== Priser ==
Langberg mottok Bodil-prisen for sine rolleprestasjoner to ganger, i 1968 og i 1993. I 2014 ble han tildelt en Æres-Bodil for sin lange filmkarriere, som omfattet over 40 danske filmer.


== Filmografi ==


== Priser (utvalg) ==
1985 – Olaf Poulsens Mindelegat


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jesper Langberg på Internet Movie Database 
(sv) Jesper Langberg i Svensk Filmdatabas 
(da) Jesper Langberg på Filmdatabasen 
(da) Jesper Langberg på danskefilm.dk 
(da) Jesper Langberg på danskfilmogtv.dk 
(da) Jesper Langberg på Scope 
(fr) Jesper Langberg på Allociné 
(en) Jesper Langberg på AllMovie 
(en) Jesper Langberg hos The Movie Database 
(da) Jesper Langberg hos danskefilmstemmer.dk 
Danmarks Nationalfilmografi
Europavei 013

Europavei 013 går mellom Saryosek og Koktal i Kasakhstan. Veiens lengde er rundt 180 km.


== Knutepunkter ==


== Eksterne lenker ==
European Agreement on Main International Traffic Arteries (AGR) 14 mars 2008 (PDF, offisiell E-veiliste begynner på s. 14)
UNECEs oversiktskart over alle europaveiene
Eikekroneordenen

Eikekroneordenen (fransk: Ordre de la couronne de Chêne) er en orden som utdeles i Luxembourg. Den ble innstiftet 29. desember 1841 av Vilhelm II, konge av Nederland og storhertug av Luxembourg. Ordenen var inntil 1890 felles for de to land. Ved oppløsningen av personalunionen fulgte Eikekroneordenen den mannlige linjen til Luxembourg. I dag tildeles Eikekroneordenen borgere av Luxembourg og andre land for sivile eller militære fortjenester, samt for fremragende kunstnerisk virke. Eikekroneordenen er Luxembourgs tredje fornemste orden og rangerer etter Den nassauske husorden av den gylne løve og Adolf av Nassaus sivile og militære fortjenstorden, men foran Fortjenstordenen. Storhertugen er ordenens stormester.


== Inndeling ==
Ved innstiftelsen hadde Eikekroneordenen fire grader. En femte grad ble tilføyd i 1858. Ordenens fem grader er:

 Storkors
 Storoffiser
 Kommandør
 Offiser
 RidderEn medalje i tre valører, forgylt, sølv og bronse, er tilknyttet Eikekroneordenen.


== Insignier ==
Ordenstegnet for Eikekroneordenen består av et hvitemaljert kors med armer som smalner inn mot korsmidten. Midtmedaljongen er grønnemaljert og bærer den kronede bokstaven «W», for ordenens innstifter, i gull. Den er omgitt av en sirkel i gull. Ordenstegnet er det samme for alle grader, men i ulik størrelse. Offisergradens ordenstegn har i tillegg eikeblader i korsvinklene. Ordensstjernen for storoffiserer  består av et malteserkors i sølv. Den bærer midtmedaljongen fra ordenstegnet i midten. Midtmedaljongen er omgitt av et rød bord der Huset Nassaus motto «Je maintiendrai» er innskrevet. Utenfor borden er det en krans av eikeblader i gull og grønn emalje. Dette skal representere eikekronen. Ordensstjernen for storkors er i sølv og har åtte tagger. Den er har samme midtmotiv som ordensstjernen for storoffiserer. Ordensbåndet er gul-oransje med tre grønne striper.


== Tildeling ==
Eikekroneordenen kan tildeles for både sivil og militær innsats, og i særdeleshet for kulturell eller kunstnerisk virksomhet. Ordenen tildeles av storhertugen etter anbefaling av statsministeren. I særlige tilfeller kan ordenen tildeles utlendinger. Overrekkelse av Eikekroneordenen til luxembourgske borgere skjer vanligvis på nasjonaldagen. 


== Norske innehavere ==
Eikekroneordenen er også tildelt nordmenn. Blant dem som har blitt unevnt til ordenen er Erik Colban og Rolf Andersen.


== Kilder ==
(en) «Luxembourg» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: World Orders of Knighthood and Merit, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1327–1331.
(da) Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: Europæiske ordner i farver, København: Politikens forlag, 1966.
Honorary distinctions of the Grand Duchy of Luxembourg, Information and Press Service of the Luxembourg Government.
Brownie McGhee

Walter Brown («Brownie») McGhee (født 30. november 1915 i Knoxville, Tennessee, død 16. februar 1996) var en amerikansk sanger og gitarist innenfor sjangrene blues og amerikansk folkemusikk. Han er mest kjent for sitt samarbeid med munnspill-artisten Sonny Terry. I 1997 ble McGhee posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.


== Diskografi ==
Traditional Blues – Vol. 1 (Folkways Records, 1951)
Get on Board: Negro Folksongs by the Folkmasters (Folkways, 1952)
Brownie McGhee Blues (Folkways, 1955)
Washboard Band – Country Dance Music (Folkways, 1956)
Folk Songs of Sonny Terry and Brownie McGhee (Roulette, 1958)
Blues with Big Bill Broonzy, Sonny Terry and Brownie McGhee (Folkways, 1959)
Brownie McGhee Sings the Blues (Folkways, 1959)
Traditional Blues – Vol. 2 (Folkways, 1960)
Preachin' the Blues (Folkways, 1968)
Brownie McGhee and Sonny Terry Sing (Smithsonian Folkways, 1990)
The Folkways Years, 1945-1959 (Smithsonian Folkways, 1991)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brownie McGhee på Internet Movie Database 
(en) Brownie McGhee hos The Movie Database 
(en) Brownie McGhee hos Internet Broadway Database 
(en) Brownie McGhee på Discogs 
(en) Brownie McGhee på MusicBrainz 
(en) Brownie McGhee på Songkick 
(en) Brownie McGhee på AllMusic
Soussjef

Soussjef, satt sammen av det franske sous, «under eller nedenunder», og «sjef», betyr assisterende sjef, nestleder, visedirektør og så videre. Tittelen har vært mye benyttet innen bank og finans, men det brukes også andre steder. En tilsvarende tittel er viseadministerende direktør.
På svensk og andre språk betyr ordet assisterende kjøkkensjef, idet chef er det styrende substantivet. Denne bruken finnes også innen hotellfag på norsk.


== Noen kjente sousjefer ==
Carl-Erik Grimstad – tidligere soussjef ved Det kongelige slott
Sjur Lindebrække – senere banksjef
Søren Hald Møller – soussjef i Grønlands hjemmestyre