jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sørringvinge

Sørringvinge (Lasiommata megera) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den er vanlig over det meste av Europa, men i Norge finnes denne varmekjære arten bare noen få steder langs Oslofjorden, der den er regnet som truet. Den har en livssyklus med to generasjoner per år, og har vanskelig for å fullføre disse i kalde og regnfulle sommere.


== Utseende ==
En middelsstor sommerfugl, vingens overside brun, med store, okergule, firkantede flekker over det meste av vingeflaten slik at denne fargen dominerer. Den ligner ellers på klipperingvingen (Lasiommata maera), men den store øyeflekken ved forvingens spiss er noe mindre. Den kan ikke forveksles med noen annen dagsommerfugl i Nord-Europa, men hanner og hunner har litt forskjellig utseende. Ved bakvingens ytterkant sitter det 3 – 5 små øyeflekker.


== Levevis ==

Sørringvinge finnes i Norge bare på varme og solfylte steder langs Oslofjorden. Den har to generasjoner hvert år, i mai – juni og i juli – august. Den tåler dårlig kalde sommere, trolig fordi den da ikke får tid til å fullføre utviklingen på så kort tid. Tidligere fantes den vestover til Kristiansand, men den er trolig utdødd på Sørlandet i dag. Den flyr ved sandstrender og på tørrenger, der den gjerne er utsatt for tråkk og annen slitasje på grunn av ferdsel og friluftsliv. Larven lever på hundegras (Dactylis glomerata) og rapp (Poa spp.).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) sydlig ringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) sydlig ringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) sydlig ringvinge hos Artsdatabanken 
(sv) sydlig ringvinge hos Dyntaxa 
(en) sydlig ringvinge hos Fauna Europaea 
(en) sydlig ringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Lasiommata megera – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Lasiommata megera – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lasiommata megera – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Gilbert Imlay

Gilbert Imlay (født 9. februar 1754 i Upper Freehold i New Jersey i USA, død 20. november 1828) var en offiser i den amerikanske uavhengighetskrigen, og senere en eventyrer, forretningsmann og forfatter. Han er mest kjent for å ha hatt et kort forhold til den engelske feministen og forfatteren Mary Wollstonecraft som resulterte i at Mary fødte en datter, Fanny Imlay.


== Liv og virke ==
Imlay deltok i uavhengighetskrigen som offiser i New Jersey Line, en enhet i Den kontinentale armé. Etter krigen reiste Imlay til Kentucky for å spekulere i landområder og der svindlet han en rekke mennesker, blant annet Daniel Boone, som da arbeidet som landmåler. Han inngikk avtaler om å kjøpe landområder, og solgte så videre uten å betale de opprinnelige eierne. Det ble utstedt arrestordre på Imlay, men han unnslapp sine kreditorer ved å flykte til England i 1786.
I London fikk han utgitt en geografisk bok i 1792, A Topographical Description of the Western Territory of North America (En topografisk beskrivelse av det vestlige territorium i Nord-Amerika). Påfølgende utgaver, inkludert eventyrene til Daniel Boone, skrevet av John Filson, som et appendiks (tilføyelse). Med Mary Wollstonecrafts støtte og assistanse forsøkte også Imlay å skrive en roman og fikk utgitt The Emigrants (Emigrantene) i 1793. Det samme året, under den franske revolusjonen, ble han diplomatisk representant for USA i Frankrike mens han samtidig drev sine ulike forretninger av mer eller mindre tvilsom art.
På den tiden britene blokkerte franske havner kunne Imlay profittere på å omgå blokaden. Det er på denne tiden han møtte den intellektuelle Mary Wollstonecraft som han sjarmerte. For å beskytte henne fra faren ved å være engelsk i Frankrike da det var krig mellom de to nasjonene, lot han Mary bli registrert ved amerikanske ambassaden som hans hustru, til tross for at de aldri var eller ble gift. Etter at deres datter Fanny var født, fulgte Mary ham til Paris fra Le Havre. Da dro han umiddelbart til London og etterlot Mary og deres nyfødte datter i kaoset i Paris under den franske revolusjonen. 
Mary Wollstonecraft klarte etterhvert selv å komme til London, men han hadde da liten interesse av henne. I et desperat forsøk på å opprettholde hans interesse, forsøkte hun å hjelpe ham i hans forretninger, og hun reiste til Norge for å lete opp et skip han hadde interesser i. Da hun kom tilbake fra den lange turen, oppdaget Wollstonecraft at Imlay levde sammen med en skuespiller. Det satte en effektiv stopp for deres forhold. Mary Woolstonecrafts reisebrev fra reisen til Norge og Norden ble senere utgitt i bokform med tittelen Min nordiske reise. 
Mary Wollstonecraft giftet seg senere med filosofen William Godwin, og hennes og Imlays barn ble adoptert av Godwin.


