jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Rettssosiologi

Rettssosiologi er et forskningsområde i krysningsfeltet mellom rettsvitenskap og samfunnsvitenskap, som vanligvis regnes enten som en tverrfaglig tilnærming innen rettsvitenskapen eller som en gren av sosiologien. Forskere innen rettssosiologi kan enten være jurister eller samfunnsvitere (vanligvis sosiologer).
Rettssosiologiens fokus er retten, de rettslige institusjonene og rettslig adferd, som stor grad studeres med samfunnsvitenskapelige metoder. Rettssosiologien studerer rettssystemets funksjon i samfunnet, herunder rettssystemets innvirkning på samfunnsforholdene og omvendt; samfunnsforholdenes innvirkning på rettssystemet. Sentrale spørsmål i faget er f.eks. om lovgivningen virker etter sin hensikt. Lovgivningen kan også ha andre utilsiktede eller uønskede virkninger som ikke lovgiver var oppmerksom på eller ikke la tilstrekkelig vekt på da loven ble vedtatt. Også denne siden av lovgivningsvirksomheten er rettssosiologien opptatt av. Faget trekker veksler på sosiologi, og i mindre grad også på andre samfunnsvitenskaper som sosialantropologi, statsvitenskap, samfunnspolitikk, kriminologi, psykologi og samfunnsøkonomi, og i tillegg på andre tverrfaglige forskningsområder som rettsfilosofi (rettsteori) og rettshistorie.
Det er lange tradisjoner for rettssosiologiske undersøkelser i Norge, blant annet Vilhelm Auberts forskning som inkluderer undersøkelser både om den samiske befolkningen i Nord-Norge, sosial ulikhet og straffens funksjon. 
Rettssosiologi inngår i det juridiske studiet i Norge og andre land, og blir i denne sammenhengen kalt et «perspektivfag», dvs. et fag som skal gi jurister et tverrfaglig perspektiv på eget fag. Organisatorisk er faget normalt lagt til juridiske fakulteter. Ved f.eks. Universitetet i Oslo finner man ansatte med rettssosiologi som forskningsområde ved flere institutter ved Det juridiske fakultet.
Archie McPherson

Archie McPherson (født 10. februar 1910 i Alva i Clackmannanshire, død 1969) var en skotsk fotballspiller.
McPerson startet sin karriere i Alva Albion Rovers, Bathgate og  Rangers før han ble hentet til Liverpool av manager George Patterson i november 1929.
Han begynte som reserve i sesongen 1929/1930, men etter noen kamper ble han fast på laget og begynte å spille med trøye nummer 10. I sesongen 1930/1931 var han sammen med Tommy Lucas de eneste som var involvert i samtlige av de 43 kampene Liverpool spilte.
Han ble i Liverpool frem til desember 1934 da han signerte for Sheffield United. Han spilte også for Falkirk, East Fife og Dundee United før han la støvlene på hylla.


== Kamper ==
1929-1934: Liverpool: Ligakamper – mål: 130 kamper – 18 mål.
1929-1934: Liverpool: Totalt kamper – mål: 133 kamper – 19 mål.


== Se også ==
Statistikk om Liverpool FC.


