jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Trampolino Giuseppe dal Ben

Trampolino Giuseppe dal Ben er et skihoppanlegg ved Predazzo i Italia. Anlegget, som ligger i Stalimen, nord for Predazzo, ble brukt under ski-VM 1991, 2003 og 2013, samt junior-VM 2014 og universiaden (studentlekene) 2013. Det består av to hoppbakker med størrelse K120 (HS134) og K95 (HS106), og fire mindre bakker med K62, K35, K20 og K10.
Det har tidligere vært flere mindre hoppbakker ved Predazzo og ellers i dalen Val di Fiemme. På 1960-tallet ble det bygd to bakker med størrelse K20 og K35, og det fantes også en bakke i Passo Rolle med K65, samt flere andre bakker i dalen. I 1984 ble det bygd to bakker ved Predazzo med K62 og K35, og byggingen av storbakken og normalbakken (da med K120 og K90 og konstruert av slovenske Lado Gorišek) startet i 1988, foran VM i 1991. Storbakken var Italias største hoppbakke da den ble åpnet. Storbakken og normalbakken ble modernisert i 2001 til VM i 2003. Disse bakkene har flomlys, og alle de seks hoppbakkene i anlegget er utstyrt med plastmatter slik at de kan brukes også i sommersesongen.
Hoppanlegget hadde først verdenscuprenn i spesielt hopp i februar 1990 («prøve-VM»). Det har også blant annet hatt renn i Sommer Grand Prix og FIS-renn, og dessuten verdenscupen i kombinert.
Anerkjent bakkerekord i K120-bakken er 136 meter, satt av Adam Małysz (Polen) i VM (hopp) 22. februar 2003. Eric Frenzel (Tyskland) hoppet 138,5 meter i kombinert under VM 28. februar 2013. Samuel Costa (Italia) falt på et hopp på 142 meter i verdenscupen i kombinert 26. februar 2016. I K95-bakken er bakkerekorden på snø 108 meter, satt av Sarah Hendrickson (USA) i verdenscupen 15. januar 2012. Christoph Bieler (Østerrike) hoppet 109,5 meter i kombinert under VM 21. februar 2013. Mario Innauer (Østerrike) hoppet like langt på plast i FIS-cupen 18. september 2005.


== Viktige renn (spesielt hopp) ==


=== Menn ===


=== Kvinner ===


== Kilder ==
Skisprungschanzen-Archiv: Predazzo
Val di Fiemme 2013: Ski Jumping Stadium Predazzo (historie på offisiell side)
FIS: Resultater (Predazzo)
FIS: Resultater (Val di Fiemme)


== Eksterne lenker ==
(en) Stadio del salto Giuseppe Dal Ben – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Salgsfullmakt

Salgsfullmakt er retten til å inngå rettslig bindende avtaler med en kunde om levering av produkter eller tjenester i overensstemmelse med bedriftens leveringstilbud. Et leveringstilbud undertegnet av en fullmektig undertegnes ifølge merkantil tradisjon ved å bruke tilføyelsen pr. foran foretaksnavnet.
Er ikke tilføyelsen gjort er underskriften likevel å regne som gjort i egenskap av fullmektig. Kjøps- og salgsfullmakter følger naturlig av en stilling og den tilliten en stilling krever.
Kunnskap om fullmakter hører tradisjonelt til pensum på handelsskoler. Ekspeditører og selgere fungerer i praksis som salgsfullmektig.


== Se også ==
Firmategningsrett
Instruks
Selger
Teaterpraktiker

Teaterpraktiker er en moderne betegnelse på en person som både produserer teaterforestillinger og skaper en teoretisk diskurs som underretter om det praktiske arbeid. En teaterpraktiker kan være en regissør, dramatiker, skuespiller eller – typisk – en kombinasjon av disse tradisjonelt adskilte rollene.
Kabelvåg Idrettslag

Kabelvåg Idrettslag (stiftet 4. desember 1894) er en fotballklubb i Vågan kommune i Nordland.
Den mest kjente spilleren derfra er Stig Johansen, som representerer FK Bodø/Glimt i Adecco-ligaen. Laget spiller hjemmekampene på Kabelvåg stadion, som tar 2500 tilskuere. 
Kabelvåg har flere lag i de forskjellige aldersgruppene, alt fra mini 1 til A-lag i Norsk 4.divisjon.


