jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Sigurd Sivertsen

Sigurd Johannes Hammer Sivertsen (født 1. februar 1878 på Raftstranda i Raftsundet i Hadsel, død 10. mai 1951) var en norsk forfatter. Han fikk utgitt til sammen seks romaner og to novellesamlinger.
Sivertsen tok lærereksamen ved Tromsø Seminarium i 1900. Han arbeidet som lærer i Hadsel, på Værøy og i Vågan, og bosatte seg i Digermulen i Austre Vågan. Han fikk publisert flere fortellinger, dikt og artikler i blader og aviser, men først da han var 41 år gammel, i 1919, fikk han utgitt si første bok. Debutboka het Strandbygg og Værbu, og var ei novellesamling, utgitt på forlaget Gyldendal i København.
Sigurd Sivertsen var en av de såkalte heimstaddikterne. Han beskrev lokale forhold, og brukte blant annet dialekt som virkemiddel. Blant ting han skildret i bøkene sine, var utviklingen i fiskeriene fra 1800- til 1900-tallet.


== Bibliografi ==
1919: Strandbygg og Værbu (novellesamling)
1921: Ramsvaag (roman)
1923: Rømlingen Jens Wærner (roman)
Romanserie om Rise-ætten:
1925: Kasper Rise og hans hus
1927: Mands færd
1928: Helmer Rise
1932: Landet vokser
1935: I grend og vær (novellesamling)
1979: Nordlandsfortellinger (noveller)


== Referanser ==


== Kilder ==
Lofoten.com: Forfatter – Sigurd Sivertsen (artikkel av Tore Martin Nilssen, publisert i årboka Hofdasegl nr. 23, 1978, omskrevet og oversatt til bokmål av Jarle A. Samuelsen)
Kristian A. Larssen: Langs Raftsundet – Heimstaddikter 120 år. Stokmarknes Aktietrykkeri 1998. (hefte, delvis basert på Tore Martin Nilssens artikkel i Hofdasegl)
Goldbergvariasjonene

Goldbergvariasjonene BWV 988 er en «klaviatursuite», opprinnelig for cembalo skrevet av Johann Sebastian Bach for en av hans elever. Suiten ble bygd over et sarabandetema fra Anna Magdalenas lille bok (med klaverøvelser), ispedd to folkemelodier mot slutten. Etter innledningen følger 30 variasjoner.
Eleven het Johann Gottlieb Goldberg, og var cembalist hos den russiske ambassadøren i Dresden (Grev Keyserlingk). Greven hadde vondt for å få sove, og hadde derfor musikere til å spille godnattmusikk. Greven likte komposisjonen så godt, at han betalte et honorar på hundre Louis d'or i rent gull. Dette var den beste betalingen Bach fikk for noe verk ellers.
Variasjonene ble utgitt som bind 4 i hans «Clavier Übungen» i 1741.
Variasjonene er blitt mye spilt av konsertpianister gjennom årene. I nyere tid er særlig Glenn Goulds tolkning som er mest kjent.
Verket er også transkribert, til to klaverer av Josef Gabriel Rheinberger (organist og komponist fra Liechtenstein)

Av andre arrangementer kan nevnes:

1938 – Józef Koffler, for strykeorkester    transcription for orchestra / string orchestra
1984 – Dmitri Sitkovetsky, for strykertrio   transcription for string trio
1987 – Jean Guillou, for orgel
1988 – Joel Spiegelman, for synthesizer [Kurzweil 250 Digital Synthesizer] [16]
1997 – József Eötvös, for gitar
1998 – Abram Bezuijen, orgel innspilling
2000 – Jacques Loussier, arrangement for jazz trio
2003 – Karlheinz Essl („Gold.Berg.Werk“) for strykertrio og live-electronics
2007 – Simone Dinnerstein
2009 – Catrin Finch, komplett transkripsjon for harpe
Litteraturåret 1904

Litteraturåret 1904 er en oversikt over utgivelser, hendelser, prisvinnere og avdøde personer med tilknytning til litteratur i 1904.


== Prisvinnere ==
Goncourt-prisen: Léon Frapié for La Maternelle
Nobelprisen i litteratur:  Frédéric Mistral, Frankrike og José Echegaray y Eizaguirre, Spania


== Hendelser ==
16. juni - "Bloomsday": dagen handlingen I James Joyces roman Ulysses fra 1922 finner sted i Dublin.