== Eksterne lenker ==
Profil på LFChistory.net
Valkyrie plass stasjon

Valkyrie plass stasjon (Valkyrien stasjon) var frem til 1985 en stasjon på undergrunnsbanen under Valkyrie plass på Majorstuen i Oslo. Stasjonen er i dag en del av T-banenettet i Oslo og brukes som nødutgang og reklameplass.
Stasjonen var egentlig planlagt å ligge midt mellom Nationaltheatret og Majorstuen, men ble lagt på Valkyrien etter at et uhell 23. oktober 1912, under anlegget av undergrunnsbanen, forårsaket at 800 m² av gatelegemet raste ned i tunnelen. Den ble tatt i bruk 28. juni 1928. Stasjonen ble stengt i 1985 på grunn av kort avstand til Majorstuen og fordi det var både vanskelig og risikabelt å utvide den for T-banetog med flere enn to vogner. Stasjonen er oppført i nyklassisistisk stil, tegnet av Kristofer Lange.
I forbindelse med planleggingen av den nye Majorstuen stasjon er det vurdert om Valkyrie plass stasjon kan gjenåpnes som inngang til den nye stasjonen. Det er da viktig å unngå ødeleggelse av det gamle interiøret som nå er bevart i det eksisterende stasjonsområdet.Den eneste gangen stasjonen har vært åpen for allmennheten siden stasjonen ble stengt var natten til 16. mai 2015, da artisten Röst lanserte sitt nye album med konsert på perrongen. I desember 2014 var den imidlertid åpen en dag for fotografer.Den norske thrillerserien Valkyrien (2017), er innspilt i den nedlagte T-banestasjonen.


== Se også ==
Homansbyen stasjon


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Oslo Byarkiv: Holmenkollbanens stasjon – Valkyrie plass stasjon
Oslo Byarkiv: Holmenkollbanens stasjon – Teakvogn på Valkyrie plass stasjon
Hovedscenen

Hovedscenen er en programpost på NRK2, som blir brukt til å sende opera, ballett, klassisk musikk og lignende programmer. Programmet har gått siden 2011.


== Eksterne lenker ==
(no) Hovedscenen på NRK TV
Rolf Steffensen

Rolf Steffensen (født 31. august 1958) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet. Han ble valgt til ordfører i Hamarøy kommune i 2007 og gjenvalgt i 2011 for perioden frem til 2015. Han ble også valgt til leder i Salten Regionråd i slutten av 2011 for perioden frem til 2015.Steffensen er utdannet candidatus theologiæ og praktiserte som sokneprest i Hamarøy menighet frem til han fikk ordførerembetet. Han er forfatter av dåpsboken «I Guds hånd» og var medforfatter av «Konfirmantbibelen - Veilederhefte», «Mitt fadderbarn» og «Hjemlængsel: vandringer i Knut Hamsuns rike».


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesiden til Hamarøy kommune.
Sola Brettseilerforening

Sola Brettseilerforening ble etablert i 1984 og er dermed Norges første og en av de største brettseilerforeningene i landet. På grunn av de ypperlige forholdene for brettseiling, blir norgesmesterskapet arrangert på Solastranden nesten hvert år. I 1991 ble VM arrangert på Sola, et meget vellykket arrangement. SBF har et godt miljø der flere medlemmer seiler aktivt og er blant Norges beste. SBF har to hovedbaser, en på Solastranden og en på Liapynten ved Hafrsfjord, med eget brettskur begge steder.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
SBFs hjemmeside med historie
Sola Innebandyklubb

Sola Innebandyklubb (stiftet 10. november 1988 som Sola/Grannes Innebandyklubb) er en innebandyklubb fra Sola kommune i Rogaland, som ble til som et resultat av en sammenslåing av Sola/Grannes Innebandyklubb og Åsenskogen Innebandyklubb foran 2005/06-sesongen. Klubben var en av den første innebandyklubbene i Rogaland og blant de eldste i Norge.Klubben spiller sine kamper i Solahallen og Åsenhallen med sorte og hvite drakter, og har rødt og hvitt som reservedrakt


== Menn ==
Klubbens A-lag for menn spiller 2018/19-sesongen i 2. divisjon (SørVest Bandyregion). Herrene tok NM-sølv i 1993, og har en sjetteplass i eliteserien fra 1994/95-sesongen som bestenotering på øverste nivå.


== Kjente spillere ==
En rekke spillere fra Sola har fått landskamper for Norge.