== Litteratur ==
Kabelvåg idrettslag (1994). Kabelvåg idrettslag 100 år. Kabelvåg: Laget. s. 40.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalutgave på Bokhylla.no av Nasjonalbiblioteket]


== Eksterne lenker ==
Norges Fotballforbund: Kabelvåg IL
Å være, eller ikke være

«Å være, eller ikke være» (engelsk: To be, or not to be) er en monolog fra William Shakespeares skuespill Hamlet (skrevet ca. 1600), tredje akt, første scene. Det er et av de mest kjent sitatene innen verdenslitteraturen og det mest kjente fra nevnte skuespill. 
Monologen fremføres i skuespillet av tittelfiguren Prins Hamlet, og dens første linjer i André Bjerkes gjendiktning av monologen lyder:

Å være eller ikke være: Det
er spørsmålet. For hva er edel ferd?
Å tåle dette regn av sten og piler
en bitter skjebne sender mot oss?
Eller å trekke sverdet mot et hav av sorger
og gjøre slutt på dem? Å dø og sove
...

Hamlet er ikke alene på scenen mens han fremfører dette. Ofelia, Polonius og Kong Claudius er på scenen, selv om litteraturvitere ikke enes om hvorvidt Hamlet er klar over deres tilstedeværelse.
Frontispis

Frontispis eller frontispise kan vise til:

Frontispis (arkitektur) – en bygnings midtparti, ofte fremskutt med en gavl eller et gavllignende ornament på en bygnings forside/frontgavl.
Frontispis (bok) – en illustrasjon på siden som er vendt mot tittelsiden i en bok.
Jukka Leino

Jukka Leino (født 10. juni 1978 i Heinävesi) er en finsk alpinist. Han har spesialisert seg i slalåm og storslalåm.
Leino debuterte i verdenscupen 10. desember 2000 i et storslalåmrenn i Val-d’Isère. De neste sesongene var preget av hyppige utkjøringer, og de gode resultatene uteble. Han tok sine første verdenscuppoeng ved å bli nr. 23 i slalåmrennet i Wengen 19. januar 2003. Nøyaktig ett år senere oppnådde han sin hittil beste plassering da han ble nr. 11 på samme sted. 
Etter dette har han oppnådd flere poengplasseringer. I sesongen 2007/08 konsentrerte han seg om europacupen, der han vant to renn og endte på 5.-plass i totalsammendrag og gikk helt til topps i storslalåmcupen.


== Meritter (per 14. februar 2009) ==
Verdenscup

6 plasseringer blant de 20 besteVerdensmesterskap

St. Moritz 2003: nr. 27 i slalåm
Bormio 2005: nr. 29 i slalåm
Val-d’Isère 2009: nr. 16 i storslalåm


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jukka Leinos hjemmeside
(en) Jukka Leino – FIS (alpint) 
(en) Jukka Leino – ski-db.com
Frontispis (bok)

Frontispis eller frontispise er en detaljert, dekorativ illustrasjon som befinner seg på siden som er vendt mot tittelsiden i en bok. Tidligere ble betegnelsen brukt om selve tittelsiden.


== Eksterne lenker ==
(en) Frontispieces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Angelo Weiss

Angelo Weiss (født 9. februar 1969 i Trento) er en italiensk tidligere alpinist.
Han var spesialist i tekniske disipliner, først og fremst slalåm, og utgjorde et sterkt italiensk lag sammen med blant andre  Alberto Tomba, Matteo Nana og Fabrizio Tescari.


== Karriere ==
Han debuterte i verdenscupen i 1992 i Crans-Montana.
I 1994 deltok han under OL på Lillehammer, der han ble nr. 8 i storslalåm. Under OL 1998 i Nagano ble han nr. 16 i samme disiplin. I 1995 ble han italiensk mester i slalåm. I 2000 vant han sin eneste seier i verdenscupen (dette var også han eneste pallplassering) – 9. januar gikk han til topps i slalåmrennet i Chamonix.
Han la opp som alpinist sommeren 2003. I 2005 ble han trener for det italienske kvinnelandslaget.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Angelo Weiss – Olympedia 
(en) Angelo Weiss – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Angelo Weiss – FIS (alpint) 
(en) Angelo Weiss – ski-db.com
Paul Wagnberg

Paul «Palle» Wagnberg (født 1961 i Norrköping) er en svensk organist, kjent fra flere plateutgivelser. Han flyttet til Oslo (1985) og var med i den godtselgende gruppen Real Thing også som sentral komponist (åtte plater 1992-).
Selv har han ledet sitt Organ Unit til tre plateutgivelser. I dag har han med gitaristen Frode Kjekstad, egne føtter (bass) og Erik Nylander på trommer (før har han hatt Børre Dalhaug og Ole Morten Sommer). Ellers har han vært i bluesorkestre som J. T. Lauritsen & The Buckshot Hunters og svenske Santana The Experience, såvel som plateutgivelser av Brazz Brothers (julefergen) og Bodil Niska. Han spiller Hammondorgel.


