jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Kikkan Randall

Kikkan Randall (født 31. desember 1982) er en amerikansk tidligere langrennsløper som representerte skiklubben Apu Nordic Ski Center. Hun hadde sin styrke i sprint, særlig i fristil.


== Karriere ==
Randall deltok under OL i 2002 uten særlig suksess, og hun debuterte i verdenscupen først i sesongen 2004/05, på 10 km fristil i Reit im Winkl. Hun deltok under OL i 2006, og der tok hun niendeplass på sprinten og tiendeplass på sprintstafetten, sammen med Wendy Kay Wagner. Randalls første pallplassering var en tredjeplass på sprinten i Rybinsk i sesongen 2006/07, og hennes første seier kom på samme sted en sesong senere. Denne seieren var historisk siden hun ble den første kvinnelige langrennsløper fra USA som vant et verdenscuprenn. Samtidig ble hun den første langrennsløper fra USA som tok en verdenscupseier på 24 år.Randall har 19 topp ti-plasseringer i verdenscupen. Hun ble nummer 12 i verdenscupen i sprint i sesongen 2006/07, og samtidig nummer 30 i verdenscupen sammenlagt. Hennes beste plassering i et vanlig distanserenn er en åttendeplass på 10 km fristil på Sjusjøen i sesongen 2011/12. Hun har deltatt i alle verdensmesterskap siden 2001, og hun har sølvmedalje i sprint fra VM i 2009, bak Arianna Follis, og gull i lagsprint fra Ski-VM 2013.


== Personlig ==
Hennes tante, Betsy Haines, og onkel, Chris Haines, var OL-utøvere for USA i henholdsvis 1980 og 1976.


== Meritter ==
VM i 2009  Liberec -  Sølv i sprint.
Seks seire, tre andreplasser og fire tredjeplasser i verdenscuprenn. (Per 10. desember 2012)
Ski-VM 2013 i Val di Fiemme -  Gull i lagsprint, sammen Jessica Diggins.
Vinter-OL 2018 i Pyeongchang –  Gull i lagsprint, sammen Jessica Diggins.
11 gullmedaljer og fem sølvmedaljer i nasjonale mesterskap.


== Verdenscupseire ==


== Etappeseire i Tour de Ski ==


== Sammenlagtplasseringer i verdenscupen ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Kikkan Randall – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Kikkan Randall – Olympics.com 
(en) Kikkan Randall – Olympic.org 
(en) Kikkan Randall – Olympedia 
(en) Kikkan Randall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Kikkan Randall – USAs olympiske komité 
(en) Kikkan Randall – Alaska Sports Hall of Fame 
(en) Kikkan Randall – FIS (langrenn) 
(en) Offisielt nettsted 
(en) Kikkan Randall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Taishan (Jiangmen)

Taishan (kinesisk: 台山; pinyin: Táishān, taishanesisk: Hoisan [hɔ̀isān]; kantonesisk: Toi⁴saan¹ [tʰɔ̭ːisáːn]) er et byfylke i byprefekturet Jiangmen i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. 
Dets gamle navn lød Xinning, men fordi den kunne forveksles med andre byer, som Xinning i provinsen Hunan, fikk den det nåværende navn i 1914. Men dermed er det for ikkekinesere oppstått en lydlig forvekslingsmulighet med det hellige fjell Tai Shan (泰山, tàishān) i provinsen Shandong.
Svært mange av utenlandskineserne særlig i Nord-Amerika har sine røtter i Taishan. 
Befolkningen i Taishan var på 1 006 990 innbyggere i 1999.Siden 2003 bygges verdens største kullkraftverk ut i denne byen – Guohua Taishan kullkraftverk med en planlagt kapasitet på 9.000 MW, hittil (2011) med installert 5.000 MW effekt.


== Kulturminner ==
Området er kjent for sine særegne tårn, kalt diaolou. De er oppført på UNESCOs liste over verdensarven.