Sigrunn Kvalvik (U19-kvinner)
Marianne Mohagen (U19-kvinner)
Arne Birkemo (U19-menn)
Kåre Birkemo (U19-menn)
Arne Magne Kvalevåg (U19-menn)
Trond Vervik (U19-menn)
Torbjørn Sortland (U19-menn)
Cato Nymoen (U19-menn)
Thomas Sola (U19-menn og A-landslag menn)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Sola Innebandyklubb på Facebook
Sola Flystasjon Flyklubb

Sola Flystasjon Flyklubb ble stiftet i 1984 av Saab Safir-entusiaster ved Sola Flystasjon. Klubben opererer fly av type Saab Safir. Sola Flystasjon Flyklubb er medlem av Norsk  Luftsportsforbund (NLF). Klubben har lokaler og hangar ved Sola Flystasjon som er den militære delen av Stavanger Lufthavn, Sola.Klubben tilbyr Safir- og akroutsjekk til en konkurransedyktig pris. Det er også mulig å få fløyet en akro introduksjonstur med en av klubbens erfarne flygere.


== Eksterne lenker ==
Sola Flystasjon Flyklubbs hjemmesider
Jernaldergården

Jernaldergården på Ullandhaug er et rekonstruert gårdsanlegg fra folkevandringstiden, ca. 350 – 550 e.Kr. Gården ligger på toppen av Ullandhaug, cirka 3 kilometer fra Stavanger sentrum, med praktfull utsyn over Nord-Jæren og Hafrsfjord. I folkevandringstiden lå det en bondegård på dette stedet, og konservator Tor Helliesen ved Stavanger Museum undersøkte og kartla tuftene av jernaldergården allerede i år 1900.  Det rekonstruerte gårdsanlegget er bygget på tuftene av den opprinnelige gården. Det nye anlegget består av tre innredede hus. Stiftelsen «Jernaldergården» er faglig og administrativt underlagt Arkeologisk museum i Stavanger. 
Den opprinnelige gården brant ned og ble forlatt en gang midt på 500-tallet e.Kr. Den lå øde i over 1400 år til den ble undersøkt av Bjørn Myhre i 1967 og 1968. Allerede før utgravningene begynte var det besluttet at anlegget skulle restaureres på basis av de arkeologiske funnene. Det rekonstruerte anlegget sto ferdig i 1975. Siden den tid har man arbeidet med å finne ut hvordan gården fungerte da den var bosatt.
På Flat-Jæren er det registrert nærmere 200 ødegårder fra folkevandringstiden. Regner vi med de sentrale gårdene der fornminnene er forsvunnet, får vi over 400 gårder fra denne perioden. De fleste har sett ut som Jernaldergården på Ullandhaug. Alle husene hadde jordgulv, men var ellers bygget av tre med ytre murer av stein som beskyttelse mot væte og vind. På taket var det trolig torv. Taket ble båret av to rader stolper som sto inne i husene. To og to stolper var bundet sammen med en tverrbjelke slik at de dannet en grind. Grindbygde hus har vært i bruk i Rogaland helt opp til våre dager. På det ene huset er det et tilbygg som kan ha vært redskapsskjul eller vedbod. Dette minner veldig om de tilbyggene vi finner på Jærhusene i senere tid.


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Jernaldergårdens hjemmesider Arkivert 24. februar 2008 hos Wayback Machine.
«Jernaldergården». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Vålandstårnet

Vålandstårnet eller Vålandspibå i Stavanger finner vi på Vålandshaugen (84 moh.), som er bydelens høyeste punkt. Tårnet er oppført på det som tidligere het Axelsborg. Vålandstårnet er et utsiktstårn oppført i 1895, med vokterbolig for byens første trykkvannsbasseng. 
Før dagens Vålandstårn ble bygget, skal det ha stått et utsiktstårn på denne plassen. Dette ble oppført under Napoleonskrigen i perioden 1807–1814. Dette ble kalt for Vålandspibå, et navn som henger igjen som navn på dagens tårn. I ca. 1860 var det svært lite igjen av selve «pibå», og det ble oppført en sirkelformet varde. Denne varden ble malt rød samt påført med store bokstaver «Beskade mig ikke». En trapp førte opp til et platå, og der kunne folk nyte den gode utsikten utover de landlige omgivelser.

