jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Gulkrageglassvinge

Gulkrageglassvinge (Sesia bembeciformis) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae).


== Utseende ==
Den ligner mye på slektningen ospeglassvinge (Sesia apiformis), men skiller seg fra denne ved at hodet er svart og at forkroppen mangler store, gule flekker på sidene, men har en smal, gul krage. Antennene er dobbelt kamtannede hos hannen. Hodet er svart, forkroppen (thorax) svart med en gul krage foran og små, gule flekker bak ved scutellum. Bakkroppen er tykk og mer eller mindre sylindrisk, med brede, gule tverrstriper. Vingene er glassklare med smale, brunlige kanter. Forvingens framkant er noe bredere, og åren som danner yttergrensen for basalcellen er kraftig og mørkbrun, står fram som en brun tverrstripe. Beina er tett kledt med lange, gulaktige hår. Med sine gule og svarte farger er arten en ganske god etterligning av en stikkveps (Vespidae). Det vitenskapelige artsnavnet refererer til dens likhet med graveveps-slekten Bembix.


== Levevis ==
Denne arten finnes på fuktige steder som elvebredder, fuktenger og fuktige skogkanter der det vokser selje eller vier. Larvene utvikler seg i veden av selje, spesielt grove seljer som vokser på fuktige steder. Artene selje (Salix caprea), gråselje (Salix cinerea) og ørevier (Salix aurita). De gnager først mellom barken og veden, men kryper senere lenger inn i stammen. Larveutviklingen tar 3 – 4 år. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. I Norge kan denne arten være truet av rydding av seljekratt. Arten har et skjult levevis, og imago lever kort, hvilket gjør at den lett overses. 


== Utbredelse ==
Den har en relativt begrenset utbredelse i Mellom- og Nord-Europa. Arten er bare funnet tre ganger i Norge, på Ørland i Sør-Trøndelag (1971), Bergen (2018) og Alver nord for Bergen (også 2018). Det er sannsynlig at den har et stort utbredelsesområde på Vestlandet og i Trøndelag, men det må eventuelt søkes målrettet etter den for å kartlegge utbredelsen. 


== Rødlistevurdering ==
Hogst av gamle seljer er en trussel. Det er et treslag som er lite verdsatt. Det regnes derfor med en nedgang i kvalitet og areal av artens habitat. Arten rødlistes i 2021 som sårbar VU.


== Referanser ==


== Kilder ==
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Norges sommerfugler, stor seljeglassvinge: [1]
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]
Sesia bembeciformis på UK moths: [3]


== Eksterne lenker ==
(en) stor seljeglassvinge i Encyclopedia of Life 
(en) stor seljeglassvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) stor seljeglassvinge hos Artsdatabanken 
(sv) stor seljeglassvinge hos Dyntaxa 
(en) stor seljeglassvinge hos Fauna Europaea 
(en) stor seljeglassvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Sesia bembeciformis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Sesia bembeciformis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Vepseglassvinge

Vepseglassvinge (Sesia melanocephala) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er bare funnet i Akershus og Vest-Agder i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 27 – 38 mm), ganske kraftig og mørk glassvinge. Den kjennes lett fra andre store glassvinger på den mørke fargen, og at antennene er gulbrune, ikke svarte. Antennene er gulbrune, hos hannen dobbelt kamtannede. Hodet er svart. Forkroppen (thorax) er svart med gule tegninger: doble, smale tverrstriper på sidene foran vingene, smale skråstriper som går fra bakhjørnene inn mot midten, og en bred tverrstripe bakerst. Bakkroppen er sylindrisk og nokså tykk, svart med smale, gule tverrstriper, mye smalere enn hos de andre Sesia-artene som er funnet i Norge. Forvingen er glassklar, den innerste delen av framkanten rødlig. Området fra den ytterste delen av basalcellen til vingespissen har mørk bestøvning. Bakvingen er glassklar med smal, mørk kant. Beina er kledt med ganske kort, gul behåring.
Med sine gule og svarte farger er arten en ganske god etterligning av en veps, særlig på gruppen murerveps (Eumeninae).


