jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Mélanie Suchet

Mélanie Suchet (født 1. september 1976 i Moûtiers) er en tidligere fransk alpinist. Hun slo gjennom internasjonal ved å vinne gull i utfor under junior-VM 1994.
Hun oppnådde sin første pallplassering i verdenscupen 29. januar 1994, da hun ble nummer to bak Isolde Kostner i utforrennet i Garmisch-Partenkirchen. Et par dager senere tok hun en ny andreplass, denne gang i utforrennet i Sierra Nevada, bare 0,01 sekunder bak Hilary Lindh. Denne sesongen ble hun nummer tre sammenlagt i utfordelen av verdenscupen. 23. januar 1998 vant hun sitt første og eneste verdenscuprenn, Super-G-rennet i Cortina d'Ampezzo.
Under OL 1994 i Lillehammer ble hun nummer seks, og fire år senere under OL i Nagano kom hun på fjerdeplassen. Under VM 1999 i Vail ble hun nummer seks i utfor.
I desember 2004 falt hun i utforrennet i Lake Louise og skadet det høyre kneet. Kort tid etter fortalte hun at hun la opp som aktiv alpinist.


== Verdenscupseire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mélanie Suchet – Olympedia 
(en) Mélanie Suchet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Mélanie Suchet – FIS (alpint) 
(en) Mélanie Suchet – ski-db.com
Liten høsthårmygg

Liten høsthårmygg (Bibio longipes) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Arten var i Europa tidligere kjent under navnet Bibio lepidus. I Norge finnes den mest langs vestkysten nord til Trøndelag, men noen steder kan den også forekomme i fjellet. Den flyr om høsten.


== Utseende ==
En middelsstor (lengde 5 – 8 mm), slank, langbeint hårmygg. I gjennomsnitt er den litt mindre enn den lignende arten stor høsthårmygg (Bibio clavipes), som den ellers kan kjennes fra på at vingene er glassklare, vingemerket mørkt og tydelig, og kroppen og beina vanligvis helt svarte hos begge kjønn. Hannen har hvite hår langs sidene av bakkroppen, ellers svarthåret. Beina er forholdsvis lange og tynne, bakbeina kølleformede med et ovalt, ganske tykt første fotledd. Hunnen er vanligvis helt svart på farge liksom hannen. Larvene er hvite med mørk hodekapsel.


== Levevis ==
Arten finnes særlig på kystnære heier og lysninger i skogen, men er også funnet i fjellet ved Haukeliseter, Telemark. De voksne myggene flyr i september – oktober og kan være aktive ved ganske lave temperaturer, i alle fall ned til 3 – 4 °C. Når det er for kaldt til å fly, løper hannene rundt i vegetasjonen på jakt etter hunner. Larvene lever i bakken der de spiser døde plantedeler og bruker trolig ett år på utviklingen.


== Utbredelse ==
I Europa er arten kjent fra Norden, Nordvest-Russland, Storbritannia og Irland. Den er også vanlig i det østlige Nord-Amerika. I Mellom-Europa ser det ut til at den flyter sammen med stor høsthårmygg (Bibio clavipes), og de to artene kan ikke skilles klart her.
I Norge deler denne arten og stor høsthårmygg omtrent landet mellom seg: de to artene finnes sjelden sammen. Liten høsthårmygg finnes helst i kystnære strøk i Sør-Norge, stor høsthårmygg i innlandet og i Nord-Norge.