== Utgivelser ==
Eat meat (Real Records, 1996) med Randy Johnston gitar og Torstein Ellingsen trommer.
Gone fishing (Real Records, 2001).  Med Kjekstad og Ellingsen.
Catch 22 (Real Records, 2007).  Med Kjekstad og Nylander.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Paul Wagnberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Paul Wagnberg på Discogs 
(en) Paul Wagnberg på Discogs 
(en) Paul Wagnberg på MusicBrainz
Produksjonsteknikk

Produksjonsteknikk er teknikker som omfatter produksjonsmetoder og industrielle arbeidsprosesser. Industri er i stigende grad avanserte bedrifter som gjør bruk av mekaniske og automatiske produksjonsløsninger. Industriteknikken er orientert rundt noen basisfag som maskinteknikk og automatisering.


== Eksterne lenker ==
Produksjons- og industriteknikk
Fabrizio Tescari

Fabrizio Tescari (født 6. april 1969 i Asiago) er en italiensk tidligere alpinist. Han var en rendyrket slalåmspesialist. Han markerte seg for første gang i internasjonal sammenheng under junior-VM 1987 i svenske Sälen, der han ble nummer 4 i slalåmrennet, som ble vunnet av landsmannen Roger Pramotton.
Tescari debuterte i verdenscupen 10. desember 1991 i et slalåmrenn i Sestriere, der han ble nr. 15. 29. november året etter vant hans karrierens eneste verdenscupseier.
Han kjørte sitt siste renn 23. januar 2001 i Schladming (Østerrike), der han ikke greide å kvalfisere seg til finaleomgangen.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Fabrizio Tescari – Olympedia 
(en) Fabrizio Tescari – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Fabrizio Tescari – FIS (alpint) 
(en) Fabrizio Tescari – ski-db.com
Matteo Nana

Matteo Nana (født 25. august 1974 i Chiesa Valmalenco) er en italiensk alpinist. I 1999 og 2000 ble han tre ganger italiensk mester i slalåm og storslalåm.
Han markerte seg for første gang i internasjonal sammenheng i 1993, da han kom på fjerdeplass i super-G under junior-VM i alpint 1993|junior-VM i italienske Monte Campione. Bare to år senere debuterte han i verdenscupen, der han til tross for sine kvaliteter som allroundalpinist konsentrerte seg om disiplinene slalåm og storslalåm.
Nana utviklet seg raskt i skyggen av Alberto Tomba til en av de beste slalåmkjørerne på det italienske landslaget. I sesongen 1996/97 plasserte han seg blant de 10 fremste i tre renn på rad. I storslalåmrennet i Alta Badia kom han på pallen for første gang i løpet av karrieren. Under det følgende verdensmesterskapet ble han nest beste italiener i slalåm med en 15.-plass, i storslalåm ble han nr. 18.
Deretter uteble toppresultatene i verdenscupen. Under OL 1998 i Nagano ble han beste italiener med en 11.-plass i slalåm og 15.-plass i storslalåm. Under VM 1999 i Vail/Beaver Creek kom han på 12.-plass i storslalåm.
Sesongen 1999/00 oppnådde han igjen nye pallplasseringer, blant annet da han ble tredjemann i slalåmrennet i Vail.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Matteo Nana – Olympedia 
(en) Matteo Nana – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Matteo Nana – FIS (alpint) 
(en) Matteo Nana – ski-db.com
Finnmarkskommisjonen