== Nye bøker ==
Det vilde Kor  av Knut Hamsun
Drömmen och andra noveller av Bo Bergman
«Et skritt frem og to tilbake» (også kalt Krisen i vårt parti) – Vladimir Lenin.
Farces et moralités – Octave Mirbeau.
Götiska rummen av August Strindberg
Hadrian the Seventh: A Romance (Hadrian 7.) av Frederick Rolfe
Herr Arnes penningar av Selma Lagerlöf
Kjærlighetens tragedi av Gunnar Heiberg
Knudaheibrev av Arne Garborg
Kristuslegender av Selma Lagerlöf
Lykke-Per. Hans sidste Kamp (sidste del) av Henrik Pontoppidan
Mikaël av Herman Bang
The Merry-Go-Round av William Somerset Maugham
Nostromo (Nostromo: a Tale of the Seaboard) av Joseph Conrad
Parafrase over maalliteraturen av Mentz Schulerud
Ruinen av Walter Hülphers
Sværmere av Knut Hamsun
Ungkarlar av Gustaf Hellström
The Sea-Wolf av Jack London
Skollärare John Chronschoughs memoarer (andre delen) av August Bondeson
Den protestantiske etikk og kapitalismens ånd (tysk: Die protestantische Ethik und der Geist des Kapitalismus) andre del i 1905, av Max Weber


== Fødsel ==


== Dødsfall ==
24. mars – Edwin Arnold, engelsk poet og orientalist (født 1832)
5. juli – Abaj Qunanbajulij, kasakhstansk poet, komponist og filosof (født 1845)
22. august – Kate Chopin, amerikansk forfatter (født 1850)
16. september – Per Sivle, norsk forfatter (født 1857)


== Referanser ==


== Litteratur ==
Peter Boxall (2007), 1001 bøker du må lese før du dør, Orion 2007, oversatt av Kjell Olav Jensen, ISBN 978-82-458-0835-3
David Slade

David Slade (født 26. september 1969) er en britisk regissør som begynte sin karriere lage musikkvideoer. Hans arbeider inkluderer videoer for artister som Aphex Twin, Rob Dougan, System of a Down, Stone Temple Pilots, Tori Amos og Muse.
Hans første spillefilm, Hard Candy, ble utgitt i 2005 av Lionsgate Entertainment, som kjøpte den uavhengige filmen på Sundance Film Festival. Han fortsatte med å regissere vampyrfilmen 30 Days of Night i 2007. Slade har fått oppdraget å regissere Eclipse, den tredje filmen i Twilight-serien av Summit Entertainment. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) David Slade på Internet Movie Database 
(sv) David Slade i Svensk Filmdatabas 
(da) David Slade på Filmdatabasen 
(da) David Slade på Scope 
(fr) David Slade på Allociné 
(en) David Slade på AllMovie 
(en) David Slade hos The Movie Database
Siida

Siida (nordsamisk; på lulesamisk sijdda, på pitesamisk sijjda, på umesamisk sïjdda, og på sørsamisk sïjte) er i tradisjonell samiske samfunn en gruppe av en eller flere familier, som ofte er i slekt, og som driver reindrift med en samlet reinflokk.
I siidaen ble reinflokken gjett kollektivt, og siidaen flyttet med folk og rein mellom ulike årstidsbeiter etter et fast mønster. I reindriftsforvaltningen i Norge i dag er en siida synonymt med et reinbeitedistrikt. I et reinbeitedistrikt finnes et antall siida-andeler, som hver eies av en person eller familie.I Sverige var siidaområdene opprinnelig videre inndelt i skatteland som var privateid. Denne eiendomsretten ble opphevet ved lov i 1886 og overført til en felles bruksrett til landområdene, knyttet til samebyer.Siidaen er nærmest å sammenlikne med et "joint venture",  det indre selskap, jf. selskapsloven (Norges lover) 21.06.85 nr. 83 § 1-2 bokstav C.


== Referanser ==
Korotaikha

Korotaikha (russisk: Коротаиха) er ei elv nordøst i Nenetsia i Russland. Den er 199 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 12 700 km².Elva har utspring lengst nordøst på Bolsjezemelskaja Tundra, og renner i hovedsakelig nordvestlig retning til munningen i Khajpudyrbukta i Petsjorahavet. Korotaikhas løp er svært svingete med mange meandere. Underveis mottar den flere sideelver, de fleste fra sørhellingen av Paj-Khoj-høydene i nord.