== Systematisk inndeling ==

orden Tovinger, Diptera
underorden Mygg, Nematocera
overfamilie Bibionoidea
familie Hårmygg, Bibionidae
Liten høsthårmygg, Bibio longipes Loew, 1864 (= Bibio lepidus Loew, 1871)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) liten høsthårmygg i Encyclopedia of Life 
(en) liten høsthårmygg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) liten høsthårmygg hos Artsdatabanken 
(sv) liten høsthårmygg hos Dyntaxa 
(en) liten høsthårmygg hos Fauna Europaea 
(en) liten høsthårmygg hos ITIS 
(en) liten høsthårmygg hos NCBI 
(en) Kategori:Bibio longipes – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Bjarne Erlingsson

Bjarne Erlingsson (født ca. 1250 eller noe tidligere, død 7. juli 1313) var en rik og innflytelsesrik lendmann og baron i Norge. Han eide Bjarkøygodset og Giskegodset. 


== Familien ==
Bjarne Erlingsson var etterkommer etter Tore Hund.Faren var lendmannen Erling Ivarsson (nevnt 1263), moren er ukjent. Han var gift med Margrete Nikolasdatter (død senest 1307), som var datter av godseier og lendmann Nikolas Petersson (død 1265).Han ble eier av Giskegodset i 130 da han giftet seg med Margreta Nikolasdatter. På denne måten ble han den rikeste mannen i landet.Bjarne Erlingsson brukte griffen som sitt våpenmerke.


== Politikeren ==
Han var en av formynderne for den mindreårige kong Eirik II Magnusson etter at kong Magnus Lagabøte døde. Bjarne Erlingsson var en del av riksrådet både under Eirik II Magnusson og Håkon V Magnusson (fra 1299), og ble brukt i flere viktige diplomatiske sendeferder, særlig til Skottland.I 1280-årene var Bjarne førende i den antikirkelige politikken, og ledet kampen mot geistligheten. Erkebiskop Jørund i Nidaros lyste i 1291 Bjarne Erlingsson og Andres Plytt i bann fordi de
kalte tilbake erkebiskopens rett til å lage egne mynter,
erklærte Våganboka for ugyldig,
sa at kongen ikke ville ha mer enn en lov i landet (Magnus Lagabøtes landslov),
at bare kristenretten fra erkebiskop Sigurds og kong Håkons dager skulle gjelde,
forbød nye tiender, særlig båttiende, kyrleietiende, seltiende og skreitiende,
krevde at kongens lagmann skulle dømme i kristenrettssaker, at kirken kunne skulle holde noen i forvaring, og at det ikke skulle være proster i retten,
ga bøter til prester.
bestemte at ingen bønder skulle gi kirken salt og voks til barnedåp.


== Noter ==
Aksjon la barna leve

Aksjon la barna leve er en religiøs organisasjon som ble stiftet i 1989, og arbeider mot aktiv dødshjelp og abort. Samt at døende mennesker skal ha en lovfestet rett til en lindrende behandling som skal sørge for at de ikke lider på dødsleiet.
Medlemmene i aksjon la barna leve ser på seg selv som menneskerettighetsforkjempere, og tror at alle mennesker, enten det er fødte eller ufødte har krav på å leve, og at samfunnet har plikt til å beskytte alle sine borgere mot vold og mishandling. 


== Eksterne lenker ==
Hjemmesider oppdatert 2004 (www.LaBarnaLeve.org
Enghårmygg

Enghårmygg (Bibio johannis) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne lille, tettbygde arten flyr tidlig på våren og forekommer i Norge bare langs kysten til Hordaland.


== Utseende ==
En nokså liten (lengde 5 – 6 mm), kraftig, mørk hårmygg. Vingene er lett røykfargede hos begge kjønn, med et stort, ovalt, mørkt vingemerke (pterostigma), dette er det beste feltkjennetegnet på arten. Antennene består av ni ledd. Hannen har kroppen kledt med tette, grove, svarte hår uten noe innsalg av lysere hår. Beina er forholdsvis korte og kraftige, lårene er svarte, leggene (tibiae) og føttene brungule. Bakleggen har en bred, mørk lengdestripe som består av flere hundre runde sansegroper (sensiller). Hunnen har helt svart, litt matt kropp og rødlige bein. Larvene er brunsvarte (jordfargede), hodekapselen er samme farge som resten. Kroppen er kledt med mikroskopiske pigger og virker ru og matt.