== Referanser ==
Den europeiske enhetsakt

Den europeiske enhetsakt, også kalt Enhetsakten, trådte i kraft i 1987, og var den første større revisjon av Roma-traktaten. Den satte som mål for EEC å etablere EUs indre marked og det europeiske politiske samarbeid, forløperen til Den felles utenriks- og sikkerhetspolitikk.
Traktaten ble signert i Luxembourg den 17. februar 1986, og i Haag den 28. februar 1986. Den trådte i kraft den 1. juli 1987 under Jaques Delors Europakommisjon.


== Historie ==
I løpet av 1980-årene oppstod det en gryende misnøye internt i EU på grunn av begrensninger i frihandelen mellom medlemslandene. Både politiske ledere og næringslivsledere ønsket et mer harmonisert regelverk mellom landene. I 1981 la Vest-Tyskland og Italia frem et utkast til en «europeisk akt», som førte til enhetsakten i 1986.Europaparlamentet, med føderalisten Altiero Spinelli i spissen, utarbeidet et utkast til en ny unionstraktat, som skulle være en forbedring av Romatraktaten. Dette resulterte i signeringen av Den europeiske enhetsakt i 1986. Enhetsakten forenklet beslutningsprosessen for å fullføre et indre marked. Enhetsakten omhandler også forskning, teknologi og miljø. Enhetsakten skapte reaksjoner i EFTA-landene blant annet skapte det tvil om EFTA-landenes muligheter innenfor rammen av frihandelsavtale.Frem til midten av 1980-tallet ble ikke Roma-traktatens regler for flertallsvedtak brukt fordi medlemmene ikke akspeterte overnasjonalitet på områder av vesentlig nasjonal interesse. Dette innebar at kommisjonen fikk mindre makt enn ministerrådet. Enhetsakten utvidet muligheten for flertallsvedtak. Roma-traktaten hadde opprinnelig ingen bestemmelser om utenrikspolitisk samarbeid, mens enhetsakten traktatfestet samarbeid om utenrikspolitikk. Samarbeidet om utenrikspolitikk (EPS) ble holdt adskilt fra øvrige institusjoner, men kommisjonens medlemmer hadde adgang til møtene og parlamentet ble orientert. Enhetsakten ga også Europaparlamentet mer innflytelse, spesielt over EFs budsjett. Før enhetsakten ble parlamentet stort sett bare konsultert i lovgivingssaker, med enhetsakten ble lovgiving basert på en samarbeidsprosedyre og fikk mulighet til å blokkere eller annullere vedtak og trenere forslag. Parlamentet fikk også myndighet til å godkjenne eller avvise nye søknader om medlemskap. Før enhetsakten trådte i kraft i 1987 var samarbeidet tradisjonelt mellomstatlig, fra 1987 har det overstatlige innslaget blitt tydeligere selv om det også 1990-tallet hovedsakelig hadde mellomstatlig preg.Traktatens målsetning var å fjerne de gjenværende handelsbarrièrer mellom medlemslandene, harmonisere regelverket og øke konkurranseevnen til europeiske land. Den forandret prosedyrene til institusjonene i EF, som hadde vokst fra 6 til 12 medlemsland, ved å utvidede kvalifisert flertalls-avstemning til nye områder. Traktaten fastsatte som en målsetning å opprette EFs indre marked i 1992.