== Levevis ==
Denne arten er knyttet til grupper av gamle osper som står solåpent til. Egnede trær må ha døde grener. Larven lever inne i stammen og ganger seg ut i den døde grenen, der den fullfører utviklingen, som tar 2 – 3 år. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, men er meget vanskelige å finne. Den beste måten å påvise denne arten på, er å lete etter spor fra larvene på egnede ospetrær, eventuelt kan man forsøke å lokke de voksne sommerfuglene med feromoner.


== Utbredelse ==
Den er utbredt i Europa, bortsett fra de nordligste og vestligste delene. Fra Norge kjenner man bare to sikre funn, et gammelt funn fra Oslo (Kristiania) og et funn fra Søgne i Vest-Agder i 1974. Det er grunn til å tro at arten kan ha blitt oversett fordi det er så vanskelig å finne de voksne sommerfuglene.


== Kilder ==
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Norges sommerfugler, vepseglassvinge: [1]
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]


== Eksterne lenker ==
(en) vepseglassvinge i Encyclopedia of Life 
(en) vepseglassvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) vepseglassvinge hos Artsdatabanken 
(en) vepseglassvinge hos Fauna Europaea 
(en) vepseglassvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Sesia melanocephala – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bringebærglassvinge

Bringebærglassvinge (Pennisetia hylaeiformis) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er funnet nord til Nordland i Norge.


== Utseende ==
En middelsstor (vingespenn 21 – 30 mm), slank, mørk glassvinge. Hannen har dobbelt kamformede antenner. Bakkroppen har nokså smale, gule tverrbånd. I den bakre delen har hunnen tre, og hannen fire bånd, dessuten har hannen to tverrbånd fremst på bakkroppen, men disse er ofte lite synlige. Denne arten har ikke påfallende store dusker på bakkroppsspissen. Forvingen er ganske smal, bredt gråbrunt kantet, de gjennomsiktige områdene begrenser seg til tre smale flekker. Bakvingen er nokså bred, trekantet med smal, brun kant, ellers glassklar.


== Levevis ==
Arten lever i skogkanter, lysninger i skogen og hager. Larven lever på bringebær (Rubus idaeus). Den bruker to år på utviklingen. Det første året borer den i rotstokkene, det andre året inne i stenglene. De voksne sommerfuglene flyr i juni – august og besøker gjerne blomster. Denne arten kan være ganske vanlig i hager der det dyrkes bringebær, og er nok den glassvingen man oftest treffer på i Norge.


== Utbredelse ==


== Kilder ==
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Norges sommerfugler, bringebærglassvinge: [1]
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [2]


== Eksterne lenker ==
(en) bringebærglassvinge i Encyclopedia of Life 
(en) bringebærglassvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) bringebærglassvinge hos Artsdatabanken 
(sv) bringebærglassvinge hos Dyntaxa 
(en) bringebærglassvinge hos Fauna Europaea 
(en) bringebærglassvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Pennisetia hylaeiformis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pennisetia hylaeiformis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Pennisetia hylaeiformis – detaljert informasjon på Wikispecies
Differanseenhetsinntekt

Differanseenhetsinntekt er bedriftens gjennomsnittlige inntektsøkning per enhet når den øker salget med en viss ekstra mengde.
Paraceløyene

Paraceløyene eller Xisha-øyene (kinesisk: 西沙群島; pinyin: Xīshā Qúndǎo; vietnamesisk: Quần đảo Hoàng Sa) er en stor gruppe atoller i Sør-Kina-havet. Øyene ble annektert av Folkerepublikken Kina i 1974, men også Taiwan og Vietnam gjør krav på øyene. Folkerepublikken Kina betrakter området som en kommune i byprefekturet Sansha.


== Geografi ==
Øyene er en gruppe på cirka 130 ubebodde korallatoller og ligger et stykke nord i Sør-Kina-havet. De har et areal på cirka 6 km². Det høyeste punktet ligger på Rocky Island og kneiser 14 moh. Øya dekkes stort sett av lav vegetasjon. 
Øyene er delt mellom den vestre Crescentgruppen og den østre Amfitriteguppen.
Havet omkring øyene er svært rikt på fisk og formodes også å ha store olje- og naturgassforekomster under havbunnen.