== Levevis ==
Dette er en kulturlandskaps-art som lever på dyrket mark og beitemarker. Larvene lever i bakken i tette klynger som kan omfatte et par hundre larver som trolig stammer fra en eggklynde lagt av en hunn. De lever av råtnende plantedeler, men når de er tallrike, kan de også angripe røttene til levende planter. Lenger sør i Europa er det registrert at de kan gjøre noe skade i hager og åkre, men dette er ikke kjent fra Norge. Larvene bruker ett år på utviklingen og er fullvoksne i mars – april. Etter ca. tre uker som puppe klekkes de voksne myggene. Denne arten flyr på solvarme dager ganske tidlig på våren. Flygetiden varer omtrent to uker, hver nekelt myggen lever trolig maksimalt ett par døgn som voksen. Hannene svermer noen desimeter over bakken. I Rogaland pleier svermingen være mest intens rundt 1. mai, på Østlandet gjerne litt senere. De voksne myggene tar ikke næring til seg, hannene dør kort tid etter at de har paret seg, hunnene etter at de har gravd en hule i jorden og lagt en klynge på 200 – 400 egg der. Et spesielt trekk ved denne arten er at eggene ligger omtrent to måneder før de klekkes.


== Utbredelse ==
Arten finnes over hele Europa, bortsett fra lengst i nord. I Norge er den begrenset til de sørligste, kystnære områdene nord til Bergen. Arten er sannsynligvis noe oversett fordi den flyr såpass tidlig på våren.


== Systematisk inndeling ==

orden Tovinger, Diptera
underorden Mygg, Nematocera
overfamilie Bibionoidea
familie Hårmygg, Bibionidae
Enghårmygg, Bibio johannis (Linnaeus, 1767)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) enghårmygg i Encyclopedia of Life 
(en) enghårmygg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) enghårmygg hos Artsdatabanken 
(sv) enghårmygg hos Dyntaxa 
(en) enghårmygg hos Fauna Europaea 
(en) enghårmygg hos NCBI 
(en) Kategori:Bibio johannis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Homiletikk

Homiletikk (av gresk όμιλητική τέχνη, direkte oversatt «kunsten å samordne») er en disiplin innenfor praktisk teologi. Det er læren om den kirkelige preken,  hva som er formålet til prekenen, virkemidler som forkynneren kan bruke og hvordan en preken utføres.


== Tysk særlig protestantisk litteratur ==
Karl Barth: Homiletik. Wesen und Vorbereitung der Predigt. 3. Aufl. Theologischer Verlag, Zürich 1986, ISBN 3-290-11562-3.
Rudolf Bohren: Predigtlehre. 7. Aufl. Kaiser-Verlag, Gütersloh 1993, ISBN 3-579-02060-9.
Hans Werner Dannowski: Kompendium der Predigtlehre. 2 Aufl. Mohn, Gütersloh 1990, ISBN 3-579-00215-5.
Frank Thomas Brinkmann: Praktische Homiletik. Kohlhammer-Verlag, Stuttgart 2000, ISBN 3-17-016471-6.
Wilfried Engemann: Einführung in die Homiletik. UTB 2128. Francke, Tübingen/Basel 2002 ISBN 3-7720-2277-4.
Achim Härtner, Holger Eschmann: Predigen lernen. Ein Lehrbuch für die Praxis. Christliches Verlagshaus, Stuttgart 2001, ISBN 3-7675-7089-0.
Friedrich Mildenberger: Kleine Predigtlehre. Kohlhammer, Stuttgart 1984, ISBN 3-17-008233-7.
Hans Martin Müller: Artikel Homiletik. In: TRE, Bd. 15 (1986), S. 526–565 (Google-Booksearch)
Hans Martin Müller: Homiletik. Eine evangelische Predigtlehre. DeGruyter, Berlin 1996, ISBN 3-11-013186-2.
Philipp Müller: Predigt ist Zeugnis. Grundlegung der Homiletik. Herder, Freiburg u. a. 2007, ISBN 978-3-451-29653-6.
Wolfgang Trillhaas: Einführung in die Predigtlehre. 4. Aufl. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1989, ISBN 3-534-06691-X.