== Den europeiske unions historie ==


== Referanser ==


== Kilder ==
Enhetsakten, original dansk versjon
Ingefærøl

Ingefærøl (også kjent under det engelske navnet Ginger ale) er en brus som ble oppfunnet på 1700-tallet i England. Den brukes særlig som ingrediens i drinker og består av kullsyreholdig vann, sukker og ingefær. Den finnes både med og uten alkohol.  
Ingefærøl ble svært populært i Norge da drinken Olsen Driver ble lansert i en kampanje for Sosialdepartementet som ville promotere en alternativ, alkoholfri drink. 
Roma Mineralvannfabrikk i Lillestrøm produserer Romas Ingefærøl.  
I Trøndelag er ingefærøl produsert på E. C. Dahls bryggeri tradisjonell drikke til sodd.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ginger ale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Maniola tithonus

Maniola tithonus er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den finnes over det meste av Europa, men ikke i Norge. Den ser ut som en mindre utgave av rappringvingen (Maniola jurtina), men har et større innslag av gult på oversiden.

		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Maniola tithonus i Encyclopedia of Life 
(en) Maniola tithonus i Global Biodiversity Information Facility 
(sv) Maniola tithonus hos Dyntaxa 
(en) Maniola tithonus hos Fauna Europaea 
(en) Maniola tithonus hos NCBI 
(en) Kategori:Pyronia tithonus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Pyronia tithonus – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Jol

Jol kan sikte til:

Jólablot, midtvintersfeiring
Jul, midtvintersfeiring
Martin Jol (1956 -), nederlandsk fotballmanager
Kvann, en toårig plante
Svabergringvinge

Svabergringvinge (Hipparchia alcyone norvegica) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den har en forekomst i de indre delene av Telemark og Aust-Agder som er temmelig isolert fra artens øvrige utbredelse. Noen har regnet de norske bestandene som en egen art, Hipparchia norvegica. Det er i så fall den eneste dagsommerfuglen som er endemisk for Norge.


== Utseende ==
En middelsstor sommerfugl med ganske slanke vinger. Den norske underartem Hipparchia alcyone norvegica er meget kontrasterende farget, oversiden ser nærmest svart og hvit ut. Grunnfargen er svært mørkt sjokoladebrun, med en bredt, gulhvitt bånd langs kanten av begge vingeparene. I dette båndet er det noen få, små, svarte flekker. Bakvingens underside er mørkt grå spraglete med et hvitt tverrbånd litt utenfor midten.


== Levevis ==
Svabergringvingen flyr på nakne svaberg som ligger inne i skogen, i juli – august. Sommerfuglene er raske og sky, og ikke lette å fange eller observere. Larvene lever på grønnaks (Brachypodium) og svingel (Festuca). Den er listet på den norske rødlisten fordi den norske underarten er unik og utbredelsen begrenset, men det finnes ikke noen kjente trusselfaktorer mot artens overlevelse i Norge.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) svabergringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) svabergringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) svabergringvinge hos Artsdatabanken 
(en) svabergringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Hipparchia hermione – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Norges sommerfugler
Kystringvinge

Kystringvinge (Hipparchia semele) er en sommerfugl som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den artsrike familien flikvinger (Nymphalidae). Den finnes langs kysten i det sørligste Norge.


== Utseende ==
En middelsstor sommerfugl, hunnen er betydelig større og kraftigere enn hannen. Oversidens grunnfarge er lys brun, med et bredt, oppbrudt, hvitgult bånd langs vingenes ytterkant. I dette båndet sitter det en liten øyeflekk ved forvingenes fremkant, ofte en eller to mindre, svarte flekker lengre bak. Forvingens underside er brungul, med mørkere kanter og øyeflekk ved spissen. Øyeflekken brukes til å skremme vekk fugler som jakter på den. Den vipper "øye" opp og på den måten skremmer vekk angripere. Bakvingene underside er vatret svartgrå, og gir utmerket kamuflasje når sommerfuglen sitter på lavkledte steiner.