== Administrative enheter ==
Fylket består av ett subdistrikt og 16 storkommuner:

Subdistriktet Taicheng (台城街道);
Storkommunen Dajiang (大江镇);
Storkommunen Shuibu (水步镇);
Storkommunen Sijiu (四九镇);
Storkommunen Duhu (都斛镇);
Storkommunen Chixi (赤溪镇);
Storkommunen Chonglou (冲蒌镇);
Storkommunen Doushan (斗山镇);
Storkommunen Guanghai (广海镇);
Storkommunen Chuandao (川岛镇);
Storkommunen Duanfen (端芬镇);
Storkommunen Haiyan (海宴镇);
Storkommunen Wencun (汶村镇);
Storkommunen Sanhe (三合镇);
Storkommunen Beidou (北陡镇);
Storkommunen Shenjing (深井镇);
Storkommunen Baisha (白沙镇).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens side
Infoside
China Taishan Web
Taishan (genealogi)
Fotos fra Taishan i Panoramio
Taishan

Taishan kan være:

Det hellige fjellet Tai Shan (泰山) i provinsen Shandong i Kina;
Distriktet Taishan (台山市) i provinsen Shandong i Kina;
Byfylket Taishan (台山市) i provinsen Guangdong i Kina.
Økernhjemmet

Økernhjemmet (tidligere kalt Økern sykehjem) er et alders- og sykehjem på Økern i Oslo, tegnet i 1955 av arkitektene Sverre Fehn og Geir Grung. For sin tegning av bygningen fikk arkitektene i 1961 Houens fonds diplom. Bygningen ble i 1975 utvidet mot nord. I 2014 ble den utvidede bygningen satt under rehabilitering gjennom FutureBuilt-programmet.Etter forskjellige ombygginger i årenes løp, har institusjonen for tiden følgende funksjoner:
Avdelingene er fordelt slik:

2 skjermede enheter med 12 beboere på hver
1 forsterket skjermet enhet med 8 beboere
1 vanlig sykehjemsavdeling med 30 beboere
1 vanlig sykehjemsavdeling med 17 beboere og 1 skjermet enhet med 8 beboere
1 dagsenter for demente med 10 plasser per dag
1 vanlig dagsenter med 30 plasser per dag


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Økern alders- og sykehjem – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Økernhjemmet». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Lysakerbakken

Lysakerbakken, også kalt «Lysaker'n», er en hoppbakke på Sagmoen vest for Eidsvoll Verk. Anlegget består av tre bakker med bakkestørrelser K7, K13 og K27, samt den nedlagte bakken med K-punkt på 37 meter. I anlegget er det også et dommertårn og en varmestue.
Eidsvold Værks Skiklub arrangerer årlig Romeriks Cup og hopprennet «MiniLysaker'n».


== Historie ==
Lysakerbakken ble tatt i bruk som hoppbakke i 1897. Anlegget er blitt utvidet flere ganger, bl.a i 1923 da bakken fikk stillas og i 1950 da flomlyset ble montert. På 1980-tallet ble anlegget bygget ut til fire bakker på 7, 10, 21 og 45 meter. Den største bakken er nedlagt og stillaset er revet.Anlegget ble betydelig modernisert sommeren 2009.


== Referanser ==


== Kilder ==
Granly, John (2006). De som satte sporene. Eidsvold Værks Skiklub gjennom 125 år. 23. januar 1881-23. januar 1886. Eidsvoll. ISBN 9788230308165. 
Nordheim, Otto (1971). Eidsvold værks skiklub. 1881-23. januar-1971. En 90-årsberetning. Eidsvoll.
Maurice Baron

Maurice Baron (født 1. januar 1889 i Lille i Frankrike, død 5. september 1964 i Oyster Bay, New York, USA) var en fransk-amerikansk komponist.


