jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Hugo Johnson

Viktor Hugo Johnson (født 29. februar 1908, død 6. juni 1983) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Johnson vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Slaghöken» som kom på andreplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan». Mannskapet på «Slaghöken» var Folke Bohlin, Hugo Johnson og Gösta Brodin.


== OL-medaljer ==
1948  London –  Sølv i seiling, drake  Sverige


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Hugo Johnson – Olympedia 
(en) Hugo Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(sv) Hugo Johnson – Sveriges olympiske komité
Gösta Brodin

Frans Gösta Brodin (født 15. februar 1908, død 18. juni 1979) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Brodin vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Slaghöken» som kom på andreplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan». Mannskapet på «Slaghöken» var Folke Bohlin, Hugo Johnson og Gösta Brodin.


== OL-medaljer ==
1948  London –  Sølv i seiling, drake  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Gösta Brodin – Olympedia 
(en) Gösta Brodin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Gösta Brodin – databaseOlympics.com (arkivert)
Folke Bohlin

Folke Ivar R. Bohlin (født 20. mars 1903, død 12. juni 1972) var en svensk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1956 i Melbourne.
Brodin vant en olympisk sølvmedalje i seiling under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på båten «Slaghöken» som kom på andreplass i drakebåtklassen bak den norske båten «Pan». Mannskapet på «Slaghöken» var Bohlin, Hugo Johnson og Gösta Brodin.
Åtte år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne, ble han olympisk mester i seiling. Sammen med Bengt Palmquist og Leif Wikström vant han drakebåtlassen med «Slaghöken II».


== OL-medaljer ==
1956  Melbourne –  Gull i seiling, drake  Sverige
1948  London –  Sølv i seiling, drake  Sverige


== Eksterne lenker ==
(en) Folke Bohlin – Olympedia 
(en) Folke Bohlin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Folke Bohlin – databaseOlympics.com (arkivert)
In confesso

In Confesso er et band fra Bergen som ble startet i 2005. 
Bandet In Confesso ble startet av trommeslager Andreas Johansen og gitarist Alf Gunnar Andersen. De var tidlig ute med å rekruttere Daniel Fregstad og Alexander Netteland. 
Bandet har tre utgivelser, et selvprodusert og selvtitulert debutalbum In Confesso. Albumet er blitt mikset av Jan Henrik Vindenes hos Tinnitus i Bergen, masteringen er av Eddy Schreyer hos OasisMastering i USA. 
Samt det nye albumet "The Sleeper" som ble sluppet i 2011, albumet ble spilt inn i StudioMega i Sverige og mixet av Johan Örnborg og mastret av Jens Bogren. 
Bandet har mottatt gode kritikker for sin musikk, både i innland og utland. 
Singelen "Sound The Surrender" fra "The Sleeper" ble også gjort en musikkvideo på. Den har snurret mang en gang på SVISJ, og blitt godt mottatt på youtube.com


== Diskografi ==
2006: Reality (Demo)
2009: In Confesso (Pine Recordings)
2011: The Sleeper (Pine Recordings/Indie Distrubution)


== Medlemmer ==
NåværendeAlf Gunnar Andersen – Gitar
Andreas Johansen – Trommer
Daniel Fregstad – VokalTidligereSjalg Otto Unnison – Samples & Perc
Jørgen Haga – DJ
Loke Alexander Vikne – Gitar og Samples
Alexander Netteland – Bass


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) In confesso på MySpace
Leó Szilárd