== Kilder ==
Oppslag av Holger Mosbech i Salmonsens Konversationsleksikon, 2. utgave, bd. 11, 1921, s. 695


== Eksterne lenker ==
"Prædikenen mellem tale og skrift", kort artikkel av Marlene Ringgaard Lorensen om internasjonal homiletikkforskning, fra Teol.ku.dk
Fylkesvei 1984

Fylkesvei 1984 går mellom Holseterbakken og Pramhussætra i Eidskog kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 341 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 EidskogHolsætervegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1984
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Inge Magnusson

Inge Magnusson eller Inge Baglerkonge (født ca. 1182, død 1202) var fra 1196 til 1202 baglernes kandidat til å bli norsk konge. Han gikk for å være en utenomekteskapelig sønn av kong Magnus V Erlingsson. Baglerne tapte slaget ved Strindsjøen mot kong Sverre Sigurdsson i 1199. Inge døde i 1202.I borgerkrigstida var det vanlig at flere kongssønner kjempa mot hverandre om makta i Norge. 


== Se også ==
Liste over norske monarker


== Referanser ==


== Litteratur ==
Håkons, Guttorms og Inges saga (Baglersagaene), oversatt av Alexander Bugge. Christiania 1914
Jón Viðar Sigurðsson: Norsk historie 800-1300. Det norske samlaget, Oslo 1999
Sundarbans

Sundarbans (bengali: সুন্দরবন Shundorbôn) er et sump- og deltalandskap ved munningen av Gangeselven med vannveier som renner ut i Bengalbukten. Området omfatter den største mangroveskogen i verden. Sundarbans dekker ca. 10 000 km² i Bangladesh og nordlige India (flateinnholdet til 10 000 km², tilsvarer et kvadrat med en side som er på 100 km lang, som multipliseres med 100 km). Landskapet, som blant annet omfatter Sunderbans National Park, har vært på UNESCOs liste over naturarvsteder siden 1997. Selv om de indiske og bangladeshiske delene hører til samme økotop, er de på listen hver for seg. Sundarbans er gjennomskåret av et komplekst nettverk av tidevannsveier, gjørmete strender og små øyer av salttolerant mangroveskog. Sundarbans har et rikt plante- og dyreliv med blant annet bengaltigre, deltakrokodiller og vinkekrabber.


== Bildegalleri ==

		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Sundarbans – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Snake River

Snake River er ei 1674 km lang sideelv til Columbia i den nordvestre delen av USA. Dette er den klart største sideelva til elva Columbia, og er regulert med Ice Harbor-demningen helt nederst like før munningen i Columbia River.
Til tross for sitt store avrenningsområde har elven ingen særlig kraftig vannføring, ettersom den nesten utelukkende strømmer gjennom tørre, ørkenlike områder, og den er bare navigerbar ved høyvann i sitt nederste løp.


== Elveløp ==

Snake har sitt utspring ved det kontinentale vannskillet i Yellowstone nasjonalpark. Den renner deretter gjennom Wyoming mot sør gjennom Grand Teton nasjonalpark. Etter Snake River Canyon bøyer den av mot vest, og renner gjennom byene Idaho Falls og Twin Falls. I Idaho ligger American Falls Reservoir, og elva krysser deretter over slettelandet på Snake River Plain. Deretter snur elva mot nord, og danner grensa mellom Idaho og Oregon. Ved Twin Falls danner Snake River de 70 m høye Shoshone Falls, også kalt «Vestens Niagara». 
Sør for Lewiston renner Snake gjennom Hells Canyon, som med en dybde på 2 410 meter er blant de dypeste sluktene i verden. Etter samløpet med elva Clearwater blir elva i delstaten Washington flere ganger oppdemt til strømforsyning, og den munner til slutt ut i Columbia ved Pasco.