== Historie ==
Øyene har lenge vært kjent av kinesiske sjøfarere og Kina har gjort krav på øyene i lang tid. I 1537 ble de besøkt av den portugisiske sjøfareren kaptein de Pinto som ga dem det europeiske navnet Ilhas do Tavaquerro. Øyene ble formelt annektert av Kina den 19. januar 1974.
Øygruppen inngår sammen med Dongshaøyene, Nanshaøyene og Zhongshaøyene i de kinesiske såkalte South China Sea Islands.
Navnet Paracel for øyene er en oppkalling etter Paracelsus.
Suvereniteten over øyene har vært gjenstand for en rekke konflikter i området mellom Kina, Taiwan og Vietnam siden tidlig på 1900-tallet. Etter at Frankrike okkuperte Indokina, tok det kontroll over øyene og gjorde dem til en del av kolonien Fransk Indokina i 1932. Da Frankrike trakk seg tilbake i 1956 etter nederlaget i Den første indokinesiske krig, okkuperte styrker fra det kommunistiske Kina umiddelbart øya Yongxing (engelsk: «Woody Island»), en av de viktigste øyene i gruppen, mens andre øyer forble under sørvietnamesisk kontroll. Spenningene i området steg, og endte med et militært sammenstøt januar 1974 mellom Sør-Vietnam og Kina. Etter blodige kamper lyktes det den kinesiske styrken å ta kontroll over øyene, en kontroll de fortsatt har. Øyene ligger godt innenfor Kinas kravlinje, «Den nistiplede linje». Men suverenitetspørsmålet er ikke folkerettslig løst og Vietnam gjør fortsatt krav på øyene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Paracel Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
om Paraceløyene
om Paraceløyenes historie
Gatemagasinet ASFALT

Gatemagasinet ASFALT er et gatemagasin utgitt av Stiftelsen Gatemagasinet i Rogaland.
Første utgave kom for salg 1. april 2009. Gatemagasinet har per februar 2014 et opplag på ca. 30 000 eksemplarer, og selges på gaten i hele Rogaland. Det er salgskontorer, der selgerne møter opp og kjøper blader i Stavanger, Sandnes, Haugesund, Egersund, Sola og Strand. Magasinet kommer ut seks ganger i året, og redigeres etter redaktørplakaten.
Formålet med magasinet er å fremme engasjement og selvhjelp blant mennesker med ruserfaring eller som er i en vanskelig livssituasjon. Stiftelsen som utgiver av magasinet er politisk og religiøst uavhengig og har eget styre. Gatemagasinet skal sette fokus på mangfoldet i sosiale, kulturelle og samfunnsmessige forhold. Videre skal det bidra til verdighet og forståelse, og fremme like rettigheter for alle. Eventuelt overskudd fra salget brukes til å finansiere arbeid blant vanskeligstilte.
Ansvarlig redaktør er Helle Aasand. ASFALT er tilsluttet International Network of Street Papers (INSP).
Magasinet bygger på samme prinsipp som andre norske gatemagasiner, som for eksempel =Oslo (Oslo), Megafon (Bergen), =Norge (selges på Østlandet og utgis av Stiftelsen Erlik), Sorgenfri (Trondheim), Virkelig (Tromsø), Ekko (Bodø), Klar (Kristiansand) og Gatemagazinet (Fredrikstad). De norske gatemagasinene har for øvrig hentet inspirasjon blant annet fra publikasjonen The Big Issue, som selges i engelsktalende land verden over.
ASFALT fikk Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen i 2011 og Aftenbladets statuett i 2010.
De ulike salgskontorene drives av ulike organisasjoner:

av Kirkens Bymisjon i Stavanger og Haugesund
av Byprestene i Sandnes
av de kommunale myndigheter i Sola og Egersund
av Foreningen for Mental Helse i Strand kommune


== Eksterne lenker ==
Gatemagasinet ASFALTs hjemmeside
International Network of Street Papers (INSP)
Simo (navn)

Simo er en finsk og serbisk form av mannsnavnet Simon, som har flere mulige opprinnelser. Navnet skrives Симо på serbisk. Simå er en norsk dialektform av Simon, kjent fra Sogn og Fjordane.
Simo har finsk navnedag 28. oktober.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til mannsnavnet Simo  i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Simo Häyhä (f. 1905), finsk skarpskytter
Simo Knuuttila (f. 1946), finsk teologiprofessor
Simo Zaric (f. 1948), serbisk dømt krigsforbryter
Simo Harri Lappalainen (f. 1952), norsk forretningsmann
Simo Sorce, amerikansk programvareutvikler