Da vannbassengene ble bygd i 1893-1894, ønsket folk at det skulle gjøres alt mulig for å unngå riving av dette utsiktstårnet. Dagens tårnet ble oppført i år 1895. Dette tårnet ble reist i forbindelse med at det kommunale vannverk hadde bygd to bassenger på Vålandshaugen. I dette tårnet ble det innredet plass til brannvakt samt restaurant. Tårnet på St. Hanshaugen i Oslo ble brukt som modell for oppføringen av Vålandstårnet, og mange kalte denne for Vålandsborgen.I 1914 kondemnerte helserådet bygningen som bolig, og tårnet ble pusset opp i 1917. Med okkupasjonen i 1940 ble bygget tatt over av tyskerne som brukte Vålandstårnet som observasjonspost.Etter krigen ble tårnet brukt av Park- og idrettsvesenet som lager/oppholdsrom, Sivilforsvaret, politiet, drosjesentralen og Radio Ræle Ligaen (Kortbølgeradioforening). 1. etasje ble også brukt som privat boilig frem til 1970 av Boligkontoret. 
Ifm. tårnets 100-årsjubileum i 1995 ble det stiftet en Venneforeningen for tårnet. Disse jobbet dugnad på tårnet og fikk det rehabilitert. Tårnet ble igjen stengt i 2006. Januar 2016 åpnet tårnet igjen etter omfattende rehabilitering ved hjelp av midler fra Stavanger kommune og DNB Stiftelsen. Faber Bygg var utøvende entreprenør. 
Vålandstårnet har i dag søndagscafé hver søndag og er åpent for leie av private lage og foreninger gjennom Eiganes & Tasta Frivillighetssentral. 


== Eksterne lenker ==
Byhistorisk, om Vålandstårnethttps://www.stavanger.kommune.no/kultur-og-fritid/kultur/valandstarnet/
https://www.erlingjensen.net/valandstarnet/
https://www.facebook.com/vaalandstaarnet/
Rettsøkonomi

Rettsøkonomien er en tverrfaglig disiplin som forsøker å analysere og forklare rettsregler ved hjelp av samfunnsøkonomiske teorier og begreper.
De økonomiske virkningene av rettsreglene vil alltid være av interesse for lovgiver og andre. Effekten av ulike skatte- og avgiftsregler er for eksempel et yndet diskusjonstema for de fleste.


== Rettsøkonomiens historie ==
Rettsøkonomien har røtter tilbake til Cesare Beccaria, Jeremy Bentham og Adam Smith på slutten av 1700-tallet. I Norge bidro spesielt Anton Martin Schweigaard og Torkel Halvorsen Aschehoug med rettsøkonomiske analyser av rettsregler. Etter dette var det relativt lite interesse for rettsøkonomien.På begynnelsen av 1960-tallet begynte det å komme en rekke rettsøkonomiske artikler på trykk i USA. En av de mest betydningsfulle artiklene ble skrevet i 1960 av Ronald H. Coase (nobelprisvinner i økonomi), hvor han også tok inn såkalte transaksjonskostnader i analysene. I 1961 kom også en artikkel av Guido Calabresi om erstatning ved ulykker som argumenterte for at formålet med erstatningsretten var å minimalisere de totale ulykkeskostnader som besto av både skadekostnader og kostnader for å forebygge skade. Richard Posner bygget videre på bidragene fra Coase og Calabresi, og utvidet analysene til å også gjelde strafferett og familierett.


== Litteratur ==
Eide, Erling / Stavang, Endre (2008). Rettsøkonomi. Cappelen Akademisk Forlag. ISBN 978-82-02-24122-3.