Leó Szilárd (født 11. februar 1898 i Budapest, død 30. mai 1964) var en ungarskfødt fysiker. Han er mest kjent for sin idé fra 1933 om kjernefysiske kjedereaksjoner som danner grunnlaget for hvordan atomvåpen og atomkraftverk virker. Han skal ha blitt inspirert da han året før leste science fiction-boken The World Set Free av H. G. Wells, som mange år tidligere forutså både atomvåpen og at de skulle oppfinnes i 1933, selv om det var uklart i boken hvordan de skulle virke. Han var en del av Manhattanprosjektet.
Han patenterte i hemmelighet idéen om kjedereaksjon i 1936 i Storbritannia. Szilard var jøde og flyktet i 1933 til London for å slippe unna de nasjonalsosialistiske forfølgelsene i Berlin, der han bodde og hadde studert. Han flyttet videre fra London til New York i USA i 1938 etter et jobbtilbud fra Columbia University på Manhattan.
Szilárd tok initiativ til og skrev i 1939, sammen med bl.a. sin tidligere foreleser og samarbeidspartner Albert Einstein, det første av to brev til USAs president Franklin D. Roosevelt for å gjøre ham oppmerksom på muligheten av å lage atomvåpen. De var bekymret over at Hitler-Tyskland forsket på slike våpen og mente USA burde være først til å utnytte de voldsomme energimengdene i slike våpen. I Storbritannia forsket man også rundt slike våpen, og en rapport derfra, sammen med Szilárds og Einsteins brev, ga starten til det omfattende og hemmelige Manhattanprosjektet, som skapte verdens første atombomber. Szilárd og andre vitenskapsmenn var uenig med den militære ledelse og ønsket ikke at atombombene skulle brukes mot japanske byer. De mente en demonstrasjon på et øde område ville være nok til å overtale Japan til kapitulasjon. Szilárd arbeidet på Manhattanprosjektet, men arbeidet etter krigen med å advare om farene ved atomvåpen og oppfordret til nedrustning.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leó Szilárd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Leó Szilárd på Internet Movie Database 
(en) Leó Szilárd hos American National Biography
Mark – de biter!

Mark – de biter! (originaltittel: Squirm) er en amerikansk skrekkfilm fra 1976 regissert og skrevet av Jeff Lieberman. Filmen handler om amerikansk småby som invaderes av menneskeetende mark etter et tordenvær. Hovedrollene spilles av Don Scardino, Patricia Pearcy, R.A. Dow og Jean Sullivan.
Mark - de biter! er tematisk sett en av flere amerikanske filmer på 1970-tallet som gikk under benevnelsen "nature-strikes-back" (naturen slår tilbake).


== Handling ==
Fiskerlansbyen Fly Creek i Georgia blir hjemsøkt et av voldsomt tordenvær. Noen kraftlinjer slites løs i uværet og kablene lander på bakken slik at jorda blir elektrisk. Dette fører til at millioner av mark kryper fram og går til angrep på befolkningen.


== Om filmen ==
Filmen ble dårlig mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den bare har oppnådd 36 % på Rotten Tomatoes.VGs anmelder gav den terningkast en og skrev følgende kommentar: «En ufyslig film om en spesiell sort meitemark som velter frem i hundretusener og truer folk».


== I rollene ==
Don Scardino	 ... 	Mick
Patricia Pearcy	... 	Geraldine "Geri" Sanders
R.A. Dow	... 	Roger Grimes
Jean Sullivan	... 	Naomi Sanders
Peter MacLean	... 	Sheriff Jim Reston
Fran Higgins	... 	Alma Sanders
William Newman	... 	Quigley
Barbara Quinn	... 	Jenta til sheriffen
Carl Dagenhart	... 	Willie Grimes
Angel Sande	... 	Millie
Carol Jean Owens	... 	Lizzie
Kim Iocouvozzi	... 	Hank
Walter Dimmick	... 	Danny
Leslie Thorsen	... 	Bonnie
Julia Klopp	... 	Mrs. Klopp


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mark – de biter! på Internet Movie Database 
(no) Mark – de biter! hos Filmfront 
(sv) Mark – de biter! i Svensk Filmdatabas 
(fr) Mark – de biter! på Allociné 
(nl) Mark – de biter! på MovieMeter 
(en) Mark – de biter! på AllMovie 
(en) Mark – de biter! på Turner Classic Movies 
(en) Mark – de biter! på Rotten Tomatoes 
badmovies.org
Tor Grenness

Tor Grenness (født 15. oktober 1943 i Oslo) er en norsk førsteamanuensis og sakprosaforfatter ansatt ved Handelshøyskolen BI. 
Grenness har doktorgrad i Business Administration (DBA), men underviser hovedsakelig i samfunnsvitenskapelige metoder. Han har gitt ut en rekke bøker innen vitenskapsteori og metode for forskning og oppgaveskriving.


== Bibliografi i utvalg ==
2001: Innføring i vitenskapsteori og metode, Universitetsforlaget, Oslo ISBN 9788215001326
2008: Kvalitative metoder for markedsføring og organisasjonsfag (med Steinar Ola Gaute Aas Askheim), Universitetsforlaget, Oslo ISBN 9788215010007


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Tor Grenness i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Tor Grenness i BIBSYS
universitetsforlaget.no om Grenness
Truls Fyhn

Truls Fyhn (født 14. mai 1945 i Tromsø, død 25. desember 2011 i Tromsø) var en norsk jurist. Han var politimester i Troms politidistrikt fra mars 1994 til sin død. 