== Annen bruk av navnet ==
Simo, norsk barnevognprodusent
Simo (Finland), finsk kommune


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Simo
(en) Think Baby Names: Simo
Tom Stern

Thomas Evans Stern (født 16. desember 1946) er en Oscar-nominert amerikansk kinematograf best kjent for sitt arbeid på filmer regissert av Clint Eastwood. Han har vært Eastwoods sjeffotograf siden Mystic River i 2003 og har jobbet som lystekniker siden 1987.


== Filmografi ==
Blood Work (2002)
Mystic River (2003)
Bobby Jones: Stroke of Genius (2004)
Million Dollar Baby (2004)
The Exorcism of Emily Rose (2005)
Romance & Cigarettes (2006)
The Last Kiss (2006)
Flags of Our Fathers (2006)
Brev fra Iwo Jima (2006)
Rails & Ties (2007)
Things We Lost in the Fire (2007)
Changeling (2008) (nominert til Oscar for beste kinematografi)
Gran Torino (2008)
Invictus (2009)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Tom Stern på Internet Movie Database 
(sv) Tom Stern i Svensk Filmdatabas 
(da) Tom Stern på Filmdatabasen 
(da) Tom Stern på Scope 
(fr) Tom Stern på Allociné 
(en) Tom Stern på AllMovie 
(en) Tom Stern hos The Movie Database 
Kodak OnFilm-intervju Arkivert 5. juni 2011 hos Wayback Machine.
AFC-intervju
Bygdegård

En bygdegård er en type samfunnshus man finner på mindre steder i Sverige. Vanligvis dreier det seg om en frittstående bygning som ble oppført for å tjene som samlingslokale for bygdas innbyggere. I mange tilfeller har bygdegårdene tidligere tilhørt en misjonsvirksomhet, vekkelsesbevegelse eller avholdslosje. 
I bygdegården kan det arrangeres dans, diverse møter og lignende. De blir også utleid til foreningsvirksomhet, samt til private selskaper, leirskoler o.l.


== Eksterne lenker ==
Om Bygdegårdarnas Riksförbund
Ithaca M37

Ithaca M37 er et amerikansk haglegevær med pumpemekanisme.
Våpenet har lade- og utkastingsport under, noe som gjør den like enkel å bruke for høyre- og venstrehendte. Den ble opprinnelig designet av John Moses Browning og John Pedersen som Remington Model 17. Etter første verdenskrig var Ithaca Gun Company på jakt etter en pumpehagle som kunne konkurrere med Winchester Modell 1912. De designet en kopi av Remington Model 17 i 1933, men fant ut at patentene ikke gikk ut før i 1937. De måtte så vente til 1937, og introduserte da Ithaca M37, som opprinnelig skulle hete Ithaca M33. Våpenet ble brukt av US Army under andre verdenskrig, men har også vært populær blant sivile og enkelte politienheter.
M37 byttet navn til M87 engang, men ble senere byttet tilbake. Produksjonen stoppet også opp en stund i 2005 ved ett av de mange eierskiftene av selskapet. Produksjonen ble startet opp igjen i Ohio.


== Versjoner ==
Det er laget utallige versjoner, men her er noen av de mest populære:

Ultralite: Med aluminiumkasse
Deerslayer: Med nedkortet løp og rifle-liknende sikter
DSPS: Deerslayer Police Special. Militær/politiversjon
Stakeout: Kort versjon med 33 cm løp og pistolgrep
28 Gauge: Kaliber 28 modell


== Se også ==
Liste over vanlige infanterivåpen fra andre verdenskrig
Samovar (elektronisk krigføring)

Samovar er en programmerbar radarjammer for elektronisk krigføring som operer i båndet 8-16 Ghz. Den gjør en analyse hvor den evaluerer og identifiserer trusler før den responderer med å forstyrre de mest aktuelle med kontinuerlig støy og tilfeldig og vedvarende pulset støy. Responsmønstere er bestemt ved parametrisk kontrollerte oscillatorer.
Enheten er en 2.75 meter lang ekstern pod som er 25.4 cm i diameter. Vekten er omtrent 150kg. Den brukes på jagerfly slik som F-5 og F-16. Taktisk er bruksområdet jamming under angrep med Penguin mk 3 luft til sjømålsmissiler, og kan også integreres med andre radarvarslere og chaff/narrebluss (flares).
Den lages av Kongsberggruppen og er utviklet sammen med Forsvarets forskningsinstitutt.