Finnmarkskommisjonen (samisk Finnmárkokomišuvdna) ble oppnevnt av Kongen i statsråd 14. mars 2008, med grunnlag i finnmarksloven. Den har sete i Tana der den er samlokalisert med Indre Finnmark tingrett.
Kommisjonen skal kartlegge bruks- og eierrettigheter som folk i Finnmark kan ha ervervet med grunnlag i langvarig bruk av det arealet som 1. juli 2006 ble overført fra Statskog SF til Finnmarkseiendommen. Dette arealet antas å omfatte vel 95 % av grunnen i Finnmark (45 000 kvadratkilometer). Kartleggingen skal ifølge finnmarksloven § 29 skje på grunnlag av «gjeldende nasjonal rett».Hensikten med Finnmarkskommisjonen er å få til en raskere og mer helhetlig avklaring av rettighetsforholdene i Finnmark enn hva som hadde vært mulig gjennom de vanlige domstolene. Parter som er uenige i kommisjonens konklusjoner om rettighetsforholdene kan bringe spørsmålene inn for Utmarksdomstolen for Finnmark, som ble etablert høsten 2013.
Minst to av de fem medlemmene i kommisjonen skal være bosatt i Finnmark eller på annen måte ha sterk tilknytning til fylket. For tiden har kommisjonen følgende sammensetning: Jon Gauslaa (leder), Hilde Agathe Heggelund, Ole Henrik Magga, Veronica Andersen og John Bernhard Henriksen.
Kommisjonen kunngjorde i februar 2009 at den har startet rettighetskartleggingen på øyene Stjernøya og Seiland i Vest-Finnmark (felt 1) og i Nesseby kommune i Øst-Finnmark (felt 2). Den har senere startet arbeidet i ytterligere fem utredningsfelt, Sørøya (felt 3), Karasjok (felt 4), Varangerhalvøya øst (felt 5), Varangerhalvøya vest (felt 6), Tana med Tanafjorden (felt 7) og Kautokeino (felt 8).
Kommisjonens rapport for felt 1 Stjernøya/Seiland ble offentliggjort 20. mars 2012. Senere har kommisjonen offentliggjort rapportene for felt 2 Nesseby (februar 2013), felt 3 Sørøya (oktober 2013), felt 5 Varangerhalvøya øst (juni 2014) og felt 6 Varangerhalvøya vest (oktober 2015).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Finnmarkskommisjonens hjemmesider
Informasjonsside om finnmarksloven
Finnmarksloven
Forskrift om Finnmarkskommisjonen og Utmarksdomstolen for Finnmark
Bani Yas (by)

Bani Yas (arabisk: بنو ياس) er den tredje største byen i emiratet Abu Dhabi i De forente arabiske emirater, og blir ofte regnet som en forstad til hovedstaden Abu Dhabi. Den har om lag 30 000 innbyggere, og ligger 30 km sørøst for hovedstaden, mellom denne og storbyen Al Ain.
Bani Yas ligger i et fruktbart område som starter her noe innenfor kysten, og strekker seg østover til Al Ain og grensen mot Oman. Det er noen oljekilder sør for Bani Yas, og  sandørken sør for bebyggelsen. Byen har flere store moskéer. Bani Yas ligger ved motorveiene nr 11, 22 og 30. Det er planer om å satse sterkt på fotball i byen, med utbyggingsplaner for stadion med FIFA-mål og 20 000 sitteplasser.


== Referanser ==
Tor (forskningsstasjon)

Tor er en norsk ornitologisk feltstasjon i Antarktis, beliggende ca. 1625 moh. ved nunataken Svarthamaren i Dronning Maud Land. Den ble etablert i sesongen 1992/93 og består av en isolert container på 3x8 meter som fungerer som oppholdsrom og arbeidsrom. Stasjonen benyttes kun om sommeren, og overnatting foregår i telt. Norges helårsbemannede stasjon i Antarktis, Troll, ligger ca. 100 km vest for Tor. Begge stasjonene drives av Norsk Polarinstitutt.
Forskningen ved stasjonen er knyttet til fuglelivet ved Svarthamaren, som huser Antarktis' største innlandskoloni av sjøfugl og verdens største bestand av antarktispetrell (Thalassoica antarctica) med nærmere 250 000 hekkende par.


== Kilder ==
Torkild Tveraa (2008). «Svarthamaren – der ingen skulle tro at noen kunne bo».  I Helga Kyvik. Norge i Antarktis. Oslo: Schibsted. s. 130-147. ISBN 978-82-516-2589-0. 


== Eksterne lenker ==
Norsk forskning i Antarktis. Norsk Polarinstitutt
Ruwais

Ruwais (arabisk: الرويس) er en by langt vest i emiratet Abu Dhabi i De forente arabiske emirater, ved Persiagulfen. Den har om lag 10 000 innbyggere, og ligger 240 km vest for hovedstaden Abu Dhabi. 
Ruwais er et produksjons- og distribusjonssentrum for olje-produksjonen i den vestlige delen av landet. Byen har et større varmekraftverk basert på olje, og et avsaltingsanlegg for sjøvann. Den ble utviklet fra en fiskerlandsby på 1970-tallet, og fikk i løpet av de neste ti årene et større oljeraffineri og et naturgassanlegg for produksjon av flytende gass (LNG). Det er også en kunstgjødsel-fabrikk i byen, og et anlegg for behandling av svovel.