== Referanser ==
Moreju

Moreju (også skrevet More-Ju, russisk: Морею) er ei elv i Nenetsk i Russland. Den er 272 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 4 530 km².Elva har utspring i den nordøstlige delen av Bolsjezemelskaja Tundra. Den renner først mot vest, deretter mot nord, og munner ut innerst i Khajpudyrbukta i Petsjorahavet. Morejus løp er svært svingete med mange meandere.


== Referanser ==
Johanne Bruhn

Johanne Bruhn Johnsen (født 8. mai 1890, død 24. desember 1921) var en norsk skuespiller. 
Hun var blant de ledende skuespillerne ved Det norske teatret. Bruhn debuterte under en turne med Olaus Olsens Selskap. Senere ble hun engasjert ved Det Norske Teateret, og gjorde blant annet stor lykke som Neger-Gurina i Ungen. I to sesonger, fra 1914 til 1916, var hun engasjert ved Trondhjems Teater. Senere vendte hun tilbake til Det Norske Teateret. Der ble hun blant annet husket for det friske, humørfylte spillet hennes i Huskorset.Den rollen hun likte best og nådde lengst i var som Mildred Bjørge i Bjørgedal av Olav Hoprekstad. Bruhn hadde også en rolle i Fante-Anne.Hun døde bare 31 år gammel på julaften i 1921, i barselseng.


== Personlig liv ==
Johanne Bruhn var gift andre gang med Erling Johnsen, journalist og redaktør i Nationen i perioden 1918 til 1962. De fikk sønnen Helge Støp Johnsen. Hun hadde fra et tidligere ekteskap en datter ved navn Anne Marie Bruhn.  
Johanne Bruhn var søster av skuespilleren Astrid Sommer.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johanne Bruhn på Internet Movie Database
Folkerettsinstituttet

Folkerettsinstituttet (Institut de droit international) er en organisasjon for studier og utvikling av internasjonal rett. Instituttet ble tildelt Nobels fredspris i 1904 som anerkjennelse for sitt bidrag til fredelige forhandlingsløsninger i konflikter mellom land.


== Historie ==
Instituttet ble grunnlagt 8. september 1873 i Salle de l'Arsenal i byen Gents rådhus i Belgia. Initiativtagerne var:

Pasquale Stanislao Mancini (fra Roma), president
Gustave Rolin-Jaequemyns (fra Gent)
Emile de Laveleye (fra Liège)
Tobias Michael Carel Asser (fra Amsterdam)
James Lorimer (fra Edinburgh)
Vladimir Bezobrazov (fra St. Petersburg)
Gustave Moynier (fra Genève)
Jean Gaspar Bluntschli (fra Heidelberg)
Augusto Pierantoni (fra Napoli)
Charles Calvo (fra Buenos Aires)
David Dudley Field (fra New York)


== Organisasjon ==
Folkerettsinstituttet er en privat stiftelse, med medlemmer, assosierte medlemmer og æresmedlemmer, og har alltid holdt seg uavhengig av offentlig eller privat finansiering. Etter statuttene er det til enhver tid maksimalt 132 medlemmer. Medlemskapet blir oppnådd etter invitasjon som er forbeholdt folk som har levert forskningsarbeider innen internasjonal rett og som er ansett relativt uavhengige av politisk kontroll. Organisasjonen bestreber seg på å ha en medlemsmasse med god fordeling over verdenssamfunnet.
Organisasjonen arrangerer kongress annethvert år, og fatter resolusjoner med forslag om endringer i internasjonal lov. De kommenterer ikke tvistespørsmål.
Anbefalingene dekker et vidt saksfelt av internasjonal lov, inkludert lovgivning om menneskerettigheter og fredsslutning ved konflikter. Dette var bakgrunnen for at organisasjonen ble tildelt Nobels fredspris i 1904.
Instituttets sekretariat ambulerer med generalsekretærens oppholdsted. Siden valget av professor Joe Verhoeven til generalsekretær i 2003, har sekretariatet ligget i Grez-Doiceau i Belgia. Blant de nåværende medlemmene finnes kjente jurister, professorer i jus, og dommere i Den internasjonale straffedomstolen.


