jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Norsk elbilforening

Norsk elbilforening er en medlemsorganisasjon formelt stiftet i november 1995, som interesseforening for eiere og brukere av elbiler.
Foreningens aktiviteter startet allerede i 1992. Per 31. desember 2021 hadde Norsk elbilforening over 100 000 medlemmer. De er i hovedsak privatpersoner, foreningen har også bedrifts- og organisasjonsmedlemmer.
Medlemmene representeres av sin lokalforening som sender representanter til foreningens landsmøte. Det er i alt 14 lokalforeninger i alle landets fylker.Foreningen driver nettsiden elbil.no med tilhørende diskusjonsforum, med over 28 000 aktive medlemmer
Sekretariatet består av organisasjonens generalsekretær Christina Bu (valgt 2014) og 37 ansatte (per. 28.01.2022).Norsk elbilforening er den norske representanten i den europeiske elbilforeningen AVERE, som har hovedsete i Brussel. I AVERE jobber foreningen for elektrisk mobilitet i EU, og arrangerer den internasjonale elbilkonferansen Electric Vehicle Symposium & Exhibition.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Offisielt nettsted 
Enhetsregisterets opplysninger om Norsk elbilforening
Beady Belle

Beady Belle er artistnavnet til  Beate S. Lech, som i 1999 dannet bandet med samme navn. Musikkstilen beskrives som funky elektronisk jazz med sterke soulinnslag preget av Beate Lechs vokal. Beate S. Lech er både tekstforfatter, komponist, arrangør og frontfigur. Bandet ble startet sammen med Marius Reksjø og etter hvert Erik Holm. Det ble oppløst i 2015, og Beate S. Lech fortsatte som artisten Beady Belle med ulike musikere i bandet.Beady Belle vakte internasjonal oppmerksomhet med debutalbumet Home (2001), og hun drev intensiv turnévirksomhet i Europa og Asia i tiåret som fulgte. Beady Belle har gitt ut 9 album på Bugge Wesseltofts plateselskap Jazzland Recordings i tidsrommet 2001 - 2018, og hvert album utforsker ulike stilretninger. Internasjonale stjerner som Jamie Cullum, India Arie, Joshua Redman (saksofon) og Gregory Hutchinson (trommer) har spilt på albumene hennes, samt Jarle Bernhoft og Lars Horntveth.Beady Belle er kjent for sine intense improviserende sceneopptredener, slik at konsertene er forskjellige fra studioinnspillingene. Musikere som har spilt med Beady Belle på konserter er bl.a. Marius Reksjø (bass), Erik Holm (trommer), David Wallumrød (tangenter), Bugge Wesseltoft (tangenter), Jørn Øien (tangenter), Anders Aarum (tangenter), Lars Andreas Aspesæter (tangenter), Bjarne Gustavsen (tangenter), Sofie Tollefsbøl (backingsvokal), Anja Martine Mørk (backingsvokal), LaSharVu (backingsvokal), Bjørn Sæther (trommer), Thomas Gallatin (trommer), Andreas Bye (trommer), Geir Sundstøl (gitar), Kjetil Stensnes (gitar), Bjørn Lier (gitar) og Tommy Raymond Kristiansen (gitar).
Artisten Beady Belle deltok i Stjernekamp 2019 på NRK og kom til 7. runde.


== Plateutgivelser ==
Home (2001)
Cewbeagappic (2003)
Closer (2005)
Belvedere (2008)
At Welding Bridge (2010)
Cricklewood Broadway (2013)
The Best of Beady Belle (2015)
On My Own (2016)
Dedication (2018)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Beady Belle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Beady Belle på Discogs 
(en) Beady Belle på MusicBrainz 
(en) Beady Belle på Spotify 
(en) Beady Belle på Songkick 
(en) Beady Belle på Last.fm 
(en) Beady Belle på AllMusic
Minori

Minori er en by og en kommune på Amalfikysten av Italia, ca. 55 km sør for Napoli. 
Navnet kommer fra elva La Rheggina som renner gjennom byen. Det gamle latinske navnet på elva var Rheggina Minor – til forskjell fra elva i nabobyen Maiori, Rheggina Maior.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Minori – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Jørg Mørland

Jørg Gustav Mørland (født 20. oktober 1941) er en norsk rettstoksikolog og professor. Han har vært divisjonsdirektør for rettstoksikologi og rusmiddelforskning ved Nasjonalt folkehelseinstitutt. 
Mørland blir ofte intervjuet i media om farer og skader forbundet med rusbruk, og særlig om bilkjøring i alkoholpåvirket tilstand. Dessuten møter han ofte som sakkyndig rettsmedisiner i straffesaker.