== Filmologi (utvalg) ==


=== Filmmusikk ===
1925 – Ben-Hur


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Maurice Baron på Internet Movie Database 
(sv) Maurice Baron i Svensk Filmdatabas 
(da) Maurice Baron på Scope 
(fr) Maurice Baron på Allociné 
(en) Maurice Baron hos The Movie Database 
(en) Maurice Baron hos Internet Broadway Database
Opptakt

Opptakt (av tysk Auftakt) i musikk en eller flere ubetonte impulser før første betonte taktslag i et musikkstykke, frase eller motiv.
Begrepet brukes på omtrent samme måte i poesien, dvs. en eller flere trykksvake stavelser før den første trykksterke stavelsen.
I vestlig musikknotasjon er det vanlig at siste takt reduseres med antall taktslag i opptakten. Hensikten er at stykket skal bestå av et antall fullstendige takter, og for det formålet oppfattes opptakten som en del av siste takt. Eksempelvis vil siste takt i et stykke som går i taktarten 4/4 bare ha tre taktslag (3/4) i siste takt dersom stykket starter med opptakt på ett taktslag (1/4).


== Eksempel ==
I sangen «Happy Birthday To You» faller ordet Happy på opptakt og Birth i «birthday» på det første taktslaget.


== Andre betydninger ==
På norsk brukes opptakt ofte om en hending som leder opp til hovedhendingen, f.eks. opptakten til andre verdenskrig.
Bokmessen i Leipzig

Bokmessen i Leipzig (tysk Leipziger Buchmesse) er den nest største bokmessen i Tyskland etter bokmessen i Frankfurt. Bokmessen i Leipzig arrangeres over fire dager i messeområdet Leipziger Messe i den nordlige delen av byen Leipzig i Saksen. Bokmessen i Leipzig er den første store bokmessen internasjonalt i året, og den spiller derfor ofte en viktig rolle i markedet.
Bokmessen i Leipzig har eksistert siden 1500-tallet og passerte bokmessen i Frankfurt i antall bøker presentert i 1632, deretter var den regnet som Europas viktigste bokmesse. Etter andre verdenskrig tok imidlertid igjen bokmessen i Frankfurt ledelsen og bokmessen i Leipzig ble hemmet av beliggenheten i Øst-Tyskland. Etter jernteppets fall har messen igjen fått økt betydning internasjonalt.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Leipziger Buchmesse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Leipziger Buchmesse (tysk)
Syowa

Syowa (japansk: 昭和基地 Shōwa Kichi, engelsk: Showa station) er Japans største og eneste helårsbemannede forskningsstasjon i Antarktis, beliggende på øya Øst-Ongul i Lützow-Holmbukta i østre del av Dronning Maud Land. Stasjonen ble bygget i forbindelse med det internasjonale geofysiske året i 1957 og er oppkalt etter æraen i den japanske kalender den ble etablert, Shōwa-perioden (1926–1989).
Syowa fungerer som logistikkbase for stasjonene Mizuho og Dome Fuji og har 47 bygninger med et samlet areal på 6 400 m². Stasjonen har en kapasitet på 110 personer i sommersesongen, som blir redusert til 40 i gjennomsnitt om vinteren.
Ved stasjonen drives det blant annet forskning innen meteorologi, seismologi, gravimetri, oseanografi, glasiologi, geologi, geografi, biologi, medisin og atmosfæriske studier. Syowa er en del av Verdens meteorologiorganisasjon, med identifikasjonsnummer 89532.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Syowa. Polar Conservation Organisation
Hammeren (Rana)

Hammaren eller Hammeren eller Hammern er en bydel i Mo i Rana som ligger 3 kilometer fra Gruben (Grubhei), ved foten av Mofjellet. Bydelen sogner til Gruben og skoleelevene blir skysset med buss til Gruben daglig.
I en navnesak i 2022 vedtok Rana kommunestyre Hammaren som skrivemåte.