== Liv og virke ==
Fyhn avtjente militærtjenesten som militærpoliti. Han tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1973 med vegtrafikkloven som spesialfag. Han jobbet deretter et år i Justisdepartementets politiavdeling i ett år. 
Fra 1974 til 1983 gikk han gradene som politijurist (politifullmektig, politiadjutant og sist politiinspektør) i Troms politidistrikt. Han var deretter politiinspektør og sjef for narkotikaseksjonen ved Oslo politidistrikt i syv år fra desember 1983 til september 1990. Fra september 1990 til februar 1994 var Fyhn kriminalsjef i Oslo, før han i mars 1994 ble politimester i Troms politidistrikt. Fyhn har vært aktor i 700 straffesaker. Han var den nest siste politimester i Norge som ikke var i åremålsstilling.Fra 2001 til 2003 var Fyhn medlem av kvinnevoldsutvalget som skulle foreslå tiltak for å bedre sikkerhet for kvinner som utsettes for fysisk og psykisk vold, trusler og overgrep fra nåværende eller tidligere samlivspartner.I desember 2011, kort tid før sin død, ble Fyhn kåret til «Årets tromsøværing» av leserne til Bladet Tromsø.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UiTs forskningsmagasin Labyrint For ordens skyld portrettintervju av Fyhn skrevet av Randi Solhaug 2010-3
Det Danske Luftfartselskab

Det Danske Luftfartselskab‎ eller DDL var et dansk flyselskap som ble stiftet som selvstendig aksjeselskap den 29. oktober 1918. DDL var det første sivile flyselskapet i Danmark. DDL fusjonerte i 1946 med de øvrige nasjonale flyselskapene i Skandinavia, og dannet SAS.


== Eksterne lenker ==
(en) Det Danske Luftfartselskab – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Gudenes hevn

Gudenes hevn (originaltittel: The Food of the Gods) er en amerikansk science fiction-grøsser fra 1976 regissert og bearbeidet til manus av Bert I. Gordon. Manus er løst basert på H. G. Wells' roman The Food of the Gods and How It Came to Earth fra 1904. Hovedrollene spilles av Marjoe Gortner, Pamela Franklin, Ralph Meeker, John McLiam, og Ida Lupino.
Gudenes hevn er en av flere amerikanske filmer på 1970-tallet som gikk under benevnelsen "nature-strikes-back". Den har et økologisk budskap.


== Handling ==
Et eldre ektepar, som bor på en øy, eksperimenterer med et stoff som har den egenskap at dyr får abnorm stor vekst. Rotter får fatt i stoffet, og får en enorm vekst. På samme øy befinner også fotballspilleren Morgan og noen venner seg. De er på jakt, men får andre ting å tenke på da de blir angrepet av noen gigantiske veps. Etter en stund møter de matprodusenten Jack Bensington og hans assistent, biologen Lorna Scott. De er der i håp om å få markedsføre stoffet som fører til den abnorme veksten. Etterhvert oppdager de at øya er fylt med gigantiske dyr som i økende grad går løs på mennesker, og de blir derfor stående overfor problemet om å få dem utryddet. De blir tvunget til å søke tilflukt på en bondegård når de får en gruppe gigantrotter etter seg.  


== Om filmen ==
Filmen ble dårlig mottatt av amerikanske kritikere og har bare oppnådd 24 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den én av fire stjerner.Gudenes hevn ble i 1989 etterfulgt av Food of the Gods II. Denne har imidlertid lite å gjøre med innholdet i den første filmen. Denne oppfølgeren ble forbudt i Norge i 1989.


== I rollene ==
Marjoe Gortner ...  Morgan
Pamela Franklin ...  Lorna Scott
Ralph Meeker ...  Jack Bensington
Jon Cypher ...  Brian
Ida Lupino ...  Mrs. Skinner
John McLiam ...  Mr. Skinner
Belinda Balaski ...  Rita
Tom Stovall ...  Thomas
Chuck Courtney ...  Davis
Reg Tunnicliffe ...  Ferry Attendant


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gudenes hevn på Internet Movie Database 
(sv) Gudenes hevn i Svensk Filmdatabas 
(da) Gudenes hevn i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Gudenes hevn på Allociné 
(nl) Gudenes hevn på MovieMeter 
(en) Gudenes hevn på AllMovie 
(en) Gudenes hevn på Rotten Tomatoes 
Review and Production Stills at stomptokyo.com
Review and Production Stills at finalgirl.blogspot.com
Filmtrailer (YouTube)
Marc Muniesa