== Historikk ==
Mørland var leder for Statens Rettstoksikologisk Institutt (SRI) frem til høsten 2002.SRI ble i 2002 kritisert av  Aftenposten for en «lønnsfest», der fire ansatte (inkludert Mørland og hans sønn) skal ha tjent mer enn én million hver i tillegg til fast lønn fordi lovpålagte sakkyndigrapporter ble utført som overtidsarbeide. I tillegg ble SRI kritisert for manglende forståelse for habilitet i en ansettelsessak, i tilknytning til en ansettelse der Mørlands sønn, på det tidspunktet ansatt i et vikariat, var SRIs foretrukne kandidat.


== Priser og utmerkelser ==
Jørg Mørland ble 1. mars 2012 utnevnt til ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden, for sin innsats for klinisk farmakologi og rettstoksikologi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Jørg Mørland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Jørg Mørland i BIBSYS
La Franciade

La Franciade (Frankiaden, 1572) er tittelen på et nasjonalt epos skrevet på fransk av Pierre de Ronsard (1524–1585), leder for den litterære gruppen La Pléiade, forsøkte å hedre kong Karl IX av Frankrike i storslått klassisk dikt i henhold til de strenge gresk-romerske forbilder. 
Det er diktet i tistavelsers vers (italiensk decasillabo), et episk versemål benyttet hovedsakelig av sørlige slavere, og var uvanlig på fransk, men ble benyttet etter ønske av kong Karl IX selv. Hvert vers består av nøyaktig ti stavelser. Diktet har som emne Frankrikes historie, allegorisk fortalt via Francien eller Francus, en sønn av Hektor, og således kunne Frankrikes opprinnelse knyttes til antikkens Troja.
Opphavet til denne nasjonale forestillingen tok Pierre de Ronsard fra en åndelig forløper til La Pléiade i Jean Lemaire de Belges verk Les Illustrations de Gaule et Singularités de Troie (1510–1514) som knyttet det keltiske Gallia (Frankrike) til ankomsten av frankerne med den trojanske «Francus», og keltiske Germania (Tyskland) til ankomsten av «Bavo», søskenbarn av Priamos (far til Hektor og Paris), og på dette viset konstruerte han en glansfull slektstavle til kong Pipin den yngre og Karl den store. 
Pierre de Ronsard hadde storslåtte planer for sin nasjonale epos La Franciade, men hadde ikke krefter til å fullføre det. Kun 4 av planlagte 24 bind ble utgitt. Til tross for diktets klassiske forbilder i henhold til Homer og Vergil er det heller ikke betraktet som vellykket. Dets verselinjer mangler kraft og storhet, fortellerstrukturen er langsom og gjentagende, og dets troskap til de klassiske forbilder, hovedsakelige Vergil er hemmende. Men det hadde uansett en betydelig innflytelse på teorien og praksisen av historiske epos i løpet av 1500-tallet og 1600-tallet.
Etter å ha mistet motet og i tillegg gunst da kongen døde og ved tronbestigelsen til kong Henrik III av Frankrike, trakk Ronsard seg tilbake til klosteret Croix-Val.


== Referanser ==
Canica

Canica AS er et investeringsselskap eid av Stein Erik Hagen (10 %), Caroline Marie Hagen (30 %), Carl Erik Hagen (30 %), Nina Camilla Hagen (30 %).
Selskapet ble etablert i 1985 av Stein Erik Hagen for å kontrollere Rimi-kjeden, som Hagen etablerte i 1977. I 2004 ble kjeden solgt til ICA. 
Selskapet disponerer også et privatfly av typen Falcon 900EX EASy, som Hagen mottok i 2007 og kostet ham 250 millioner kroner. Privatflyet opereres i dag av Sundt Air.