== Eksterne lenker ==
(en) Al-Ruwais, Abu Dhabi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johnson M1941 LMG

Johnson M1941 Light Machine Gun er et maskingevær designet i 1940 av Melvin Johnson jr.
Det har samme mekanismeoppsett og mange av de samme delene som Johnson M1941 rifle. Våpenet blir matet med et enkeltradet bananmagasin innsatt på venstre side på låsekassen. Den har justerbar skuddhastighet fra 200 til 600 skudd i minuttet. Det ble bygget to modeller, M1941 med trestokk og tofot, og M1944 med stålkolbe og med en enkelfot i tre. Våpenet har flere likheter med den tyske FG42.
Våpenet ble kjøpt inn av både United States Army og United States Marine Corps og brukt under andre verdenskrig. Omtrent 9 500 eksemplarer ble laget.


== Eksterne lenker ==
(en) M1941 Johnson LMG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) M1941 Johnson (machine gun) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Runar Borge

Runar Borge (født 4. juni 1946 i Drammen) er en norsk danser, koreograf og regissør. 
Borge har utdannelse i ballett og teater fra London, København og Stockholm og var profesjonell danser i åtte år før han ble koreograf og instruktør. Han har vært fast tilknyttet Det norske teatret, men har hatt oppdrag på de fleste teatre i Norge, inkludert Den norske opera. Borges første dansejobb var i Spelemann på taket på Det Norske Teatret i 1968. Han har også spilt i Göteborg og Stockholm, London og Los Angeles. Borge har stått bak mer enn 50 forestillinger, blant andre A Chorus Line, Billy, Cats, Den spanske flue, Funny Girl, My Fair Lady, The Phantom of the Opera, Piaf, Sugar, Ungen og West Side Story. 
Runar Borge har som regissør tatt i bruk dans i et stort antall teateroppsetninger og musikaler og dermed gjort dans til en tydelig del av norsk teater både i store og små produksjoner. Han tilpasser koreografi til forestillingene på en måte som integrerer dansen i stykket og var den første som fikk lage ny koreografi til musikalen Cats. 


== Priser ==
Leif Justers ærespris
Guldmasken 1988 og 1989
Oslo Bystipend 1990
Senter for Dansekunsts Ærespris 2002
Komiprisen 2003 (Fagprisen)


== Referanser ==


== Kilder ==
Hvem Hva Hvor 1992 ISBN 82-516-1391-4


== Eksterne lenker ==
(en) Runar Borge på Internet Movie Database
Dark Horse Records

Dark Horse Records er et plateselskap som var kontrollert av George Harrison fra han startet det i 1974 og frem til hans død. 


== Distribusjon ==
Harrison hadde spilt inn for Parlophone og Apple Records under en kontrakt terminert i 1976. Alle hans senere utgivelser ble gitt ut gjennom Dark Horse. Dette startet med Thirty Three & 1/3 i 1976 og sluttet med Brainwashed i 2002 (gitt ut etter hans død). Harrison's Dark Horse katalog ble remastered og gitt ut i en samleboks i 2004. Disse, og utgivelser av andre artister har blitt distribuert på runde av tre plateselskaper: 

A&M Records (1974–1976)
Warner Bros. Records (1976–1992)
Parlophone (start fra 2002)


== Artister spilt inn på Dark Horse ==
Selv om Dark Horse fokuserte mest på Harrisons utgivelser, ga selskapet også ut album fra følgende artister mellom 1974 og 1976:

George Harrison
Ravi Shankar
Jim Keltners band Attitudes
Splinter, en South Shields duo
R&B vokalisten the Stairsteps
R&B vokalisten Keni Burke et medlem av the Stairsteps
Eks-Joe Cocker gitarist Henry McCullough
Jiva, et California band


== Logo ==
Insoirasjonen til Dark Horse logoen kom fra en etikett på en blikkboks Harrison så på en av hans mange reiser til India.
Logoen er den syv-hodete hesten Uchchaisravas, en vanlig figur i Indisk kunst og mytologi. Harrison var nok en "svart hest" når det gjaldt å starte sin egen solokarriere etter å ha blitt overskygget i The Beatles av Lennon og McCartney, selv om han skrev noen av bandets mer kjente senere sanger (sånn som "Here Comes the Sun" og "Something"), og var den første eks-Beatlen med et soloalbum som nummer 1, (All Things Must Pass i 1970).