== Referanser ==
Bugge og damene

Bugge og damene er et norsk underholdningsprogram som gikk på NRK2 i 1997. Programmet ble ledet av Lill-Marit Bugge som hadde møter ukjente kvinner som hun mente fortjente en plass i TV-ruta. Hun blandet humor og alvor i sitt forsøk på å portrettere de hverdagskvinnene som var gjester.Med seg i programmet hadde hun også sin mor, Tove Bugge, og tre bikkjer. Programmet gikk på søndager.


== Referanser ==
Fårschpil

Fårschpil er et norsk musikkprogram for ungdom som gikk på NRK2 i 1996. Programmet ble sendt fra diskotek i Tromsø på fredager. I tillegg til musikk og dans ble det utført en del morsomme stunt.
Programmet gikk direkte fra et utested i Tromsø og var inspirert av lignende program på MTV.


== Eksterne lenker ==
Episodene på NRK Nett-TV
(no) Fårschpil på NRK TV
Babbis Friis-Baastad

Babbis Friis-Baastad (født Ellinor Margrethe Blauenfeldt 21. august 1921 i Bergen, død 10. januar 1970 i Oslo) var en norsk barnebokforfatter.
Hun debuterte som så mange på den tiden i Barnetimen for de minste; i 1956 med Tulutta og Makronelle, som kom i bokform i 1960. Hennes bokdebut kom med Æresord, som hun vant Dammprisen med i 1959. Hun skrev i alt åtte bøker.
Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for fire av sine bøker, og det er også disse bøkene som representerer den røde tråden i forfatterskapet: den etiske bevisstheten, og solidariteten med og omsorgen for personer som står i fare for å støtes ut. I Æresord sliter hovedpersonen Tott med å holde sitt dyrebare løfte om å ikke forråde en venn. I Kjersti (1962), som hun også vant Dammprisen med, sliter hovedpersonen med den utstøtingen hun møter blant jevnaldrede på grunn av et vansiret ansikt. Kjersti er forfatterens største internasjonale suksess, men både Hagemann og Vold er enige om at den neste boken, Ikke ta Bamse! (1964), er hennes mesterverk, litterært sett. Jeg-fortelleren Mikkel på 13 bærer et tungt ansvar for den utviklingshemmede broren «Bamse» på 15; den «store lillebroren» som i vanvare har skadet en yngre gutt på fotballbanen. Bruken av jeg-forteller, den bevisste rytmen i skrivestilen, og bruken av et flukt/jakt-motiv er effektive virkemidler i boken. Du må våkne, Tor (1967) er en samling korte fortellinger fra den livsfjerne hovedpersonens dagdrømmer. Boken er et tidlig eksempel på tilrettelegging for lesesvake.


== Litteratur ==
Birkeland, Risa, Vold. Norsk barnelitteraturhistorie. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8
Sonja Hagemann. Barnelitteratur i Norge 1914-1970. Aschehoug, 1978. ISBN 82-03-09458-9
Aida M. Grøndahl: Babbis Friis-Baastad
Babbis Friis-Baastad hos Stor Norske Leksikon
Babbis Friis-Baastad hos Stor Norske Leksikon/utdypning
Kholm

Kholm (russisk: Холм) er en by i Novgorod oblast i Russland. Den ligger ved samløpet av elvene Lovat og Kunja, rundt 200 km sør for Novgorod. Innbyggertall: 4 325 (folketelling 2002). 
Bosetningen ble først nevnt i 1144 som Kholm pogost. Gjennom middelalderen motsto byen talløse beleiringer fra litauere, polakker og svensker. Under andre verdenskrig var byen okkupert av Wehrmacht fra 1941 til 21. februar 1944. Byen ble fullstendig ødelagt, og dens nåværende befolkning er bare en tredjedel av antallet før krigen.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Kholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Cato Thau-Jensen

Cato Thau-Jensen (født 9. februar 1966 i Århus) er en dansk illustratør. Han er særlig kjent for ville, fargerike og lett surrealistiske malerier som illustrasjoner til flere bildebøker for barn.
Thau-Jenssen er utdannet ved Grafisk Skole i Århus og illustrasjonslinja ved Designskolen i Kolding. Han debuterte som illustratør i 1995, og har siden mottatt flere litterære priser i Danmark.