		
		
		


== Levevis ==
Kystringvingen flyr ved klippekyster, rullesteinstrender og svaberg i juli – august. Larven lever på dvergsmyle (Aira praecox) og svingel (Festuca). Den er forholdsvis vanlig langs kysten til Rogaland, unntatt innerst i Oslofjorden. Det finnes spredte funn nord til Flora i Sogn og Fjordane. Noen få steder i Sør-Norge finnes den også i innlandet.


== Litteratur ==
Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8


== Eksterne lenker ==
(en) kystringvinge i Encyclopedia of Life 
(en) kystringvinge i Global Biodiversity Information Facility 
(no) kystringvinge hos Artsdatabanken 
(sv) kystringvinge hos Dyntaxa 
(en) kystringvinge hos Fauna Europaea 
(en) kystringvinge hos NCBI 
(en) Kategori:Hipparchia semele – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Hipparchia semele – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Hipparchia semele – detaljert informasjon på Wikispecies 
Svenska Fjärilar, med bildegalleri
Norges sommerfugler
Jernfjelltunnelen

Jernfjelltunnelen er en veitunnel på europavei 39 i mellom Gulen kommune og Masfjorden kommune i Vestland. Tunnelen går gjennom Jernfjellet mellom Kringla i Gulen kommune og Hopsdalen i Masfjorden kommune. Tunnelen ble åpnet i 1989 og er 2 391 meter lang (981 meter i Gulen og 1 410 meter i Masfjorden). Den erstattet veien om Furebotn og Solheim. Den gamle veien er i dag delvis fylkesvei og delvis kommunal vei.
Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Jernfjelltunnelen.
Tunnelen blir oppgradert i tidsperioden 2022-2024 med blant annet ny LED-belysning, nye havarinisjer, nye tekniske bygg og nye nødstasjoner (SOS-telefon og brannslukkere). Det skal også komme kameraovervåkning ved havarinisjene som gjør at Vegtrafikksentralen i Bergen får varsel og kan stenge tunnelen enkelt og raskt slik at en unngår mer trafikk i tunnelen.


== Se også ==
Sandviktunnelen
Liste over veitunneler i Norge


== Referanser ==
EKSF-traktaten

EKSF-traktaten (1951), også kalt Paris-traktaten, ble signert den 18. april 1951, og trådte i kraft den 23. juli 1952. Traktaten var grunnlaget for det europeiske kull- og stålfellesskap mellom Nederland, Belgia, Luxembourg, Vest-Tyskland, Frankrike og Italia.
Avtalen opphørte den 23. juli 2002, nøyaktig 50 år etter dens ikrafttreden.
Traktaten finnes tilgjengelig på tysk, fransk, italiensk og nederlandsk.


== Traktatens ratifisering ==
1 Kun kommunistpartiet stemte nei2 De 58 blanke stemmene inkluderte hele den sosialistiske gruppen i senatet.
I Nederland ble Enhetstraktaten forelagt Andre-kammeret den 17. juli 1951. Traktaten ble ratifisert av Andre-kammeret etter å ha blitt diskutert den 30. og 31. oktober 1951. Første-kammeret ratifiserte traktaten etter debatter den 12., 13. og 19. februar 1952.
I Belgia ble Enhetstraktaten forelagt senatet den 27. juni 1951, og ratifisert etter debatter i senatet 29.−31. januar, og 5. februar 1952. Senatet sendte forslaget videre til Representantenes hus, hvor traktaten ble debattert 3.−.5. juni og 11.−12. juni 1952.