Marc Muniesa Martínez (født 27. mars 1992) er en spansk fotballspiller som spiller for den qatarske klubben Al-Arabi SC (Qatar). 
Han spilte for Barcelona Atlétic, altså B-laget til FC Barcelona. Han fikk sin debut for Barcelonas A-lag i sesongen 2008/2009, men ble utvist etter bare ti minutters spill.
Sommeren 2013 signerte han for Stoke City FC og deres nye manager Mark Hughes. Han har for det meste vært reserve, men har spilt ni kamper i sesongen 2013/14, hvor fem har vært som innbytter. Han spilte fra start i 3-2-seieren mot Chelsea 7. desember 2013. 
Muniesa er midtstopper, men kan også brukes som back. Utenfor banen er han god kamerat med Everton's Gerard Deulofeu, mannen som scoret det første målet mot Stoke i Muniesa's første kamp. Kampen endte forøvrig 4-0 til Everton, men Muniesa var blant Stoke's beste den dagen. Han er mest kjent for sin gode spilleforståelse og innsats.
Den 2. juli 2013 meldte han overgang fra FC Barcelona til Stoke City FC, hvor han skrev under på en fireårskontrakt.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marc Muniesa – FIFA 
(en) Marc Muniesa – UEFA 
(en) Marc Muniesa – Transfermarkt 
(en) Marc Muniesa – WorldFootball.net 
(en) Marc Muniesa – Soccerbase.com 
(en) Marc Muniesa – FootballDatabase.eu 
(en) Marc Muniesa – Soccerway 
(en) Marc Muniesa – FBref 
(es) Marc Muniesa – as.com
Jeffrén Suárez

Jeffrén Isaac Suárez Bermúdez (født 20. januar 1988), også kjent som Jeffrén, er en spansk-venezuelansk fotballspiller som spiller for den kyprotiske klubben AEK Larnaka. 
Han har tidligere spilt for FC Barcelona. I sesongoppkjøringen foran 2009/2010 sesongen spilte han så å si hver eneste kamp, og scoret i nærmest samtlige.
Han ble født i Venezuela, men har spansk pass.
Jeffrén regnes som et stort talent, og har imponert som kantspiller. Han kan brukes både på høyre og venstre kant.
Han var del av det spanske laget som vant U19-EM i 2006.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Jeffrén Suárez – FIFA 
(en) Jeffrén Suárez – UEFA 
(fr) Jeffrén Suárez – LÉquipe 
(en) Jeffrén Suárez – Transfermarkt 
(en) Jeffrén Suárez – national-football-teams.com 
(en) Jeffrén Suárez – WorldFootball.net 
(en) Jeffrén Suárez – Soccerbase.com 
(en) Jeffrén Suárez – FootballDatabase.eu 
(en) Jeffrén Suárez – Soccerway 
(en) Jeffrén Suárez – Fora De Jogo
La Masia

La Masia er juniorarkademiet til fotballklubben FC Barcelona. Den ble bygget i 1702, og ligger like ved Camp Nou, FC Barcelonas storstadion. Bygningen har gjentatte ganger blitt ombygget, og dette vil også mest sannsynlig bli tilfelle i nær fremtid. Fra 2010 er det nemlig bestemt at Barcelonas ungdomsakademi vil bli flyttet til et nytt og eksklusivt bygg, som naturligvis vil bestå av et svært treningsanlegg. Dette nye treningsanlegget er enormt påkostet, og er et klart og tydelig tegn på at klubben også i fremtiden vil satse stort på å rendyrke fotballtalenter i sine egne rekker.
Det nåværende La Masia består av flere etasjer, og har både innendørs svømmebasseng, mathall og ikke minst en sportshall. La Masia er et juniorarkademi i særklasse, og regnes som å være blant de beste å oppfostre talenter i verden.
Kjente spillere som Josep Guardiola, Carles Puyol, Xavi Hernández, Víctor Valdés, Gerard Piqué, Andrés Iniesta, Sergio Busquets, Cesc Fàbregas, Lionel Messi, Thiago Alcántara og Gerard Deulofeu har alle gått gradene i La Masia. 