== Referanser ==
Liste over storfyrster av Moskva

Daniel (1283–1303)
Jurij (1303–1325)
Ivan I (1325–1341)
Simeon (1341–1353)
Ivan II (Ivan den vakre) (1353–1359)
Dmitrij Donskoj (1359–1389)
Vasilij I  (1389–1425)
Vasilij II den blinde (1425–1462)
Ivan III den store (1462–1505) – første hersker over hele Russland
Vasilij III (1505–1533)
Storfyrstinne Jelena Glinskaja (regent for hennes sønn, Ivan IV, 1533–1538)
Ivan IV den grusomme (1533–1547) – første Tsar
Lars Weisæth

Lars Weisæth (født 18. april 1941) er en norsk offiser, militær- og krisepsykiater og psykoanalytiker. I 1985 ble han leder for Kontoret for katastrofepsykiatri, en enhet under Forsvarets sanitet og Universitetet i Oslo, sjefpsykiater i Forsvaret, professor i katastrofepsykiatri ved Universitetet i Oslo og overlege ved Gaustad sykehus; Kontoret for katastrofepsykiatri ble fusjonert inn i Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress i 2004, og Weisæth var forskningsleder og forsker I der frem til han gikk av med pensjon, og har siden vært professor emeritus. Weisæth har den militære graden oberstløytnant.Han arbeider med fagområdene militær- og katastrofepsykiatri, psykotraumatologi og psykoterapi. Weisæth har forsket på norske FN-veteraners psykiske helse, reaksjonene etter Alexander Kielland-ulykken, Åsta-ulykken og tsunami-katastrofen i 2004. Han har også vært mye brukt som psykiatrisk sakkyndig i saker som gjelder erstatningsansvar.Weisæth ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1968, spesialist i psykiatri i 1976 og dr.med. i 1985. Han arbeidet fra 1968 som assistentlege, reservelege og forskningsstipendiat. I 1978 tjenestegjorde han som major i Den norske FN-styrken i Libanon. Tilbake i Norge ble han tilknyttet Kontoret for katastrofepsykiatri, som hadde blitt grunnlagt av Arne Sund i 1978 og som var en felles enhet under Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo og Forsvarets sanitet. I 1985 etterfulgte han Sund som professor og leder for Kontoret for katastrofepsykiatri. Han var også sjefpsykiater i Forsvarets sanitet og spesiallege ved Gaustad sykehus. Da Kontoret for katastrofepsykiatri ble innlemmet i NKVTS i 2004 ble han forskningsleder der. Han har hatt en rekke oppdrag som konsulent for Verdens helseorganisasjon i krigs- og katastrofeområder.


== Utmerkelser ==
Æresdoktor, Uppsala universitet (2012)
Dronning Alexandrines ærespris
Finske sanitetsoffiserers pris
Robert Laufer Award
Lifetime Achievement Award fra den internasjonale krisepsykiaterforeningen ISTSS, 1995
Fangenes Testamente 2018 fra Aktive Fredsreiser.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Lars Weisæth i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Lars Weisæth i BIBSYS
Lars Weisæth i ansatteliste på Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress, NKVTS
Maiori

Maiori (napolitansk: Majure) er en by på den italienske Amalfikysten, ca. 55 km sør for Napoli. Byen domineres av turismen, som er viktigste næring. Maiori har den lengste sandstranda på Amalfikysten. 5626 innbyggere per 2013.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Maiori – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Maiori – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Padling under Sommer-OL 1956

Padling under Sommer-OL 1956. Padling var med som olympisk øvelse for fjerde gang under OL-1956 i Melbourne. Det ble konkurrert om ni olympiske titler. Det var fire klasser for kajakk og kano for herrer og en i kajakk for kvinner. Romania ble beste nasjon med tre gullmedaljer foran Sovjetunionen og Sverige med to hver.


== Medaljer ==


== Menn ==


=== Kajakk ===


==== K1 1000 m ====


==== K2 1000 m ====


==== K1 10000 m ====


==== K2 10000 m ====


=== Kano ===


==== C1 1000 m ====


==== C2 1000 m ====


==== C1 10000 m ====


==== C2 10000 m ====


== Kvinner ==


=== Kajakk ===


==== K1 500 m ====


== Eksterne lenker ==
Resultater og profilside Arkivert 23. januar 2010 hos Wayback Machine. på sports-reference.com
Bad Arolsen