== Kilder ==
Jane's: Samovar radar jammer (Norway), from Airborne active and passive countermeasures systems and defensive aids suites (DAS)
Slavekirkegården

Slavekirkegården er stedet hvor døde straffanger («slaver») fra Fredriksten festning ble gravlagt. Det offisielle slaveriet på festningen varte fra ca. 1700 til 1845, men når dette stedet ble tatt i bruk som gravplass i den perioden vites ikke. Det finnes heller ikke noe samlet antall på hvor mange som ble gravlagt her, men det antas at i hvert fall 14 slaver som døde i en koleraepedemi i 1834 er blant dem. De små haugene inne på området er selve gravene. Plassen skal være det eneste gravsted fra slaveriets tid i Norge som formelt er innviet. Stedet holdes ved like som den enkle og bortgjemte gravplass det var.


== Kilder ==
Teksten er hentet fra lokal informasjonstavle på stedet.


== Litteratur ==
Skauge, Inger Lise; Stumberg, Kari (2010). «Slavekirkegården». Kirker og kirkegårder i Halden. Lokale kulturskatter. Halden: H. Andersen Bok- og papirhadel A/S. s. 226-227. ISBN 978-82-91129-13-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Macclesfield Bank

Macclesfield Bank, eller Zhongshaøyene (kinesisk: 中沙群島; pinyin Zhōngshā qúndǎo) er en serie rev og atoller i Sør-Kina-havet.
Folkerepublikken Kina betrakter området som en kommune i byprefekturet Sansha.


== Geografi ==
Området består av en gruppe på cirka 20 ubebodde småholmer och revområder og ligger øst for Paraceløyene, sørvest for Dongshaøyene og nord for Spratlyøyene.
Havet omkring øyene er svært rik på fisk og formodes også å ha store olje- og naturgassreserver.


== Historie ==
Zhongshaøyene ble annektert av Folkerepublikken Kina i 1974 sammen med Paraceløyene. Også Republikken Kina (Taiwan) og Vietnam gjør krav på øygruppen.
Øygruppen inngår sammen med Dongshaøyene,  Nanshaøyene og Xishaøyene i de av kineserne så kalte South China Sea Islands.


== Eksterne lenker ==
om Zhongsha, noe nedover på siden
Fanny Chmelar

Fanny Chmelar (født 31. oktober 1985 i Weilheim in Oberbayern) er en tysk alpinist. Hun regnes som et av Tysklands største talenter i slalåm. Med sine 1,87 m er hun blant de høyeste kvinnelige alpinistene i verdenscupen.
Chmelar debuterte i verdenscupen i desember 2005. Allerede i sitt tredje renn, i St. Moritz i januar 2006, tok hun sine første verdenscuppoeng. 15. desember 2006 kom hun på sjetteplass i superkombinasjonen i Reiteralm.
Sesongen 2008/09 fikk Chmelar sitt gjennombrudd i verdenstoppen. I sesongavslutningen i Åre oppnådde hun sin hittil første pallplassering ved å bli nummer to i slalåmrennet.
Hun representerte Tyskland under Vinter-OL 2010 i slalåm, men fullførte ikke.