== Priser (utvalg) ==
2004 – Søren Gyldendals Studierejselegat
2002 – Kulturministeriets Illustratørpris
1997 – Gyldendals boklegat for barnebokforfattere


== Eksterne lenker ==
Bildeeksempel
Thau-Jensen om å arbeide med illustrasjoner
Barndomsminner
Tale ved Kulturministeriets illustratorpris 2002
Myntsett utformet av Cato Thau-Jensen
Skolebesøk
Kirsten Thesen

Kirsten Thesen (født Fleischer 22. juni 1920, død 6. desember 2011) var en norsk ungdomsbokforfatter.
Hun debuterte i 1948 på Eide Forlag med Ingrid alle dage -, og skrev i alt åtte bøker. Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for to av bøkene: En og to – følge slo (1960) og Bare du og jeg (1962). Det blåser fra Forsøy (1959) skildrer en familie som splittes under andre verdenskrig, fordi far og sønn velger hver sin side. Synsvinkelen ligger hos datteren/søsteren. Hennes hittil siste bok var Samma det, bare tida går (1966).
I årene 1948-84 skrev Thesen tolv bøker, flest ungdomsbøker, men også historiske romaner med handling fra Bergen. Bøkene hennes høstet gode kritikker fra alle landets aviser, men Thesen forble ukjent for det store publikum, selv om en anmelder stilte henne på linje med Astrid Lindgren.I 1968 ble Thesen rammet av en tragedie som preget henne resten av livet, da hennes 18 år gamle sønn Iacob mistet livet i en trafikkulykke. Han var norgesmester i stup for BSLK og en av Bergens mest populære vokalister i popgruppen Hoolegans. Lørdag 31. august 1968 skulle bandet spille til dans i Norheimsund da bilen kjørte inn i veggen på et pensjonat. To av de fem døde i ambulansen, mens Iacob døde på Haukeland sykehus to uker senere. Thesen fortsatte likevel som bok- og teateranmelder og korrekturleser i Bergens Arbeiderblad, og ble boende i sitt hjem på Ny-Paradis. I årene 1978-84 skrev hun tre bøker for voksne, også til strålende kritikker.Vi har alle en have i 1978 var hennes egen dagbok fra et opphold på psykiatrisk sykehus etter sønnens brå død. I 1980 utga hun romanen Vådeskuddet med handling fra Bergen i 1884. For å gjøre boken mest mulig autentisk, ringte Thesen til Bergen politikammer og forklarte hvordan hun tenkte seg ulykken. Så levende var beretningen hennes at politimannen hun fikk på tråden, ba henne si hvor dette hadde skjedd, så politiet kunne rykke ut - men det dreide seg om en fiktiv hendelse i 1884. I vinterdrakt ble Thesens siste bok, utgitt i 1984. Den var hennes egen versjon av historien om Jostedalsrypa.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Birkeland, Risa, Vold. Norsk barnelitteraturhistorie. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8
Malaja Visjera

Malaja Visjera (russisk: Ма́лая Ви́шера) er en by i Novgorod oblast i Russland. Den ligger ved elva Malaja Visjera, en bielv til Visjera, rundt 65 km nordøst for Velikij Novgorod.
Bosetningen ble grunnlagt i 1843, i forbindelse med byggingen av Nikolajbanen, det vil si jernbanen Moskva–St. Petersburg. Bystatus ble innvilget i 1921. 


== Demografi ==
Befolkningsutvikling:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Malaya Vishera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jógvan

Jógvan (IPA: [ˈjɛgvan]) er en færøysk form av mannsnavnet Johan, som er en kortform av Johannes og har opprinnelse i hebraiske Jochanan, «Gud er nådig».