== Historie ==
La Masia er en gammel landsresidens i Barcelona, som ble reist i 1702. Den ligger et steinkast unna Camp Nou, det kolossale stadionet til FC Barcelona i bydelen Les Corts i Barcelona. Barcelona spilte sine hjemmekamper på Camp de Les Corts før klubben flyttet til sitt nåværende storstadion Camp Nou i 1957. Det gamle stadionet ble satt i drift av den tidligere klubbstifteren og presidenten Hans Gamper, eller Joan Gamper som han ble kalt i Catalonia. Han mente at klubben sårt trengte sit eget hjemmestadion.
Bygget sto dermed ferdig i 1922, og ble benyttet helt frem til 1957, da storstuen Camp Nou tok over tronen. Det er svært tydelig at Joan Gamper har satt sine spor i Barcelona- historien, med tanke på at han nå hvert år blir hedret i pretemporada [preaseason] med turneringen "Joan Gamper Trophy". Det nye stadion ble altså innviet i 1922, da Barcelona møtte St. Mirren på det daværende gressteppet. På den tiden var ikke kapasiteten på anlegget mer enn på 20.000 tilskuere. På dette stadionet gikk klubben gjennom to suksessfulle æraer.
I starten av 1920-årene var klubben den beste og så langt mest suksessfulle i hele Catalonia-området, og fikk derfor etterhvert omdømme som en av de beste klubbene i hele Spania. På denne tiden begynte La Masia for alvor å markere seg som et av verdens beste juniorarkademier. Laget oppfostret nemlig gamle legender som Ricardo Zamora, Josep Samitier, Paulino Alcantara, Felix Sesumaga og ikke minst Franz Platko. Førstnevnte har forøvrig blitt hedret i senere tid, da i form av Zamora-troféet. Keeperen som blir kåret til La Liga, og årets beste sisteskanse, mottar dette troféet. I sesongen 2008/2009 mottok Barcelona-keeper Victor Valdés denne prestisjetunge utmerkelsen. Med flere av disse daværende stjernespillerne [Zamora, Samitier, Alcantara, Sasumaga, Platko] på laget, vant Barcelona det første La Liga- mesterskapet som ble arrangert i spansk fotball, noe som skjedde i 1928- 1929 sesongen.


== Eksterne lenker ==
(en) La Masia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Svensk-norska föreningen

Svensk-norska föreningen (SNF) er en svensk vennskaps- og samarbeidsforening mellom Sverige og Norge, grunnlagt i Stockholm 31. oktober 1942. Søsterorganisasjonen Norsk-svensk forening ble grunnlagt i Oslo i 1946.Formålet med foreningen var fra begynnelsen av å gi humanitær støtte til det okkuperte Norge og å hjelpe norske flyktninger i Sverige. I årene 1942-48 var borgerråden Yngve Larsson foreningens leder, kommandør med stjerne av St. Olavs Orden.
Foreningen fikk tusenvis av medlemmer under andre verdenskrig, og mange politikere og kulturpersonligheter ble tidig medlemmer, deriblant sjefredaktørene Torgny Segerstedt og Ture Nerman, forfatterne Eyvind Johnson, Pär Lagerkvist, Marika Stiernstedt og Harry Martinson, politikere som Alva Myrdal, Östen Undén og Bertil Ohlin, fagforeningsmannen August Lindberg, Gunnar Andersson og Ragnar Casparsson, samt professorene Nils Ahnlund og Hans W-son Ahlman. Blant de norske medlemmene var norske LOs Martin Tranmæl, sjef for det norske flyktningkontoret Annæus Schjødt, professor Fredrik Paasche, forfatteren Helge Krog og oberstløytnant Ingvald Smith-Kielland.Foreningen har idag cirka 200 medlemmer, og har som hovedformål å aktivt fremme kulturelt og historisk fellesskap mellom Sverige og Norge. Ordfører 2009-2010 er Kjell Anneling (svensk ambassadør i Oslo 1993-1997).


== Se også ==
Samfundet Nordens Frihet
Voksenåsen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Svensk-norska föreningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Presentasjon på nordiskkulturfond.org (se side 101)
George Miller (komiker)