== Referanser ==
Trine Syvertsen

Trine Syvertsen (født 2. november 1958) er professor ved Institutt for medier og kommunikasjon ved Universitetet i Oslo. Hun ble i 2007 valgt til dekan ved Det humanistiske fakultet. Hun er fra 2015 ekstern styreleder ved Oslomet – storbyuniversitetet.
Syvertsen mottok graden MA ved University of Leicester i 1986, og ble samme år cand.polit. ved Universitetet i Bergen. I 1992 tok hun ph.d.-graden ved University of Leicester.
Hun var vit. ass. ved Senter for medieforskning ved Universitetet i Bergen (1981–85), stipendiat og amanuensis ved Institutt for massekommunikasjon samme sted (1987–92) og post doc. ved Institutt for medier og kommunikasjon ved UiO (1992–96), før hun ble utnevnt til førsteamanuensis (1996) og professor (1998) samme sted.
Fra 2002 til 2006 var hun prodekan for forskning og forskerutdannelse ved Det humanistiske fakultet, og ble deretter valgt til dekan. Syvertsen var prorektorkandidat under valget til rektor ved Universitetet i Oslo i 2005. Hun stilte til valg sammen med Stein A. Evensen.Syvertsen har skrevet flere bøker og artikler, og publisert bredt i både nasjonale og internasjonale tidsskrifter. Hun er en internasjonalt anerkjent forsker på områdene allmennkringkasting, medieregulering og mediekonvergens. Særlig på området allmennkringkasting er arbeidene hennes blitt standardreferanser. Hun har vært invitert taler ved tallrike internasjonale og nordiske konferanser, og medlem av IAMCRs International Council. 


== Bibliografi ==
Den store TV-krigen: Norsk allmennkringkasting 1988-1996. Oslo: Fagbokforlaget, 1997.
Sjekking på TV: Offentlig ydmykelse eller bare en lek. Oslo: Unipub Forlag (redaktør sammen med Eva Bakøy), 2001.
Mediemangfold: Styring av mediene i et globalisert marked. Kristiansand: IJ Forlaget, 2004.
Et hjem for oss – et hjem for deg? Analyser av TV 2 1992-2002. Kristiansand: IJ Forlaget (redaktør sammen med Gunn Sara Enli og Susanne Østby Sæther), 2002, 2006.
Tv: En innføring. Oslo: Universitetsforlaget (sammen med Gunn Sara Enli, Hallvard Moe og Vilde Schanke Sundet), 2010.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Trine Syvertsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Trine Syvertsen i BIBSYS
Det internasjonale geofysiske år

Det internasjonale geofysiske år (IGY) 1957/1958 var et globalt samarbeidsprogram med 66 deltakende nasjoner som varte fra 1. juli 1957 til 31. desember 1958. 
IGY omfattet geovitenskaper som polarlys, kosmisk stråling, geomagnetisme, gravitasjon, ionosfærisk fysikk, bestemmelse av lengde- og breddegrader, meteorologi, oseanografi, seismologi og solaktivitet.
Resultatene fra IGY førte til omskrivning av mange geofysiske lover og teorien om kontinentaldrift ble bekreftet. De første satellittene ble skutt opp, deriblant den sovjetiske Sputnik. IGY var også det tredje Polaråret og resulterte i etableringen av Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR) og dannet grunnlaget for Antarktistraktaten som ble vedtatt i 1959 og trådte i kraft to år senere. De første estimatene av den totale ismassen på det antarktiske kontinentet ble framlagt.
I forbindelse med IGY etablerte tolv nasjoner forskningsstasjoner i Antarktis. Norge deltok med en treårig ekspedisjon til Antarktis og etablerte Norway Station på Kronprinsesse Märtha Kyst. Norge var også involvert i 24 andre prosjekter på Svalbard, Jan Mayen, Norskehavet samt på det norske fastlandet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
The International Geophysical Year. The National Academies
Det internasjonale geofysiske år Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.. Norsk Polarhistorie
Une Bastholm