== Utbredelse ==
Jógvan er et svært vanlig navn på Færøyene. Varianten Jegvan er mindre brukt. Den danske formen av Jógvan er Jøgvan, men denne er svært lite brukt.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Jógvan i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Jógvan Frederik Kjølbro (f 1887, d 1967), kjøpmann og skipsreder
Jógvan Sundstein (f 1933), færøysk politiker og statsminister 1989–1991
Jógvan Isaksen (f 1950), færøysk forfatter og litteraturhistoriker
Jógvan Gunnarson (f 1992), norsk komiker
Jógvan Andrias Joensen, færøysk visesanger
Jógvan Hansen, færøysk sanger
Jógvan í Lon Jacobsen, færøysk språkforsker
Jógvan Hugo Gardar, færøysk journalist


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Jógvan
(en) Think Baby Names: Jógvan
Okulovka

Okulovka (russisk: Оку́ловка) er en by i Novgorod oblast i Russland. Den ligger  i Valdajhøydene, ved elva Peretna (en sideelv til Msta), rundt 140 km øst for Velikij Novgorod. Innbyggertall:  13 050 (2007 est.), 14 470 (folketelling 2002), 17 197 (folketelling 1989).
Bosetningen ble først nevnt i 1495. Etter at Nikolajbanen, det vil si jernbanen Moskva–St. Petersburg, ble bygget gjennom byen på midten av 1800-tallet, har byens utvikling vært knyttet til jernbanen. Bystatus ble gitt i 1965.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Okulovka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Benjamin Caunt

Benjamin «Ben» Caunt (født 22. mars 1815, død 10. september 1861) var en engelsk 1800-talls bokser kjent som «Torkard-giganten». 
Caunt var født i Hucknall Torkard i Nottinghamshire i England. Han var 190 cm høy og hadde en matchvekt på rundt 95 kg. Det ble sagt om ham at han var sterk, utholdende og ivrig, men også treg og klumsete.
11. mai 1841 ble Caunt engelsk tungvektsmester etter å ha slått Nick Ward. Han holdt denne tittelen til 9. september 1845, da han tapte for William Thompson. Etter dette tapet, hvor han i tillegg ble beskyldt for juks, annonserte han at han trakk seg tilbake fra boksing. Han gjorde et forsøk på comeback i 1857 mot Nat Langham, denne kampen ble erklært uavgjort etter 60 runder, da begge var for slitne til å fortsette.
Caunt døde av lungebetennelse 10. september 1861 i St. Martins Lane i London. Han er gravlagt utenfor St. Maria Magdalena-kirken i Hucknall like ved sine to barn som begge omkom i en brann ti år tidligere.
Klokka Big Ben i Westminster i London ble ifølge legenden oppkalt etter ham.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ben Caunt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
http://www.leftlion.co.uk/articles.cfm/title/ben-caunt/id/7148
https://web.archive.org/web/20100121164839/http://www.bencaunt.freeserve.co.uk/gallery.htm
'Big Ben' Caunt, Ashfield District Council: https://web.archive.org/web/20110613191213/http://www.ashfield-dc.gov.uk/ccm/navigation/community-and-living/faiths--beliefs-and-religions/st--mary-magdalene/-big--ben-caunt/%3Bjsessionid%3DC67652C9797FAB972267E2ADEB50DEA0
http://www.whitechapelbellfoundry.co.uk/bigben.htm
Alan Phillips 1959, The story of Big Ben, Ministry of Works, H.M.S.O
Liv Grinde

Liv Grinde (født 7. mars 1949 i Tysvær ved Haugesund) er en norsk lokalpolitiker. Hun var ordfører i Lardal kommune i Vestfold fra 2007 til 2015. Hun representerte Arbeiderpartiet. Grinde er utdannet psykiatrisk sykepleier og har i mange år arbeidet innen psykiatrien og eldreomsorgen.


== Referanser ==