== Virksomhet ==
Folkerettsinstituttet har en rekke ganger ansporet til opprettelsen av internasjonale organisasjoner som International Law Association grunnlagt i 1873, Haags akademi for internasjonal rett opprettet i 1913, og FNs folkerettskommisjon opprettet i 1947. Instituttet leverte et vesentlig bidrag i forberedelsene til Haag-konvensjonens opprettelse i 1899.
I 1880 publiserte instituttet et regelverk for krigførsel med tittelen Manuel des lois de la guerre sur terre («Manual for lover ved landkrigsførsel»). Manualen dannet grunnlaget for all senere lovgiving på området, oppfulgt i 1913 av Manuel des lois de la guerre maritime («Manual for lover ved sjøkrigsførsel»). Manualene ble revidert så sent som i 1994.Organisasjonen er fortsatt aktiv. Nye resolusjoner fra instituttet omfatter for eksempel en anbefaling om straffeimmunitet for statsoverhoder, og en uttalelse om nasjonale regjeringers ansvar ved miljøskader.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Institut de Droit International – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Glorup

Glorup er en herregård som ligger i Svindinge Sogn på Sørøstfyn. Den ble oppført i det 15. århundre. Glorup var opprinnelig bygget som en renessansegård, men ble først i 1742–43 ombygget i barokkstil av Philip de Lange og dernest i 1762–65 ombygget av Christian Joseph Zuber (etter utkast av Nicolas-Henri Jardin) til et tidskarakteristisk louis seize-slott med tilhørende anglo-kinesisk hage. Takrytteren ble tilføyd i 1773–75.
H.C. Andersen var en hyppig gjest på Glorup.Glorup og Rygaard Godser er på 1132 hektar. Begge godsene inngikk tidligere i Stamhuset Molktenborg, som ble opprettet av Sophie Hedvig Raben til fordel for sin eldste sønn greve Gebhard Moltke.


== Eiere av Glorup ==


== Fredning ==
Glorup ble fredet i 1918. Fredningen omfatter hovedbygningn og et tempel i haven.


== Kulturkanonen ==
Glorup inngår i Danmarks kulturkanon under kategorien arkitektur. I sin begrunnelse sier blant annet Kanonutvalget:
«Glorup indtager med hovedbygning, avlsgård og have en vigtig plads i dansk arkitektur som et forbilledligt eksempel på omdannelser, der bygger på store tanker tænkt ude i verden omsat til Danmark ved brug af stedets arkitektur og landskabets potentialer.»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Glorup Gods – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Konditorfarge

Konditorfarger er flytende fargestoffer beregnet til bruk i sammensetninger av matvarer, bakervarer og snop. Fargene er vannløselige, og finnes på småflasker, eller som pyntegele på tuber.
Tradisjonelt var det rødt, gult og grønt som ble brukt. Farging av spesielt marsipan til kakepynt var typisk for finere bakervarer (konditorprodukter) – derav navnet. Samme fargetypen ble også brukt til skrift og uttegninger sammen med sjokoladestriper som ble sprøytet på gjennom en tynn munning.
Til hjemmebruk var det hovedsakelig farging av hjemmelaget marsipan og seigmenn som var grunn til at fargene fantes i kjøkkenskapet. Til farging av sauser, for å gi de en riktig brunfarge brukes sukkerkulør.
Gedser forsøksmølle