Une Aina Bastholm (født 14. januar 1986 i Trondheim) er en norsk politiker (MDG) og stortingsrepresentant. Hun var MDGs partileder fra 2020 til 2022, og var tidligere en av to nasjonale talspersoner i perioden 2016 til 2020.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Bastholm bodde som barn først på Flatåsen, så på Berkåk fra hun var tre til hun var fem år, deretter i Trondheim til familien i 1996 flyttet til Bodø.Bastholm er utdannet statsviter ved Universitetet i Oslo, Universität Potsdam og avsluttende en mastergrad fra Aberystwyth University i Wales. Hun har blant annet jobbet i Naturvernforbundet og Dyrevernalliansen og har startet og drevet egen dagligvarebutikk.


=== Politikk ===
Fra 2016 til 2020 var hun en av to nasjonale talspersoner i Miljøpartiet De Grønne (MDG). Fra 2016 til 2018 var hun nasjonal talsperson sammen med Rasmus Hansson, fra 2018 sammen med Arild Hermstad. I stortingsvalget 2017 var hun MDGs førstekandidat i Oslo, og hun ble valgt inn på Stortinget som eneste representant for partiet. I 2020 ble hun valgt til partiets første leder. Landsmøtet i 2020 ble gjennomført uten fysisk oppmøte. Landsmøtedelegatene deltok med lyd og bilde over internett. Hun trakk seg som partileder i august 2022 av personlige årsaker.

Bastholm satt i sentralstyret til De Grønne i perioden 2012–2013, var fylkesleder i Miljøpartiet De Grønne i Oslo 2013–2014, og var politisk rådgiver for De Grønne på Stortinget 2013–2016. I 2013 ble hun innvalgt som 1. vararepresentant til Stortinget for Miljøpartiet De Grønne i Oslo.


=== Stortingskarriere ===
Bastholm var 1.vararepresentant for Rasmus Hansson i perioden 2013 til 2017, og fast møtende representant for Oslo i perioden 2017 til 2021 som eneste representant fra MDG. I 2021 ble hun gjenvalgt, denne gangen for Akershus valgkrets.


== Stortingskomiteer ==


=== Stortingsperioden 2021–2025 ===
Medlem i den utvidede utenriks- og forsvarskomité
Medlem i finanskomiteen
Medlem i fullmaktskomiteen
Medlem i valgkomiteenBastholm er i perioden også parlamentarisk leder for Miljøpartiet De Grønnes stortingsgruppe.


=== Stortingsperioden 2017–2021 ===
Medlem i den utvidede utenriks- og forsvarskomité
Medlem i energi- og miljøkomiteen
Medlem i finanskomiteen
Medlem i fullmaktskomiteen
Medlem i stortingets særskilte komité for å behandle spesielle saker vedrørende korona-krisen
Medlem i Den særskilte komité for å behandle Særskilt melding fra EOS-utvalget (Dokument 7:2 (2020–2021))


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Une Bastholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Une Bastholm hos Stortinget 
(no) Une Bastholm hos Norsk senter for forskningsdata 
(en) Une Bastholm på Internet Movie Database 
(no) Une Bastholm på Twitter 
(no) Une Bastholm på Facebook 
(no) Une Bastholm på Instagram
Marek Thee