== Den europeiske unions historie ==


== Referanser ==
Skrikebergtunnelen

Skrikebergtunnelen er en veitunnel på europavei 39 i Gulen kommune i Vestland. Tunnelen går gjennom Skrikeberget sørvest for Ytre Oppedal i Risnefjorden. Tunnelen og resten av veien mellom Instefjord og Oppedal ble åpnet 22. juni 1990 og er 1508 meter lang. 
Sammen med denne veistrekningen ble et nytt fergeleie i Oppedal åpnet. Fergestrekningen mellom Oppedal og Lavik erstattet fergestrekningen mellom Brekke og Lavik, som hadde vært i drift siden 1965. Den første fergeforbindelsen i området ble åpnet i 1955, og gikk mellom Instefjord og Vadheim. Fra 1960 gikk ferga mellom Instefjord og Lavik.
Veien mellom Instefjord og Oppedal fikk i 1992 utmerkelsen Vakre vegers pris.
Tunnelen blir oppgradert i tidsperioden 2022-2024 med blant annet ny LED-belysning, nye havarinisjer, nye tekniske bygg og nye nødstasjoner (SOS-telefon og brannslukkere). Det skal også komme kameraovervåkning ved havarinisjene som gjør at Vegtrafikksentralen i Bergen får varsel og kan stenge tunnelen enkelt og raskt slik at en unngår mer trafikk i tunnelen.


== Se også ==
Veitunneler i Norge


== Kilder ==
NRK Sogn og Fjordanes fylkesleksikon: E 39 mellom Sogn og Bergen (17. januar 2006)
Statens vegvesen: Vakre vegers pris: 1992: E39 fra Instefjord til Oppedal (Sogn og Fjordane)
Flommen (roman)

Flommen er en roman skrevet av Jonny Halberg og kom ut 2000. For romanen fikk han P2-lytternes romanpris og Kritikerprisen i 2000.


== Historie ==
I det første kapitlet møter vi gårdbrukeren Robert Gjørstad som fortellerstemme. Robert bor sammen med sin mor, en stum og funksjonshemmet bror og en søster på 16, som tenderer mot et utsvevende ungdomsliv. Faren til Robert er død og Robert mener at det er eldstebroren som drepte ham. Robert er heller ikke mors beste barn, men viser likevel stor omsorg for sine nærmeste. Gården ble etablert av Roberts oldefar, som var husmann før han brøyt opp, skifta navn fra Dahl til Gjørstad og annekterte en øy. Den nye gårdbrukeren verken betalte eller godtok mer sommerbeite for andres sauer og kyr på øya.
Historien starter ved at den lokale politimannen Stein Ove Sand besøker gården til Robert og hans familie, som ligger på Østlandet et sted. Robert er usikker på hva politimannen vil, men han er sikker på at det er han selv det gjelder. Mens den uniformerte tjenestemannen er inne og snakker med hans mor, er Robert på den lokale Statoil-stasjonen for å få seg en hamburger. Han tar seg et fornøyd overblikk over det frodige og grønne dalføret med velstelte gårder, samtidig som han tenker med lett overbærenhet på det han kaller nikkersadelen som dukker opp med ski, fotoapparater og eksklusiv sprit ved påsketider og utpå sommeren. Stein Ove Sand kommer innom Statoil-stasjonen og forteller Robert at det hadde stått noen i hagen til en nabo og glodd inn i stua hans, noen hadde rissa inn galger i epletrærne hans, han hadde blitt trua på livet over telefonen og natten før hadde settertispa hans forsvunnet.
I det neste kapittelet ser vi det samme lokalsamfunnet gjennom stemmen til den omtalte politimannen, og slik deler de på å representere fortellerstemmen gjennom resten av boka. Etter hvert tar naturkreftene over kontrollen over bygdesamfunnet, og latente sosiale konflikter får fritt spillerom.


== Eksterne lenker ==
De seks første sidene av boken, fra dagbladet.no
«Har alt i seg til å bli årets Roman». dagbladet.no, 31. oktober 2000.
Radioavisen

Radioavisen er et dansk nyhetsprogram på radio som har blitt sendt på Danmarks Radio (DR) siden 1926. Med nesten tre millioner daglige lyttere er Radioavisen Danmarks største nyhetsmedium og det danske søsterprogrammet til NRKs Dagsnytt. Programmet sendes hver hele time på DR P1 og DR P4 hele dagen, samt på DR P2 og DR P3 mellom kl. 18 og 5. P3 fikk sitt eget nyhetsprogram på dagtid, P3 Nyheder, i 1999, og i 2007 fikk også P2 sin egen radioavis tilpasset kanalen.
Radioavisen ble første gang sendt i 1926, da under navnet Pressens Radioavis. I 1964 ble navnet endret til Radioavisen.
Redaksjonen har ca. 60 ansatte. Innslagene lages av Radioavisens egne reportere, DRs korrespondenter i utlandet og DRs ni distriktskontorer.
Frem til november 2006 ble Radioavisen sendt fra Radiohuset. Nå sendes programmet fra DRs nye hovedkvarter DR Byen.