== Navn ==
Den kanadiske oppdagelsesreisende David Thompson nedtegnet de lokale indianernes navn for elven som Shawpatin da han ankom elvemunningen i 1800. Da  Lewis og Clarkekspedisjonen krysset over vannskilleti 1805 og ned i elvedalen, kalte de elven Lewis River, Lewis Fork eller Lewis's Fork, ettersom Meriwether Lewis var den første av ekspedisjonsmedlemmene som fikk øye på elven.
De noterte seg også at ded var Snake Indians som bodde langs elven - dette var i virkeligheten shoshoner, og at de kalte elven Ki-moo-e-nim eller Yam-pah-pa (etter en urteplante som vokste langs breddene).
Senere amerikanske oppdagere, av hvem noen hadde deltatt på Lewis-og-Clark-ekspedisjonen, reiste omkring i elvens kildeområder og nedtegnet en rekke forskjellige navn de hørte om elven. Oppdageren  Wilson Price Hunt fra Astor-ekspedisjonen kalte den Mad River. Andre brukte navn som Shoshone River (etter stammen) og Saptin River. Men det var Snake River som ble sittende: Det var avledet fra den S-formede håndbevegelsen som shoshonene hadde som tegnet for svømmende laks. Dette feiltolket oppdagerne som et tegn for slange («Snake»), og det ble elvenavnet.


== Sideelver ==
Snake River han mange store og små sideelver. De viktigste er:


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Snake River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Snake River – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Urinrørsåpningen

Urinrørsåpningen er den åpningen som urinen strømmer ut gjennom. Når du slapper av i urinblæra åpnes lukkemuskelen som ligger nederst i urinblæra. Den holder urinblæra lukket. Når den åpnes strømmer urinen ut i urinrøret og ut gjennom urinrørsåpningen.
Olav Ugjæva

Olav Ugjæva (norrønt Ólafr úgæva) (død 1169) var et kongsemne i borgerkrigstida i Norge. Han tok kongsnavn i 1167, men måtte året etter flykte til Danmark, der han døde.
Olav var sønn til Gudbrand Skavhoggsson (Guðbrandr Skafhǫggsson) og Maria Øysteinsdotter (María Eysteinsdóttir), datter av kong Øystein Magnusson. Han blei oppfostra av Sigurd Agnhatt (Sigurðr agnhǫttr). Ifølge Snorre bodde Sigurd på Opplandene (det indre Østlandet), mens forfatteren av Fagerskinna hevder han var fra «øst i Viken», altså på østsiden av Oslofjorden.På slutten av 1160-tallet blei Norge styrt av jarl Erling Skakke mens sønnen hans, kong Magnus Erlingsson, var mindreårig. Erling hadde lyktes i å få gjort sønnen til konge etter langvarige kamper mot andre kongsemner siden midten på 1150-tallet. I 1167 reiste Sigurd Agnhatt og fostersønnen Olav en flokk på Opplandene, mens Erling Skakke var i Danmark. Etter at Erling vendte tilbake til Norge for å bekjempe reisinga angreip Olav og hans menn Erling i et bakhold på Rydjokul i Sørum. Erling blei skada og kom seg så vidt unna. Ifølge sagaene blei det sagt at Olav var uheldig som ikke fikk drept Erling i denne kampen, og slik fikk Olav tilnavnet, som betyr omtrent Olav den uheldige.Året etter reiste Olav og flokken hans til Viken (Oslofjord-området), der de blei slått i et slag ved Stanger (i Våler i Østfold). Sigurd Agnhatt blei drept i slaget, men Olav kom seg unna og flykta til Danmark. Året etter blei han sjuk og døde der. Sagaene forteller at danskene holdt ham for å være hellig.Olav og reisinga hans omtales i kongesagaene Heimskringla og Fagrskinna. Disse to sagaene er uenige om han døde i Århus eller Ålborg.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Fagerskinna, oversatt av Edvard Eikill. Saga bok, Stavanger 2008
Snorre: Norges kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Liten skogshårmygg