Marek Thee (født 21. november 1918 i Rzeszów i Polen, død 20. april 1999 i Oslo) var fredsforsker. De siste 30 år av sitt liv bodde og virket han i Norge, først ved Institutt for fredsforskning (PRIO), der han også var direktør i en periode, og senere ved Institutt for menneskerettigheter (senere Norsk senter for menneskerettigheter).
Marek Thee var jøde, og opplevde å miste hele sin familie i Holocaust. Selv var han fratatt sitt polske statsborgerskap, og reiste til Palestina etter Krystallnatten i 1938. Marek Thee stiftet en forening for polske patrioter i Midtøsten, som ivret for åpning av en vestfront mot Tyskland.
Etter andre verdenskrigs slutt, gikk Thee inn i polsk utenrikstjeneste, men opplevde å bli utrensket fra statsadministrasjonen under en bølge av antisemittisme, inspirert fra Moskva. Dette brakte ham over i forskningens verden ved det utenrikspolitiske instituttet i Warszawa, der han tok sin doktorgrad og senere fikk sin professortittel. I 1955 vendte han tilbake til utenrikstjenesten som ambassadør i Indokina. I 1963 ble han leder for Asia-avdelingen ved det utenrikspolitiske instituttet i Warszawa, men i 1968 rullet en ny antisemittisk bølge over Polen, og han ble fratatt sin stilling og fikk forbud mot å publisere. Johan Galtung og Ingrid Eide møtte Marek Thee på en konferanse i Warszawa, og så muligheten til å bringe denne begavede forskeren til PRIO i Norge. 
I sin tid ved PRIO grunnla Marek Thee tidsskriftet Bulletin of Peace Proposals (senere Security Dialogue), som han var redaktør for i nesten 20 år. Marek Thee var ekspert på rustningskappløpet og internasjonale forhandlinger om nedrustning og rustningskontroll. Han mottok en rekke priser fra fagmiljøer i så ulike land som USA, Sør-Korea og Japan.
Marek Thee hadde en stor produksjon av bøker og artikler, hovedsakelig på engelsk. Flere ble oversatt til en rekke språk.


== Referanser ==


== Kilder ==
Asbjørn Eides nekrolog over Marek Thee, Aftenposten 29.4.1999


== Eksterne lenker ==
(no) Oppføringer i BibSys for Marek Thee
Portrett av Marek Thee i forbindelse med PRIOs 60-årsjubileum
Vinrankeslekta

Vinranke eller vin (Vitis) er en slekt i vinfamilien.
De er forvedede klatreplanter med avflassende bark. Slyngtrådene sitter på motsatt side av bladene og er som regel todelte. Bladene er enkle, ofte med fliker, og kan av og til være håndflikete. Blomsterstanden er sammensatt av flere klaser, og blomstene er femtallige. Frukten er et bær med to–fire frø. Det er omtrent 60 arter som er utbredt i de tempererte og subtropiske strøkene på den nordlige halvkule. Den meste kjente arten er den gamle kulturplanten ekte vinranke (Vitis vinifera), som gir oss druer og vin.


== Litteratur ==
«Vitis». Flora of China. Besøkt 4. juni 2015. 
D. Tröndle m.fl. (2010). «Molecular phylogeny of the genus Vitis (Vitaceae) based on plastid markers». American Journal of Botany. 97 (7): 1168–1178. ISSN 1537-2197. JSTOR 27857332. PMID 21616868. doi:10.3732/ajb.0900218. 


== Eksterne lenker ==
(en) Vinrankeslekta i Encyclopedia of Life 
(en) Vinrankeslekta i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Vinrankeslekta hos Artsdatabanken 
(sv) Vinrankeslekta hos Dyntaxa 
(en) Vinrankeslekta hos Fossilworks 
(en) Vinrankeslekta hos ITIS 
(en) Vinrankeslekta hos NCBI 
(en) Vinrankeslekta hos The International Plant Names Index 
(en) Vinrankeslekta hos Tropicos 
(en) Kategori:Vitis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Vitis – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bjørg Øygarden