Bad Arolsen (til 1997 Arolsen) er en småby i den tyske delstaten Hessen, beliggende i landkretsen Waldeck-Frankenberg.
Fra 1655 til 1918 var Arolsen residensby for fyrstene i fyrstedømmet Waldeck-Pyrmont og deretter frem til 1929 hovedstad i Fristaten Waldeck, før denne ble innlemmet i Fristaten Preussen. Den ligger i ferieområdet kjent som Oranier-Route, som består av byer og områder knyttet til huset Oranien.
Byen har sitt navn fra augustinerstiftet Aroldessen, grunnlagt i 1131.
Arolsen har en lang historie som garnisonsby, men forsvarets base i Arolsen ble lagt ned i 2004. Arolsen fikk navnetillegget Bad Arolsen i 1997 for å markere byens status som badeby.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bad Arolsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Flubber

Flubber er en amerikansk filmkomedie fra 1997 produsert av Disney med Robin Williams og Marcia Gay Harden i hovedrollene. Disney har laget filmen en gang tidligere, i 1961, men da under navnet The Absent-Minded Professor.
Filmens offisielle premiere fant sted i USA 26. november 1997, og ble lansert på kino i Norge 13. mars 1998.


== Handling ==
Professor Philip Brainard, fra Medfield College, er en sprø forsker som utvikler en ny energikilde i forsøk på å skaffe nok penger til å redde skolen fra nedleggelse. Hans opptatthet med forskningen distraherer ham fra hans forlovede Sara Jean Reynolds. Han har allerede gått glipp av to av deres planlagte bryllup som et resultat av dette, til enorm irritasjon fra Sara. På dagen for deres tredje forsøk på bryllup, kontaktes Brainard av en tidligere partner Wilson Croft - som har tjent stort på ideer stjålet fra kjemikeren. Nå ønsker han å stjele Sara fra Brainard, og gjøre henne til sin kone. En intensjon som han erklærer direkte til Brainard, som tar dette som en spøk.
Før Brainard rekker sitt neste bryllup, viser hans siste eksperiment rask fremgang, og tvinger ham nok en gang til å gå glipp av hans eget bryllup. Det resulterende stoffet fra eksperimentet, er et levende grønt stoff med stor elastisitet og kinetisk energi. Stoffet øker i hastighet, spretter rundt, og viser seg veldig vanskelig å kontrollere. Dette fører til kaos i nabolaget før professoren endelig klarer å stoppe den. Weebo, Brainards svevende robot-assistent, klassifiserer stoffet som "flygende gummi" noe som får Brainard til å døpe det som "Flubber"


== Skuespillere ==

Robin Williams som Professor Philip Brainard
Marcia Gay Harden asom Dr. Sara Jean Reynolds
Christopher McDonald som Wilson Croft
Jodi Benson som Weebo
Leslie Stefanson som Weebo's holografi, Sylvia
Raymond J. Barry som Chester Hoenicker
Clancy Brown som Smith
Ted Levine som Wesson
Wil Wheaton som Bennett Hoenicker


== Eksterne lenker ==
(en) Flubber på Internet Movie Database 
(no) Flubber på NRK TV 
(sv) Flubber i Svensk Filmdatabas 
(da) Flubber i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Flubber på Allociné 
(nl) Flubber på MovieMeter 
(en) Flubber på AllMovie 
(en) Flubber på Turner Classic Movies 
(en) Flubber på Rotten Tomatoes 
(en) Flubber på Metacritic
Eystein Jansen

Eystein Jansen (født 28. februar 1953) er professor i klimaforskning ved Universitetet i Bergen og Bjerknessenteret (BCCR) i Bergen. Siden 2022 har han også vært visepresident med ansvar for naturvitenskap og teknologi i Det europeiske forskningsrådet. Jansen har særlig forsket på rekonstruksjon av tidligere tiders havstrømmer og klimaendringer, ved hjelp av analyse av sedimenter fra havbunnen, og var sentral i dannelsen av Bjerknessenteret. Han tok doktorgrad i maringeologi ved Universitetet i Bergen i 1984, og har publisert over 70 vitenskapelige artikler, hvorav flere publisert i Nature. 
Han ble i 2019 tildelt Brøggerprisen for sin innsats for opprettelse av Nasjonallaboratoriet for geologisk massespektrometri (GMS-laboratoriet) i 1983, Bjerknessenteret for klimaforskning i 2000 SapienCE-Centre for early human behaviour i 2017.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eystein Jansens ansattside ved Bjerknessenteret
(no) Publikasjoner av Eystein Jansen i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Eystein Jansen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Artikler av eller om Jansen på Forskningsrådets nettavis Forskning.no
Ståle Eskeland