== Meritter ==


=== Verdensmesterskap ===
Åre 2007: 21.-plass i superkombinasjonen
Val-d’Isère 2009: 8.-plass i slalåm


=== Junior-VM ===
Québec 2003: 10.-plass i super-G, 32.-plass i utfor, 43.-plass i storslalåm
Bardonecchia 2005: 22.-plass i super-G, 26.-plass i utfor, 29.-plass i storslalåm


=== Verdenscup ===
Tre plasseringer blant de ti beste, én pallplassering (tom. sesongen 2008/09)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fanny Chmelar – Olympedia 
(en) Fanny Chmelar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fanny Chmelar – FIS (alpint) 
(en) Fanny Chmelar – ski-db.com
Sletten (Karmøy)

Sletten er en del av tettstedet Vedavågen i Karmøy Kommune.
Sletten er hovedsakelig et stort byggefelt område.
Det finnes ikke butikker på sletten, men det er en kolonial innforbi en liten gang-avstand.
Skolen man går på om man kommer ifra sletten er Vedavågen Barneskole.
Om en er av eldre årgang så havner man på Åkrehamn Ungdomsskole.
Sletten har en egen barnehage.


== Severdigheter ==
Ønsker man å oppleve noe mens man er på sletten så er det noen få ting å velge mellom, man kan blant annet besøke fiskerimuseum eller Sletten Stadion der Sportsklubben Vedavåg Karmøy spiller sine kamper.
Fernando Sor

Josep Ferran Sorts i Muntades (født 14. februar 1778 i Barcelona, død 10. juli 1839 i Paris) var en spansk gitarist og komponist. 
Han er mest kjent for sine klassiske gitarstykker, men han har også laget stykker til opera og ballett. For sin innsats for balletten fikk han tittelen Cendrillon.
Sors verker ble utgitt i mange land, derfor er navnet hans skrevet på mange måter, blant annet: Joseph Fernando, Macari Sors, Fernando Sor, Ferran Sor, Ferdiand og Ferdinando Sor.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Han vokste opp i Barcelona, og kom fra en relativt velstående familie. I familien hans var det en tradisjon at mennene ble soldater, og dette hadde Sor også tenkt å bli, men en dag tok faren hans han med på en italiensk opera, og da ble han betatt. Han forelsket seg i musikken, og forlot tanken om å gå inn i militæret. Faren til Fernando introduserte også sønnen sin for gitar, som på denne tiden ble regnet som et dårlig orkesterinstrument.Sor studerte musikk i klosteret Santa Maria de Montserrat, som ligger på et fjell i nærheten av Barcelona. Etterhvert døde faren og da hadde ikke familien råd til at Fernando skulle gå på skolen, så da måtte han slutte. Det var i dette klosteret at Fernando skrev sine første stykker. 


=== Karriere ===
Fernando holdt en del konserter i Europa, blant annet i England, Paris, Berlin og Warszawa. Tidlig på 1800-tallet var ikke gitar så vanlig i England, derfor satte Fernando Sor et merke etter seg som gitarist. På den tiden ble han regnet som verdens beste gitarist, og sangene han skrev har blitt brukt mye etter hans død. I Spania fikk han kallenavnet «Beethoven på gitar».I 1823 flyttet Sor til Moskva. Da det nye Bolsjojteateret ble åpnet den 6. januar 1825 var det blant annet med Sors' ballett Cendrillon. Dessuten komponerte han balletten Hercules et Omphale til tsar Nikolais kroning og en sørgemarsj til tsar Aleksanders begravelse i St. Petersburg.
Høsten 1826 vendte han tilbake til Paris, der han døde etter lengre tids sykdom av tungekreft i 1839. 
Han ble begravet på Cimetière de Montmartre.


== Verker ==


=== Gitar - solo ===


== Litteratur ==
Wolf Moser: Ich, Fernando Sor. Edition Saint-Georges, Lyon 2005.
Fernando Sor: Sor. I: Encylopédie Pittoresque de la Musique. Hrsg. von A. Ledhuy und H. Bertini, Paris 1835; übersetzt und herausgegeben von Wolf Moser als: Sammlung historischer Quellen: Sor. I: Gitarre & Laute 1, 1979, Heft 2, S. 27 f., Heft 3, S. 18–20, Heft 4, S. 14 f., Heft 6, S. 16 f.; 2, 1980, Heft 1, S. 24–26
F. Sprenzinger: Ferdinand Sor. Der Guitarrefreund: Mitteilungen des Int. Guitarristen-Verbandes, 3. Jg., H. 3, 1902, S. 33-34
Brian Jeffrey (utg.): Fernando Sor: Complete Works for Guitar. New York 1977.


== Referanser ==