Gedser forsøksmølle var en vindmølle som ble bygd i nærheten av Gedser (egentlig stod den ved Gedesby) i 1957) i Danmark. Den var koblet til det danske el-nettet. Møllen er med i den danske kulturkanonen.Gedsermøllen ble utformet på bakgrunn av Johannes Juuls erfaringer fra tidligere forsøksmøller bygd av SEAS. Gedser forsøksmølle var ved ferdigstilling verdens største vindmølle. I 1962 konkluderte Vindkraftutvalget under Danske Elværkers Forening at det på grunn av den billige oljen ikke var lønnsomt å produsere elektrisitet ved hjelp av vindkraft. Gedsermøllen fortsatte imidlertid å være i drift frem til 1967, da et girkassehavari gjorde at den stoppet. 
Prinsippene fra Gedser forsøksmølle har blitt videreført i de moderne vindmøllene som er bygd i våre dager, og den betraktes derfor som «stemoren» til disse. På denne måten var Gedsermøllen en horisontalt-akslet hurtigløper med tre vinger og elektromekanisk girsystem. Vingene var stall-regulerte og hadde innebygde luftbremser i vingetippene. Generatoren var en nettilsluttet asynkrongenerator. 
På grunn av sin lange driftstid uten problemer og uten større vedlikehold (de ti årene fra 1957 til 1967) ble Gedser forsøksmølle renovert ti år etter (i 1977) med tilskudd fra blant annet NASA og DOE (Department of Energy, USAs energiministerium). Et nytt to-årig måleprogram ble igangsatt for å undersøke teknologien bak Gedsermøllen, ettersom de opprinnelige notatene som lå til grunn for dens spesifikasjoner hadde gått tapt. Den opprinnelige Gedsermøllen produserer ikke lenger elektrisitet. Generatorhuset og de tre vingene befinner seg ved Elmuseet ved Tangeværket. En moderne nacelle har blitt plassert overfor det opprinnelige tårnet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gedsermøllen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sukkerkulør

Sukkerkulør er en brunsvart farge  som fremstilles ved karamellisering av sukker. Den  brukes som tilsetning til sauser og andre matvarer for å gi dem en riktig  brunfarge. Navnet kommer av at det er karamellisert sukker tilsatt passe mengde vann som er råstoffet. Fargen brukes også i brunt brennevin som whisky og cognac til justering av fargen.
Fargestoffet har eget E-nummer( E 150 ) som godkjent tilsetning i konsumvarer.


== Se også ==
Konditorfarge
Mariebjerg kirkegård

Mariebjerg kirkegård er en kirkegård som ligger i Gentofte. Den har ikke noen tilknyttet kirke. Kirkegården ble anlagt som kommunal sentralkirkegård i årene 1926–1933 av arkitekten G.N. Brandt, som også utformet Ordrup kirkegård, også den beliggende i Gentofte. Den ble offisielt innviet 6. oktober 1936. Kirkegården har et areal på 266 000 m², svarende til ca. 25 ha.
I 1936 ble kirkegårdens kapell og krematorium oppført med Frits Schlegel som arkitekt. 
Kapellet er siden utvidet med et lite kapell i 1959. Kirkegården har vært inspirasjonskilde for mange andre kirkegårder – både i Danmark og i utlandet. Brandt mottok i 1937 Eckersbergmedaljen og i 1945 C.F. Hansen-medaljen for dette anleggsarbeidet.
Mariebjerg kirkegård er bygd opp av en rekke rektangler: Ytterst en allé av furu, innerst en allé av agnbøk. De to rektanglene bindes sammen av to tverrgående alléer; en stor allé av spisslønn og en mindre av vier. Kirkegården er igjen underinndelt i store barlindhekker. Hele kirkegården er innrammet av et stort skogmassiv.
Mariebjerg kirkegård er tatt med i kategorien arkitektur i den danske kulturkanonen.Kirkegården er åpen for besøkende fra soloppgang til solnedgang.


== Kjente personer som er gravlagt på Mariebjerg kirkegård ==

Francis Beckett
Henrik Bentzon
Jørgen Bentzon
Karl Bjarnhof (fellesgrav)
Svend Borberg
Anna Borg
Annelise Bramsnæs
Ludvig Brandstrup (skuespiller)
Erik Bruhn
Holger Brøndsted
Henny Lindorff Buckhøj
Jørgen Buckhøj (fellesgrav)
Per Buckhøj
Poul Bundgaard
Mogens Bøggild
Arne-Ole David
Ingolf David
Valdemar Davids
Mogens Davidsen
Jørgen Ditzel
Nanna Ditzel
Troels Fink
Leck Fischer
Erling Foss
Svend Fournais
Blanche Funch
Johannes Glob
Kip Glob
Ernst Goldschmidt
Kaj Gottlob
Peder Gram
Ragna Grubb
Hans Peter Hansen
Flemming Holbek
Gy Holdorf
Kai Holm
Tyge Hvass
A.C. Højberg Christensen
F. E. Jensen
Tudlik Johansen
Gunnar Jørgensen
Minna Jørgensen
Pouel Kern
Hans Kurt
Christian Laursen
Henrik Leth
Boje Lundgaard
Leo Mathisen
Knud Meister
Børge Mogensen (fellesgrav)
Manja Mourier
Jais Nielsen
Ann-Sofi Norin
Gull-Maj Norin
Povl Olrik
Alfred Osmund
Hans W. Petersen (fellesgrav)
Aage Rafn
Annelise Reenberg
Poul Reumert
Louis Rosen Schmidt
Bendt Rothe
Karl Schou
Victor Skaarup
Carl Erik Soya
Hakon Stephensen (fellesgrav)
Claus Strandberg
C.Th. Sørensen
Hans J. Wegner
John Wittig
Augusta Blad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Mariebjerg Kirkegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Mariebjerg Kirkegård - Historie og udvikling» (dansk). Gentofte kommune. Arkivert fra originalen 28. oktober 2015. Besøkt 28. oktober 2015. 
De kjentes gravsted (dansk)
Adolf Skramstad