Ståle Eskeland (født 25. august 1943 i Stavanger, død 26. desember 2015) var en norsk jurist og professor (fra 2013 professor emeritus) i strafferett ved Universitetet i Oslo.
Eskeland ble cand.jur. i 1970 og tok doktorgraden i 1988 med avhandlingen Fangerett. En studie av rettssikkerhet ved fullbyrdelse av fengselsstraff. Han forsket innen områdene nasjonal og internasjonal strafferett, straffeprosess og rettssikkerhet i strafferettspleien. Han utgav en rekke bøker og artikler, blant annet læreboken «Strafferett». Eskeland var brukt som kommentator i media om pågående straffesaker.
Eskeland er kjent for sitt engasjement for gjenopptakelse av saken mot den drapsdømte Fredrik Fasting Torgersen. I 2005 publiserte han avhandlingen «Bevisene i Torgersen-saken» der han konkluderte med at ingen bevis knytter Torgersen til drapet han ble dømt for å ha begått. Sammen med advokat Erling Moss sto han bak Torgersens gjenopptakelsesbegjæring i 1997, og de påfølgende begjæringene til Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker i 2004 og 2007. I 2009 ble Eskeland dømt for ærekrenkelser mot familien til drapsofferet i Skippergatadrapet (Torgersen-saken), etter å ha skissert en rekke alternative drapshypoteser i et brev til Gjenopptakelseskommisjonen.Han vekket oppsikt da han kritiserte dommen mot den såkalte «fetteren» som først ble dømt og siden frikjent i Birgitte Tengs-saken, og da han hevdet at bevisene mot Rune Øygard ikke holdt til domfellelse.Til Ståle Eskelands 70-årsdag ble festskriftet «Rettssikker radikaler» utgitt på Cappelen Damm.Han var medlem av den norske Pugwash-kommitteen.


== Bibliografi ==
1997 – Ståle Eskeland – «Grunnloven og Schengensamarbeidet» – 197 sider – ISBN 82-05-24885-0
2005 – Ståle Eskeland – «Bevisene i Torgersen-saken» – 541 sider.
2007 – Per Brandtzæg, Ståle Eskeland – «Rettsmedisinsk sakkyndighet i fortid, nåtid og fremtid : mot et paradigmeskifte ved vurdering av rettsmedisinsk sakkyndighet i straffesaker» – 126 sider – ISBN 978-82-02-27447-4
2008 – Anders Bratholm, Ståle Eskeland – «Justismord og rettssikkerhet» – 287 sider – ISBN 978-82-15-01149-3
2011 – Ståle Eskeland – «De mest alvorlige forbrytelser» – 355 sider – ISBN 978-82-02-35357-5
2015 – Ståle Eskeland – «Strafferett» – (4. utgave) – 602 sider – ISBN 978-82-02-45917-8


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Ansatteside ved UiO
(no) Publikasjoner av Ståle Eskeland i BIBSYS
(no) Publikasjoner av Ståle Eskeland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
Racing de Santander

Real Racing Club de Santander er en spansk fotballklubb fra Santander, Cantabria. Klubben ble stiftet i 1913. Klubben spiller sine hjemmekamper på Estadio El Sardinero.


== Eksterne lenker ==
(es) Offisielt nettsted 
(en) Racing de Santander – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Overheadprojektor

Overheadprojektor,  overheadapparat eller bare overhead, er et projeksjonsapparat som viser et forstørret lysbilde av et lysark med bilder og dokumenter for et publikum.


== Virkemåte ==
En overheadprojektor viser tekst og bilder fra gjennomsiktige lysark eller transparenter, det vil si A4-store, klare plastfolier. Lysarket legges oppå en lysflate på apparatet, og det gjennomlyste motivet sendes via et speil  gjennom en optisk linse og projiseres på en projeksjonsduk, en hvit vegg eller annen passende flate. Speilet og linsa sitter montert på en stang over lysflaten og kan justeres for å stille inn fokus og størrelse på bildet. Lysbildene er lyssterke nok til at de kan vises i rom med vanlig dagslys.
Lysflaten på overheadprojektorer består av en fresnel-linse med riller, preget i billig, klar plast, for å gjøre lyset kraftigere og spre det jevnt utover flaten.