Liten skogshårmygg (Bibio nigriventris) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den finnes over hele Norge og er sannsynligvis den vanligste arten i slekten Bibio her i landet.


== Utseende ==
En middelsstor (lengde 6 – 8 mm), svart hårmygg med delvis lyse bein. Et sikkert kjennetegn er at antennene består av bare sju ledd. Vingene er glassklare til svakt røykfargede, vingeårene er brune, også de bakerste, dette er spesielt tydelig hos hunnen. Vingemerket er tydelig, men ikke så påfallende som hos den ellers lignende arten enghårmygg (Bibio johannis). Hanne har svarte lår, brungule legger og føtter. Hunnen har svart kropp og rødgule bein. Larvene er hvite og virker i motsetning til de fleste andre hårmygglarver glinsende, hodekapselen er mørkebrun.


== Levevis ==
Arten finnes mest i eller ved skog, men kan også forekomme litt over tregrensen i fjellet. Man finner også ofte eksemplarer på snøfenner og breer høyt til fjells, men disse har mest trolig blitt ført med vinden fra lavere høyder. Som hos andre hårmygg lever larvene i tette klynger i bakken, der de spiser råtnende løvstrø. De voksne myggene flyr i mai til juli, senest lengst i nord og i fjellet. Hunnene, men sjelden hannene, kan treffes på blomster der de drikker nektar.


== Utbredelse ==
Arten forekommer i Mellom- og Nord-Europa, også på Island. I Norge er den vanlig over hele landet.


== Systematisk inndeling ==

orden Tovinger, Diptera
underorden Mygg, Nematocera
overfamilie Bibionoidea
familie Hårmygg, Bibionidae
Liten skogshårmygg, Bibio nigriventris Haliday, 1833


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) liten skogshårmygg i Encyclopedia of Life 
(en) liten skogshårmygg i Global Biodiversity Information Facility 
(no) liten skogshårmygg hos Artsdatabanken 
(sv) liten skogshårmygg hos Dyntaxa 
(en) liten skogshårmygg hos Fauna Europaea 
(en) liten skogshårmygg hos NCBI 
(en) Kategori:Bibio nigriventris – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Fylkesvei 2028

Fylkesvei 2028 går mellom Vanntårnet og Galgebakken i Kongsvinger. Veien er 900 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 392 (Hedmark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 KongsvingerVardåsvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv2028
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Thorvald Gressum

Thorvald Johannes Gressum (født 29. mars 1931, død 13. februar 2008) var en norsk lokalpolitiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sarpsborg fra 1984 til 1995.
Gressum overtok som ordfører i gamle Sarpsborg kommune etter Eugen Olsen. Gressum var ordfører fra 1984 til kommunesammenslåingen i 1992.
Han var den siste ordfører i gamle Sarpsborg kommune og den første ordfører i nye Sarpsborg kommune, hvor han var ordfører i første bystyreperiode ut året 1995.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Thorvald Gressum hos Stortinget 
(no) Thorvald Gressum hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Bildeserie av Thorvald Gressum i Sarpsborg Arbeiderblad
Eugen Olsen (Sarpsborg)

Eugen Olsen (født 15. januar 1916, død 11. desember 1986) var en norsk lokalpolitiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sarpsborg fra 1966 til 1983. Han overtok som ordfører etter Sverre Andersen, også fra Arbeiderpartiet, som var ordfører i perioden 1954-1965.
Olsen var medlem av kommunestyret i Sarpsborg fra 1948 til 1983, medlem av formannskapet fra 1952 og var ordfører i 18 år fra 1966 til 1983.
Før han ble ordfører var han formann i Sarpsborg Trelastlager.Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1983 og innehadde også Arbeiderpartiets gullmerke for 50 års medlemskap. 