== Se også ==
George Harrison
George Harrisons diskografi


== Eksterne lenker ==
Dark Horse Records -- Historie, artister, offisielle artist websider, ansatte, fotogalleri.
Offisielt nettsted 
George Harrison
Nils Ahrén

Nils Aréhn (født 30. desember 1877 i Sundsvall i Medelpad, død 1. april 1928 i Stockholm) var en svensk skuespiller.
Aréhn filmdebuterte i 1913 og medvirket i 29 filmer. Han er også kjent under navnene Nils Arehn og Nils Ahrén.


== Filmografi ==

1927 – Gustaf Wasa/del II .... dansk fogd i Falun

1927 – Troll-elgen .... P. Rustebakke, rik slektning

1927 – Hin och smålänningen .... Mr. Bernfeldt

1927 – Bara en danserska .... Ludwig Radinger

1926 – Mordbrännerskan .... Hans Fredrik Örnfeldt

1926 – Flickan i frack .... Gamle Kock, Katjas og Currys far

1926 – Till Österland .... lærer

1925 – Damen med kameliorna .... George Duval

1925 – Två konungar .... Pechlin

1925 – Flygande holländaren …. marki

1925 – Kalle Utter .... grev Stjerncrona

1925 – Ingmarsarvet .... overlærer Storm

1924 – 33.333 .... Kramer Sr.

1924 – Unge greven ta'r flickan och priset .... grev Casimir Lewenstierna, eier av Stensiöö slott nær Falsterbo

1923 – Mälarpirater .... greven av Tollerö

1922 – Amatörfilmen .... Edmond Garter

1922 – Thomas Graals myndling .... Thomas Graal

1921 – Körkarlen .... Prison Chaplain

1920 – Carolina Rediviva .... Roth

1920 – Karin Ingmarsdotter .... Berger Sven Persson

1920 – Fiskebyn .... prest

1919 – Hans nåds testamente .... herredshøvding Björner, Hans nådes fetter

1919 – Hemsöborna .... Rev. Nordstroem

1919 – Surrogatet .... Amandus Sax

1918 – Berg-Ejvind och hans hustru .... Björn

1917 – Tösen från Stormyrtorpet .... dommer

1914 – Dömen icke .... Helder

1913 – De lefvande dödas klubb .... oberst Malcolm Huntley, Dicks far

1913 – Livets konflikter .... Charles von Barton


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nils Ahrén på Internet Movie Database 
(sv) Nils Ahrén i Svensk Filmdatabas 
(en) Nils Ahrén hos The Movie Database
Danseinformasjonens ærespris

Danseinformasjonens ærespris er en pris opprettet av Danseinformasjonen. Prisen er ment å rette oppmerksomhet mot kunstarten og hedre fortjente dansekunstnere. Prisen ble delt ut første gang i 1995 og gis til en person som har gjort en særlig innsats innen dansekunst.
Selve prisen er en bronsestatuett av Nina Sundbye og fra 2010 et stipend på 25 000 kroner. Prisen tildeles enkeltpersoner, men kan unntaksvis tildeles en gruppe eller en institusjon.
Danseinformasjonen initierer en komite bestående av 5 personer med god kjennskap til norsk dansekunst. Komiteens medlemmer sitter i 4 år.


== Mottakere ==
1995 – Gerd Kjølaas
1996 – Eva Krøvel
1997 – Jorunn Kirkenær
1999 – Ivo Cramér
2000 – Joan Harris
2001 – Kjersti Alveberg
2002 – Runar Borge
2003 – Solveig Leinan Hermo
2004 – Egon Weng
2005 – Edith Roger
2006 – Anne Borg
2007 – Tone Øvrebø Johannessen og Norske Dansekunstnere – forbundet for dansere, koreografer og pedagoger
2009 – Ellen Kjellberg
2010 – Sven Åge Birkeland
2011 – Anne Grete Eriksen
2012 – Caroline Wahlström Nesse og Camilla Myhre
2013 – Marte Sæther
2014 – Oslo Danse Ensemble
2015 – Lise Nordal
2016 – Ingunn Rimestad
2017 – Cecilie Lindeman Steen


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Danseinfomasjonens ærespris Arkivert 11. august 2020 hos Wayback Machine.