Bjørg Øygarden (født 2. juli 1960) er en norsk psykolog og forfatter. Hun vokste opp på Fie i Risør kommune mellom Tvedestrand og Risør. 
Hun studerte psykologi på Universitetet i Oslo og er spesialist i klinisk nevropsykologi og i barne- og ungdomspsykologi. Før hun flyttet tilbake til Sørlandet, jobbet hun flere år i Kongsvinger. Bjørg Øygarden bor nå i Arendal med mann og to barn. Hun arbeider ved Habiliteringstjenesten for voksne ved Sørlandet sykehus Arendal. 
Øygarden fikk publisert en del dikt i Agderposten som tenåring, men det var først i 1990 hun fikk gitt ut sin første bok, Især Unni. Hennes bok Askeladden og de nye hjelperne ble nominert til Sørlandets litteraturpris for 2009. Fra 2001 har hun også bidratt som tekstforfatter til Granerevyen, og hun har fått bronse i NM i teatersport sammen med sitt lag fra Arendal Dramatiske Selskab.


== Bibliografi ==
Især Unni, roman, Aschehoug (1990)
Fjell, roman, Aschehoug (1994)
Siste time, noveller, Cappelen (2001)
Askeladden og de nye hjelperne, barnebok, Cappelen Damm (2008)
Dronningen av Myrion, barnebok, Cappelen Damm (2012)


== Kilder ==
Presentasjon av Bjørg Øygarden i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
Artikkel i Fædrelandsvennen Kultur 25. februar 2009 side 4-5


== Eksterne lenker ==
Bjørg Øygardens hjemmeside
Bjørg Øygardens side hos Cappelen Damm
Fagartikkelen Barnebøker om døden fra Tidsskrift for Norsk Psykologforening, februar 1999
Laminat

Laminat er et produkt som lages ved å forbinde flere lag av materiale.  Lagene av materiale som forbindes i et laminat kan være av forskjellig type.  Ett eksempel er å legge en plastfilm på begge sider av en glassplate.
En effekt av laminering er styrke som normalt ikke ville vært til stede. Dette kan brukes til for eksempel avstivning og beskyttelse av papir eller et meget sterkt treemne til bruk som geværkolbe eller byggebjelke.


== Se også ==
Respatex
Engelen (film)

Engelen er en norsk dramafilm fra 2009. Den ble regissert av Margreth Olin, som også har skrevet manuset. Det er den første spillefilmen til Olin som ikke er en dokumentar. Filmens premiere foregikk under Filmfestivalen i Toronto i 2009, der den konkurrerte i Discovery-programmet.Filmen handler om «svik og kjærlighet, om å ta umulige valg og bryte blodsbånd. Om når avhengigheten er det trygge, og friheten er det skremmende.» Maria Bonnevie spiller hovedrollen som den rusavhengige moren «Lea».
Filmen er basert på en dokumentar Olin filmet på slutten av 90-tallet, men som aldri ble gitt ut. Hun fulgte den rusavhengige Pia over flere år, men valgte å avslutte filmingen da Pia gikk inn i en sårbar prosess mot å bli nykter. «Og da står du der og må velge mellom hva er viktigst for deg: kunsten eller livet? Og da kjenner du at det er selvfølgelig at det er livet. Hele ønsket om å være dokumentarist handler om en genuin respekt for enkeltmennesket, uansett hvem dette mennesket er. Det å ha stått i den valgsituasjonen kommer til å prege meg for alltid.» Hun har sagt at den uutgitte dokumentaren er «det beste jeg noen gang har skutt».Filmen ble norsk kandidat til Oscar for beste fremmedspråklige film, men var ikke blant de filmene som ble nominert. Filmen vant to priser under Amandaprisen 2010, blant dem Folkets Amanda og to priser under Kanonprisen 2009.


== Priser og nominasjoner ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Engelen på Internet Movie Database 
(no) Engelen i Nasjonalbibliotekets filmografi 
(no) Engelen hos Filmfront 
(sv) Engelen i Svensk Filmdatabas 
(da) Engelen i Danmark Nationale Filminstitut 
(nl) Engelen på MovieMeter 
(en) Engelen på AllMovie 
(en) Engelen på Rotten Tomatoes 
margretholin.com: Engelen