Adolf Hedevard Skramstad (født 25. mai 1865 i Hamar, død 3. februar 1927 i Nittedal) var en norsk forfatter og journalist. Skramstad skrev på hedmarksdialekt og regnes som en produktiv og troverdig forfatter med fokus på humoristiske folkelivsskildringer fra Hedmark både fra sin samtid og tidligere. Han regnes derfor som forfatteren som tok fortellertradisjonen på Hedmarken inn i litteraturen.
Skramstad vokste opp i Jacobsens gård i Torggata ved Østre torg i Hamar. Han begynte sin karriere som telegrafist og kontorist ved jernbanen, før han siden sluttet og begynte som forfatter og journalist/redaktør i avisen Arbeideren rundt århundreskiftet. Han debuterte i 1890 med samfunnsromanen Et Udskud og utgav senere flere folkelivsskildringer fra Oplandene, som for eksempel Gjet-Pær (1924) og Medmennesker (1925). Han utgav også skildringen Kapellæin Palerud (1926) basert på Hedmarken tilbake i 1860-årene. Hans utvalg Skramstads beste beste ble gitt ut etter hans død i 1927. Adolf er for øvrig lillebror av maleren Ludvig Skramstad.


== Bibliografi ==


== Eksterne lenker ==
Skramstad.no – Informasjon om forfatterskapet til Adolf Skramstad
(no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Adolf Skramstad, bøker om Adolf Skramstad
Danmarks grunnlovsdag

Danmarks grunnlovsdag (dansk Grundlovsdag) er en årlig feiring den 5. juni av innføringen av den første danske grunnloven samme dato i 1849. Dagen er også en feiring av grunnlovsrevisjonen som ble signert samme dato i 1953.


== Markering av dagen ==
Dagen ble markert som en nasjonal festdag med friluftsmøter og stevner i de første årene etter 1849. I aviser og flyveblader ble det skrevet dikt om friheten og grunnloven og trykt illustrasjoner av kong Frederik VII og andre som var involvert i loven. Fra 1870-årene ble det vanlig at de politiske partiene holdt egne grunnlovsmøter. Det var spesielt partiene Højre og Venstre som ledet an i dette. I dag feires dagen fortsatt med hovedsakelig politiske foredrag rundt om i landet, siden dagen gjerne blir sett på som en feiring av det danske demokrati. Ledende politikere i sine respektive organisasjoner har foretrukne steder hvor de tradisjonelt avleverer sine budskap, som gjerne handler om demokratiets prinsipper eller aktuelle politiske problemstillinger.
5. juni er også den danske farsdagen.
Det var kongens hustru, Louise Rasmussen (gevinne Danner), som ba Frederik VII om å signere grunnloven den 5. juni slik at det i fremtiden alltid ville bli flagget på hennes sønns fødselsdag.


== Halv fridag ==
Danmark har ingen nasjonaldag, og grunnlovsdagen 5. juni er sannsynligvis det nærmeste man kommer. Dagen var en lovbestemt halv fridag fra 1891 til 1975. I dag er det ikke lenger en offentlig høytidsdag, og man har derfor ikke lenger automatisk rett til fri fra klokken 12 uten tap av lønn. Dette gjelder både i det private og det offentlige.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
5. juni - Grundlovsdag og grundloven
historie-online.dk: Grundlovsdag, historien bag