George Miller (født George Wade Dornberger 28. juni 1941 i Seattle, Washington, død 5. mars 2003 Los Angeles, California) var en amerikansk stand-up-komiker. Han begynte med stand-up i en alder av 21 år og fikk sin TV-debut på The Tonight Show starring Johnny Carson i 1976.
Han begynte å opptre på The Comedy Store i Los Angeles og delte scene med mange andre stand-up-komikere som senere skulle vise seg å bli noen av de ledende komikerne i USA, blant annet hans gode venn David Letterman, Jerry Seinfeld og Michael Keaton.
Han var gjest både på Late Night with David Letterman og Late Show with David Letterman hele 56 ganger.
I 1979 kom han og flere andre komikere i konflikt med The Comedy Store og nektet å opptre der mer. David Letterman, en av George Millers nærmeste venner, var på den tiden fast gjesteprogramleder for The Tonight Show starring Johnny Carson og var programleder hver mandag for Johnny Carson, som noen år tidligere hadde fått ny kontrakt av NBC som ga ham mer penger og mer fri. Letterman trengte et sted å prøve ut vitsene sine så av den grunn boikottet han ikke The Comedy Store. En kveld kom George Miller for å se på sin venn opptre, men klubbens eier likte ikke det og ringte politiet og fikk ham kastet ut. Etter at Dave hørte hva som hadde skjedd, opptrådte han aldri mer på The Comedy Store, ifølge Miller.
Han vokste opp i Seattle sammen med sin mor, Helen, som oppdro ham alene etter at faren hans hadde forlatt dem da George bare var et spedbarn.
Før George Miller begynte som stand-up-komiker, spilte han billiard og var blant de 20 som spilte inn mest penger i Seattle-området. Han mente selv at han ikke var mer enn en middels biljardspiller.
Moren hans var aldri noe begeistret for at han spilte biljard på heltid, så da han fikk jobben som komiker på The Comedy Store, fortalte han at han antageligvis ikke kom til å spille billiard noe mer. Hun spurte: «Å, hva er det du har tenkt å begynne med?». «Jeg skal fortelle griste vitser til fulle folk i et mørkt lokale», svarte han. «Ja, det er så mye bedre», svarte hun ironisk, og var kanskje ikke like entusiastisk som det George var over karrieren som stand-up-komiker.
Han hadde leukemi og døde av en blodpropp i hjernen 5. mars 2003 ved UCLA Medical Center i Los Angeles.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) George Miller (komiker) på Internet Movie Database 
(en) George Miller hos Find a Grave
(en) George Miller story
(en) George Miller, a Letterman Favorite, Dies
(en) George Miller, 61, a Stand-Up Comedian Artikkel The New York Times
(en) Artikkel i Los Angeles Times
Tomorrow (sang fra 1977)

«Tomorrow» er en amerikansk sang fra musikalen Annie (1977), som i originaloppsetningen på Broadway ble fremført av Andrea McArdle.
I spillefilmen Annie (1982) ble den fremført av Aileen Quinn og i TV-filmen Annie (1999) av Alicia Morton.Melodien skrevet av Charles Strouse og teksten er skrevet av Martin Charnin. Den ble publisert i 1977.


== Coverversjoner ==
Grace Jones spilte inn en discoversjon. Den ble utgitt på hennes debutalbum Portfolio i 1977.
Den ble spilt inn av Barbra Streisand på hennes album Songbird (1978).
Elaine Page spilte inn en up tempo-versjon. Den ble utgitt på albumet Stages (1983) og en versjon fra hennes førti års jubileumsturné er inkludert på livealbumet Elaine Page: Live – Celebrating A Life On Stage.
Me First and the Gimme Gimmes spilte inn en punkrock-versjon. Den ble utgitt på gruppas album Are a Drag (1983).


== Norsk versjon ==
Andreas Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «I morgen». 


=== Innspillinger ===
Anita Skorgan. Utgitt på LP-platen Anita Skorgan (Snowflake CLP-3007) i 1978.
Jannecke Øinæs
Sandra Lyng Haugen


== Referanser ==
Iringa (region)

Iringa er en av Tanzanias 30 administrative regioner. Regionshovedstaden er byen med samme navn, og regionen dekker et område på 35 503 km². Regionen hadde en befolkning på 941 238 innbyggere ved den nasjonale folketellingen i 2012.
Ruaha nasjonalpark, Tanzanias nest største park med omtrent 7 500 besøkende hvert år, ligger i denne regionen.


== Distrikter ==
Regionen er administrativt delt inn i tre distrikter. Innbyggertallene som er oppgitt nedenfor stammer fra folketellingen i 2012. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Iringa Region – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Kilolo

Kilolo er ett av syv distrikter i regionen Iringa i Tanzania. Den grenser i nord og øst til regionen Morogoro, i syd til distriktet Mufindi og i vest til distriktet Iringa Vijijini.
Ifølge folketellingen i 2002 var befolkningen i distriktet på 205 081.