== Bruk ==
Overheadapparater er enkle i bruk og har siden 1970-tallet blitt svært vanlige på skoler og kontorer, i møterom og foredragssaler der en viser bilder og dokumenter for en forsamling. Motivet på lysarkene overføres til plastfolien ved hjelp av vanlig fotostatkopiering i farger eller svart-hvitt på en kopimaskin. Brukeren kan også enkelt tegne og skrive med tusjpenn på lysarket mens det ligger på apparatet, som dermed delvis erstatter en veggtavle til å skrive på.
Overheadprojektorer kan også brukes ved avtegning av et motiv i større størrelse, for eksempel ved overføring til et veggmaleri, men fordi lysbildet lett blir noe fortegnet, blir ikke kopieringen alltid like riktig i forhold til proporsjonene i originalbildet.
Karl Olivecrona

Knut Hans Karl Olivecrona (født 25. oktober 1897 i Norrbärke, død 5. februar 1980) var en svensk jurist og rettsfilosof. Han var sønn av Axel Olivecrona og grevinne Ebba Christina Mörner af Morlanda og bror til nevrokirurgen Herbert Olivecrona.
Han studerte jus ved Universitetet i Uppsala i perioden 1915 til 1920, og var elev av Axel Hägerström – som regnes som grunnleggeren av den Skandinaviske rettsrealismen. 
I 1933 ble Olivecrona professor i prosessrett ved Lunds universitet, hvor han forble frem til 1964. Gjennom sitt arbeide videreførte han den rettsrealistiske teorien.


== Sentrale publikasjoner ==
Law as Fact (London: Oxford University Press, 1939)
England eller Tyskland (1940)
«Is a Sociological Explanation of Law Possible?», Theoria (1948)
The Problem of the Monetary Unit (1957)
Law as Fact, 2. utg. (London: Steven & Sons, 1971) (ISBN 0-420-43250-7)
«Locke's Theory of Appropriation», Philosophical Quarterly (1974)
«Appropriation in the State of Nature: Locke on the Origin of Property», Journal of the History of Ideas (1974)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Verk av og om Karl Olivecrona i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
Knut Hans Karl Olivecrona i Prosjekt Runeberg
Cetara

Cetara er en by og kommune på den italienske Amalfikysten, ca. 10 km vest for Salerno.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Cetara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Bilder
Fylkesvei 1184

Fylkesvei 1184 går mellom Ingedal og Løkkevika i Sarpsborg kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 593.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Sarpsborg
  Melleby låvebru (3,7 m)
Endepunkt Løkkevika


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv1184
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 593 (andre betydninger)

I Norge finnes fylkesvei 593 i de følgende fylkene:

Fylkesvei 593 (Østfold)
Vietri sul Mare

Vietri sul Mare er en by og en kommune på den italienske Amalfikysten, 5 km vest for Salerno.
Som innfallsport til Amalfikysten er Vietro et populært turiststed. Her tilvirkes også keramikk som i hovedsak selges til turister.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Vietri sul Mare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Hugo Sánchez

Hugo Sánchez Márquez  (født 11. juli 1958 i Mexico by) populært kalt Pentapichichi og Hugol, var en meksikansk fotballspiller og landslagstrener.
Hugo Sanchez spilte tolv sesonger i Primera División og er nummer to på listen over målscorere totalt.  
Han spilte også på det mexicanske landslaget i 17 år. Han deltok i tre VM-sluttspill (1978, 1986 og 1994. Han har vunnet pichichi-prisen fem ganger.
I 1999 stemte IFFHS ham til den 26. beste spilleren i det 20. århundre, og den beste fotballspilleren fra Nord-Amerika, Mellom-Amerika og Karibia.


== Karriere i Spania ==
Etter fem suksessfulle år i Mexico, med 99 mål i hans navn, reiste han til Spania og skrev kontrakt med Atlético Madrid i 1981. På toppen av karrieren i 1985 skrev han kontrakt med Real Madrid.


== Eksterne lenker ==
(de) Hugo Sánchez – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Hugo Sánchez – Olympedia 
(en) Hugo Sánchez – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Hugo Sánchez – FIFA 
(en) Hugo Sánchez – Major League Soccer 
(en) Hugo Sánchez – Transfermarkt 
(en) Hugo Sánchez – Transfermarkt (manager) 
(en) Hugo Sánchez – national-football-teams.com 
(en) Hugo Sánchez – WorldFootball.net 
(en) Hugo Sánchez – FootballDatabase.eu