== Referanser ==
Vidkun Erlingsson

Ridder Vidkun Erlingsson  (eller Vidkunn, født ca 1255, død 1. mai 1302) var bror av baron Bjarne Erlingsson og i likhet med broren var han sentral i riksrådet både under Eirik II Magnusson og Håkon V Magnusson. 


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Hans far var lensmannen Erling Ivarsson (nevnt i kilder i 1263 og 1264), morens navn er ikke kjent. Vidkunn stammet fra Bjarkø-slekten, som eide store eiendommer. En rekke av Norges viktigste menn i middelalderen nedstammer fra ham. Selv om han ikke var så betydelig som broren Bjarne Erlingsson, var han ikke desto mindre medlem av det høyeste riksaristokrati i siste del av høymiddelalderen. Deres far hadde delitatt i kong Håkon IV  Håkonssons hertokt til Skottland i 1263.


=== Adelsmann ===
Vidkun Erlingsson giftet seg den  20. august 1291 med Gyrid Andresdatter (død 1323), datter av baron Andres Gregoriusson (nevnt i kilder i 1273). Hustruen Gyrid hørte til Ståreims-ætten fra Nordfjord og var i slekt med kongehuset. Han trengte en pavelig dispens for ekteskapet, idet han tidligere hadde hatt «usømmelig omgang» med en av Gyrdids kusiner av tredje grad. I søknaden til paven heter det også at ekteskapet skulle gå slutt på fiendskapet mellom deres slekter.Det eneste kjente barn fra ekteskapet er Erling Vidkunson. Men det anses som mulig at han også hadde en uekte sønn; for Erling betegnet i 1347 Ragna Jonsdatter som en slektning, noe som åpner for slutningen av hennes far kan ha vært Vidkun.
Vidkun nevnes første gang i kildene i 1281, når han føres som vitne i ektepakten av Toxburgh mellom kong Erik og den skotske prinsesse Margrete Aleksandersdotter. Han ble igjen som gissel i Skottland inntil ekteskapet var fullbyrdet. Dette tyder på at han da var ung og uten noen ledende embeder i styringsverket. Men han var allerede ridder. I 1284 for dro han med sin bror Bjarne som kong Eriks sendemenn til Skottland for å fornye fredsavtalen i Perth av 1269. Året etter omtales han i en fullmakt til norske utsendinger til Norge og Fanmark som medlem av det kongelige riksråd.
Han deltok i den offensive politikk overfor Danmark som i 1286 på nytt energisk ble innledet. Målet var å få gjennomdrevet arvekravet til Ingeborg, enken av den avdøde kong Magnus lagabætir, som hadde tilsagt henne Danmark. I 1295 var Vidkunn den sjette i en rekke av tyve garanter for våpenhvilen mellom Norge og Danmark.Han tok også del i hevntoktet mot Danmark i året 1300.
Fra rekkedølgen på urkundevitnene i senere urkunder, der han rykket gradvis fremover, lar seg formode gat han fikk barons tittel. Dersom dette er korrekt, var han av de siste som førte denne tittel. Han var også en av de første som fikk tittelen «ridder». Som rådgiver for kong Erik og senere for kong Håkon spilte Vidkunn en stor politisk rolle på en tid da kongenr rådgiver gruppe begynte å bli institusjonalisert som «kongelig riksråd».


== Referanser ==


== Litteratur ==
Erik Opsahl: Artikel „Vidkunn Erlingsson“ i: Norsk biografisk leksinkon, lest 25. april 2011.


== Eksterne lenker ==
Bjarköy i Salmonsens konversasjonsleksikon