== Eksterne lenker ==
Radioavisen
Ingeborg Næstved

Ingeborg Næstved (født 25. mai 1887 i København, død 11. desember 1979) var en dansk forfatter innen poesi og prosa. Hun mistet hørselen i 10-årsalderen som følge av meningitt (hjernehinnebetennelse), ble opptatt som elev ved døveskolen i Fredericia året etter, og kom derfra i 1899 til døveskolen i Nyborg, hvor hun ble undervist i fire år. Etter sin konfirmasjon i 1903 utdannet hun seg i kontorveien, arbeidet så noen år på kontor i København, inntil hun fra 1. januar 1910 ble fast knyttet til døveskolen i Fredericia som kontorassistent.
Næstved begynte allerede så smått å dikte i skolen. Best kjent er hennes dikt «Gi meg en blomst mens jeg lever» blitt. Dette ble første gang offentliggjort i det danske ukeblad «Hjemmet», og derfra banet det seg vei ikke bare til vide kretser i Danmark, men også i utlandet. Allerede i 1924 hadde ikke mindre enn 3 komponister skrevet musikk til dette diktet.
Da Næstved i 1924 deltok i den 3. nordiske døvekongress i Trondheim, ble hun betatt av den norske natur, og etter hjemkomsten skrev hun dikt om Norge.
CZ vz 24

CZ vz 24 (Česká Zbrojovka vzor 24) er en tsjekkoslovakisk semi-automatisk pistol.


== Historie ==
Pistolen er i kaliber 9 x 17 mm Browning og ble approbert av den tsjekkoslovakisk hæren i 1925, samme år som produksjonen startet. Den er ofte kalt CZ 24 men det korrekte navnet er CZ vz 24, hvor «vz» er forkortelse for ordet «vzor» som betyr modell. 180.000 stk ble produsert for hæren og til Litauen og Polen for kommersielt salg. Pistolen ble sett på som for komplisert i forhold til størrelse og kaliber, og ble derfor raskt erstattet av CZ vz 27. Pistolen ble noe brukt i den andre verdenskrig av Wehrmacht.


== Alternative navn ==
CZ vz. 24
CZ vzor 24
CZ model 24
CZ M24


== Kilder ==
Petersens Handguns, mai 1990
Osborne

Osborne stammer fra det norrøne navnet Asbjørn og forekommer også i variantene Osborn og Osbourne.
Det kan referere til:

Osborne County – fylke i amerikanske delstaten Kansas.
Osborne gasskraftverk – gasskraftverk i Australia.
Osborne House – forhenværende britisk kongelig residens.
Osborne (datamaskin) – transportabel datamaskin fra 1980-årene.John Osborne – britisk dramatiker.
Manuel Osborne-Paradis – kanadisk alpinist.
Margaret Osborne duPont – amerikansk tennisspiller.
Ted Osborne – amerikansk forfatter.
.357 SIG

.357 SIG er en flaskehalspatron for pistol, utviklet av den sveitsiske våpenprodusenten SIGARMS i samarbeid med den amerikanske produsenten av ammunisjon, Federal Cartridge.
Patronen ble utviklet i 1994 og er basert på en .40 Smith & Wesson patronhylse, er noe lenger og er halset ned til å ta .355" (9mm) prosjektil. Patron ble laget for å kunne få samme ballistikk som .357 Magnum men i en kortere patron, for å kunne brukes i semi-automatiske pistoler. Enkelte mente at .357 Magnum var den ypperste politipatron, men da det er en patron for revolver er den for lang til å brukes i pistoler. Dermed fikk patronen navnet .357 SIG.


== Se også ==
Liste over patrontyper


== Eksterne lenker ==
(en) .357 SIG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons