jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Eikeminérmøll

Eikeminérmøll (Tischeria ekebladella) er en sommerfugl som tilhører familien luggmøll (Tischeriidae). Den er funnet langs kysten til Hordaland i Norge.


== Utseende ==
Eikeminérmøll er en liten (vingespenn 8–11 mm), slank, brungul møll. Antennene er trådformede, gulaktige og rundt ⅔ så lange som forvingen. Hodet, kropp og forvinger er ensfarget brungule, bakkropp og bakvinger gråbrune. Forvingen har lange hårfrynser langs ytterkanten og den ytre halvdelen av bakkanten, bakvingen er lang og smal, med lange, brungrå hårfrynser hele veien rundt, spesielt lange bak. Larven er lysgul, den mørke tarmen skinner gjennom. Hodekapselen er lysbrun, den har en brun ryggplate med lys midtlinje på første kroppsledd og en brun plate på bakerste kroppsledd.


== Levevis ==
Denne arten finnes der det vokser eik, og utbredelsen følger eika nokså nøye. Hunnen legger egg på oversiden av eikeblader, dette klekkes i august – september. Den nyklekte larven gnager seg inn i bladet og lager en flekkmine på bladets overside. Larven spinner et nettverk av silketråder inne i minen, et karakteristisk trekk er at ekskrementene blir kastet ut gjennom et hull på siden og ikke samler seg opp inne i minen, som de gjør hos de fleste andre bladminerere. På høsten faller larven til bakken når bladet den lever i, felles, og den overvintrer i en kokong inne i bladminen. Neste vår forvandler den seg til en puppe. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. De kan være aktive døgnet rundt, men mest om natten.


== Utbredelse ==
Den er utbredt over det meset av Europa. I Norge følger den eikeskogens utbredelse langs kysten til den sørlige delen av Hordaland.


== Kilder ==
Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) eikeminérmøll i Encyclopedia of Life 
(en) eikeminérmøll i Global Biodiversity Information Facility 
(no) eikeminérmøll hos Artsdatabanken 
(sv) eikeminérmøll hos Dyntaxa 
(en) eikeminérmøll hos Fauna Europaea 
(en) eikeminérmøll hos NCBI 
(en) Kategori:Tischeria ekebladella – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) Tischeria ekebladella – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Borut Božič

Borut Božič (født 8. august 1980 i Idrija) er en slovensk landeveissyklist. Han er først og fremst spurter.
Han la opp etter 2018-sesongen. I 2019 ble han utestengt i to år på grunn av sin tilknytning til Operasjon Aderlass.


== Seire ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Borut Božič – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Borut Božič – Olympedia 
(en) Borut Božič – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Borut Božič – ProCyclingStats 
(en) Borut Božič – Cycling Archives 
(en) Borut Božič – Cycling Quotient 
(en) Borut Božič – CycleBase
Tischeria dodonaea

Tischeria dodonaea er en sommerfugl som tilhører familien luggmøll (Tischeriidae). Den er bare funnet i Østfold og Agder i Norge.


== Utseende ==
En liten (vingespenn 6 – 7,5 mm), brungul møll. Den ligner på eikeminérmøll (Tischeria ekebladella), men er tydelig mindre og mer tettbygd, dessuten litt lysere på farge. Antennene er trådformede, gulaktige og litt over halvparten så lange som forvingen. Hodet, forkroppen og forvingen er brungule, bakkroppen og bakvingen mørkgrå. Larven er lysgul, den mørke tarmen skinner gjennom. Hodekapselen er rødbrun, og den har brune plater på det første og siste kroppsleddet.


== Levevis ==
Arten er knyttet til eik (Quercus spp.), lenger sør i Europa også til søtkastanje (Castanea sativa). Egget legges på oversiden av et eikeblad og klekkes i august – september. Larven lager en brungul eller rødaktig flekkmine på bladets overside. Larven kaster ut alle ekskrementer gjennom en åpning og minen er derfor helt fri for disse. Når eika feller bladene om høsten, faller larven med bladet, spinner seg inn i en kokong inne i minen og overvintrer der. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.


== Utbredelse ==
Den er utbredt over det meste av Europa. I Norge er den bare funnet på noen få lokaliteter i Østfold og Agder.


== Kilder ==
Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. ISBN 978-91-88506-60-3
Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri: [1]


== Eksterne lenker ==
(en) Tischeria dodonaea i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Tischeria dodonaea hos Artsdatabanken 
(sv) Tischeria dodonaea hos Dyntaxa 
(en) Tischeria dodonaea hos Fauna Europaea 
(en) Tischeria dodonaea hos NCBI 
(en) Kategori:Tischeria dodonaea – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons
Zdeněk Šenkeřík

Zdeněk Šenkeřík (født 19. desember 1980 i Gottwaldov, daværende Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk fotballspiller. Han er vanligvis spiss, og spiller for den tsjekkiske klubben Slavia Praha.


== Klubbfotball ==


=== Slavia Praha ===
Den 19. september 2007 lagde han Slavia Prahas første mål i Mesterligaen i en kamp mot Steaua București som endte med en 2-1 seier.


==== Stabæk ====
Den 31. mars 2009 meldte Stabæk at Šenkeřík skrev under en utlånsavtale som varte frem til 1. august. Šenkeřík ble imidlertid ingen suksess, og returnerte raskt til Tsjekkia.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Zdeněk Šenkeřík – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(tsjekkisk) Profile at iDNES.cz
(en) Profile at TFF.org
EENet

Eesti Hariduse ja Teaduse Andmesidevõrk (engelsk: Estonian Educational and Research Network) eller bare EENet  er en statlig, ideell organisasjons som ble grunnlagt i august 1993 av det estiske utdanningsdepartementet. Deres oppgave er å styre, koordinere og utvikle et høykvalitets datanettverk for Estlands forskning-, utdanning- og kulturfellesskap. Siden 1997 har EENet vært et statlig organ underlagt det estiske departementet for utdanning og forskning.
EENet tilbyr permanente internettilkoblinger, webhosting, e-post, ftp og DNS-tjenester. Utviklingsprosjekter (for eksempel Estonian GRID) kjøres i samarbeid med universiteter og institutter.
EENet har ansvaret for Estlands nasjonale toppnivådomene, «.ee» EENet er koblet til GÉANT2-nettverket via en 2.4 Gbps datakanel.


== Eksterne lenker ==
EENet.ee
EENet's vedtekter
Tverrsambandet

Tverrsambandet, også kalt Samband Vest er et foreslått veiprosjekt i Nordhordland, nord for Bergen.
Veien er foreslått gå fra industristedene Kollsnes i Øygarden kommune til Mongstad i Alver og Austrheim kommuner i Vestland. Prosjektet kan medføre mindre gjennomfartstrafikk gjennom Bergen. De berørte kommunene er Øygarden, Askøy, Alver og Austrheim. Tverrsambandet omfatter nytt fergesamband mellom Øygarden og Mjølkeviksvarden industriområde ved Herdla på Askøy. Videre fortsetter traseen i en undersjøisk tunnel mot Holsnøy. Deretter kommer en undersjøisk tunnel til Radøy, og vei videre mot Mongstad. Til sammen er hele prosjektet 45 km langt, mot dagens vei via Bergen på 110 km. Veien vil blant annet føre til at kommunene i Nordhordland føres tettere sammen. Prosjektet var mest omtalt rundt 2007-2011. Det er per 2022 ikke noet ferjesamband over de foreslåtte fjordforbindelsene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
tverrsambandet.no
C215-viadukten

C215-viadukten er en 20 km lang kassebro fullført i 2007. Viadukten kostet rundt 40 millioner USD, og er lokalisert i Taiwan og er en del av Taiwans høyhastighetsjernbanenett.


== Eksterne lenker ==
C215 i Structurae.
Steinvik (Skatval)

Steinvik er en grend på Skatval i Stjørdal kommune, Nord-Trøndelag. Den øvre delen av Steinvik består av de to store Steinvikgårdene, småbruket Stene, samt noen andre husstander. Lengre nede i terrenget, i ly for Steinvikholmen, ligger Steinvikkroa (eller bare «Kroa»), en ansamling småbruk (tidligere husmannsplasser), mindre husstander og noen hytter. «Kroa» har sannsynligvis fått navnet sitt fra et gjestgiveri (kro) som eksisterte på Steinvikholm slotts storhetstid på 1500-tallet. Lengre inne ved Hammer og Sve finner man Steinvik lager, som ble oppført av tyskerne for å assistere «Tirpitz» i Åsenfjorden.
Foruten Steinvikholm slott, som er av nasjonalhistorisk betydning, er det gjort flere oldtidsfunn ved Steinvik, deriblant to sverd og minst én gravhaug fra vikingtiden.
Grenda har sannsynligvis fått sitt navn fra Steinvikholmen, hvis opprinnelige navn skal ha vært Steinn. Senere må holmen ha fått suffikset «holm» idet man glemte opphavet til Steinvik.Charles Stenvig hadde røtter tilbake til Steinvik.


== Referanser ==
Steinvik lager

Steinvik lager var et militært ammunisjonslager i Stjørdal kommune i Trøndelag. Anlegget lå ved Hammer (Håmmår) og Sve (Svea) på Skatval. Det 146 dekar store området ble konfiskert av den tyske okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig. Våren 1941 begynte tyskerne å bygge lagerets 27 bunkere, som var forsyningbase for Dora i Trondheim. Det ble anlagt en smalsporet jernbane fra Steinvik lager til Langstein kai. Etter krigen overtok Forsvaret anlegget i 1948. Lageret ble nedlagt i 2000 og solgt til offshorerederiet Taubåtkompaniet (senere BOA Offshore) i 2003. I 2009 ble området solgt til Direktoratet for naturforvaltning og forvaltet av Stjørdal kommune, og åpnet i 2013 som Håmmårsbukta friluftsområde. Bunkerne benyttes til sivile formål.


== Referanser ==
Keukenhof

Keukenhof er et hageanlegg i Nederland, ved byen Lisse. Parken er kjent for sine vakre tulipaner som trekker turister til den store blomsterparken. Parken er en stor turistattraksjon i de to månedene den holder åpent.
		
		
		
		
		
		
		
		


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Keukenhof – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Keukenhof – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Tore Lahn-Johannessen

Tore Lahn-Johannessen (født 6. august 1962) er en tidligere norsk fotballspiller. 
Lahn-Johannessen var angrepsspiller, og spilte mesteparten av karrieren for Råde IL i det daværende andre- og tredjedividisjon. I 1984 og halve 1985 spilte han for Moss Fotballklubb i det daværende førstedivisjon. I løpet av åtte seriekamper for Moss i 1984 fikk han tre scoringer.Lahn-Johannessen fikk guttelandskamper for Norge.


== Referanser ==
Kaptein Sorte Bill

Kaptein Sorte Bill er en vise av Thorbjørn Egner, først publisert som Sjørøvervise i Egners tilretteleggelse av Hugh Loftings Doktor Dyregod fra 1949 der Bill opptrer som en av bokens personer, senere også utgitt i visesamlingen Kaptein Sorte Bill fra 1954, og i boken Kaptein Sorte Bill og andre viser fra 1973.


== Teater ==

Figuren ble også fremført i Kristiansand Dyrepark, og hadde egen sjørøverskute. Skuta ble senere bygget om til «Grevinnen», som er skuta til Greven av Gral, en skikkelse i forestillingen Kaptein Sabeltann og den forheksede øya som fremføres i Kaptein Sabeltanns verden. 


== Musikkfremførelser ==
«Kaptein Sorte Bill» er en populær vise som mange har spilt inn. Henki Kolstad spilte den inn sammen med The Monn Keys i 1954. Lars Klevstrand og Steinar Ofsdal ga ut musikkalbumene Drømmen om Kaptein Sorte Bill (1990) og Den magiske musikken fra drømmen om Kaptein Sorte Bill (1994), hvor visen «Kaptein Sorte Bill» fremføres. Wenche Myhre fremfører også visen på musikkalbumet Du Og Jeg Og Vi To (2001) og Per Asplin spilte den inn på 1960-tallet.


== Litteratur ==
Thorbjørn Egner: Kaptein Sorte Bill og andre kjente Egner-viser, Cappelen (2007)   ISBN 9788202275679


== Referanser ==
Anpingbroen

Anpingbroen (forenklet kinesisk: 安平桥; tradisjonell kinesisk: 安平橋; pinyin: Ānpíng Qiáo) er en bro av steinblokker bygget på 1100-tallet i provinsen Fujian i Kina. Broen er 2223 meter lang, og det største spennet av granittblokker er 11 m langt og 0,75 m i dybde og bredde. Broen kalles også «5 li-broen», etter den kinesiske måleenheten lǐ.
Denne historiske broen, som frem til 1905 var Kinas lengste, krysser bukten mellom Anhai (i byfylket Jinjiang) og Shuitou (i byfylket Nan'an), nær byen Quanzhou. 
Broen er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Eksterne lenker ==
Anpingbroen i Structurae (engelsk).
Anpingbroen hos chinaculture.org (engelsk)
Bilde av brua sett fra øst.
Altingiaceae

Altingiaceae er en plantefamilie i ordenen Saxifragales. Tidligere, blant annet i Cronquist-systemet, ble disse artene klassifisert under trollhasselfamilien (Hamamelidaceae). 
Alle arter er løvfellende eller eviggrønne trær med mye harpiks. Bladene sitter spredt. Trærne er sambu med adskilte hann- og hunnblomster på samme tre. Flere arter tjener som mat for larver av sommerfugler. Slekta Liquidambar er utbredt i temperert og subtropisk klima i Anatolia, Øst-Asia og Nord- og Mellom-Amerika, mens Altingia og Semiliquidambar er utbredt i subtropisk og tropisk klima i Øst- og Sørøst-Asia
Molekylærgenetiske studier tyder på at Liquidambar i tradisjonelt omfang er parafyletisk. De to artene i Nord-Amerika og Sørvest-Asia danner en gruppe, mens de østasiatiske artene er nærmere beslektet med Altingia. Det er påvist at Semiliquidambar består av hybrider mellom østasiatiske Liquidambar-arter og Altingia. I 2013 ble det publisert en systematikk for Altingiaceae der alle arter i familien samles i én slekt, Liquidambar. Dette er ment å gi et bedre bilde av de virkelige slektskapsforholdene i familien. 


== Slekter og arter ==
De tre slektene og de anslått 16 artene i familien omfatter:

Altingia – 9 arter – Sørøst-Asia
Altingia chinensis 
Altingia excelsa 
Altingia gracilipes 
Altingia multinervis 
Altingia obovata 
Altingia poilanei 
Altingia siamensis 
Altingia tenuifolia 
Altingia yunnanensis 
ambratreslekta (Liquidambar) – 4 arter
Liquidambar acalycina – sørlige og sentrale Kina
kinesisk ambratre (Liquidambar formosana) – Kina, Sør-Korea, Taiwan, Laos, nordlige Vietnam
orientalsk ambratre (Liquidambar orientalis) – sørlige Tyrkia, Rhodos
ambratre (Liquidambar styraciflua) – østlige USA, spredte forekomster i Mexico og Mellom-Amerika
Semiliquidambar – 3 arter – Kina
Semiliquidambar cathayensis
Semiliquidambar caudata
Semiliquidambar chingii


== Litteratur ==
«Altingiaceae». APWEbsite. Besøkt 10. oktober 2015. 
A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). Trær i skog og hage. Tiden. s. 269–271. ISBN 82-10-01282-7. 
S.M. Ickert-Bond og J. Wen (2006). «Phylogeny and biogeography of Altingiaceae: evidence from combined analysis of five non-coding chloroplast regions» (PDF). Mol. Phylogenet. Evol. 39 (2): 512–528. ISSN 1055-7903. PMID 16439163. doi:10.1016/j.ympev.2005.12.003. 
S.M. Ickert-Bond og J. Wen (2013). «A taxonomic synopsis of Altingiaceae with nine new combinations». PhytoKeys (31): 21–61. ISSN 1314-2003. PMC 3881344 . doi:10.3897/phytokeys.31.6251. 
Altingiaceae, i: L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–), The families of flowering plants.


== Eksterne lenker ==
(en) Altingiaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Altingiaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Altingiaceae hos Artsdatabanken 
(en) Altingiaceae hos Fossilworks 
(en) Altingiaceae hos ITIS 
(en) Altingiaceae hos NCBI 
(en) Altingiaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Altingiaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Altingiaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Altingiaceae – detaljert informasjon på Wikispecies
Hjertetreslekta

Hjertetreslekta (Cercidiphyllum) er ei slekt med to arter av løvfellende trær som vokser vilt i Kina og Japan. Slekta er den eneste nålevende i hjertetrefamilien (Cercidiphyllaceae), som tilhører sildreordenen (Saxifragales). På japansk kalles disse trærne katsura. De er vanlig plantet i hager og parker.


== Beskrivelse ==
Den mest kjente arten, hjertetre (Cercidiphyllum japonicum), blir opptil 30 m høy. Storhjertetre (C. magnificum) har større blad, men blir sjelden mer enn 10 m høy. Trærne har to typer skudd, vegetative langskudd, og vegetative eller blomstrende kortskudd. Bladene har stilk og er hjerteformete og håndnervede. De sitter motsatt på kortskuddene og motsatt eller mer sjelden spredt på langskuddene.
Trærne er vindpollinerte og særbu med egne hann- og hunnplanter. Blomstene er samlet i blomsterstander på kortskuddene. Hver blomst har ett høyblad, men blomsterdekke mangler. Hannblomsterstanden er sittende og består av 4 eller flere blomster, men det er vanskelig å skille enkeltblomstene. Hver blomst har som regel 7–13 pollenbærere. Hunnblomsterstanden har en kort stilk og består som regel av 2–6 blomster. Frukten er en belgkapsel med flate, vingede frø.


== Fossiler ==

Fossiler av hjertetrefamilien er kjent tilbake til kritt og paleocen. Hos de eldste fossilene sitter fruktene i klaser. De plasseres ikke i Cercidiphyllum, men i andre slekter, blad i Trochodendroides og frukter i Nyssidium. Begge disse slektene er kjent fra kullforekomstene på Svalbard. Slekta Joffrea fra paleocen i Alberta i Canada er beskrevet fra mer komplett materiale. I en artikkel fra 2017 mener russiske forskere at navnet Nyssidium ikke kan brukes og at fossile frukter i stedet bør regnes til slekta JenkinsellaI vestlige Nord-Amerika er fossiler av Cercidiphyllum kjent fra tidlig oligocen i Oregon og miocen i Idaho. I Europa er fossile frukter og blad av den nålevende slekta kjent fra tidsrommet tidlig oligocen til pliocen. I Asia er fossiler av Cercidiphyllum kjent fra miocen og midtre pleistocen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Katsurafamilien i Encyclopedia of Life 
(en) Katsurafamilien i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Katsurafamilien hos Artsdatabanken 
(sv) Katsurafamilien hos Dyntaxa 
(en) Katsurafamilien hos Fossilworks 
(en) Katsurafamilien hos ITIS 
(en) Katsurafamilien hos NCBI 
(en) Katsurafamilien hos The International Plant Names Index 
(en) Katsurafamilien hos Tropicos 
(en) Kategori:Cercidiphyllum – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Cercidiphyllum – detaljert informasjon på Wikispecies
Paradiskullen

Paradiskullen er et skihoppanlegg ved Örnsköldsvik i Sverige. Anlegget, som er eid av IF Friska Viljor, ligger i åsen Varvsberget like ved Örnsköldsvik sentrum, og er synlig fra byen. Det består av fem hoppbakker med størrelse K90 (HS100), K55, K35, K20 og K10. Normalbakken ble brukt under junior-VM 1980, og har også vært arena for seks verdenscuprenn i spesielt hopp. Anlegget er et viktig treningssentrum for svenske hoppere, og brukes også til treningssamlinger av norske hoppere. Siden 2008 har den årlige storsamlingen for de norske landslagene vært lokalisert til Paradiskullen av Norges Skiforbund.Alle bakkene i anlegget har flomlys og plastmatter til sommerbruk, samt heis.
Anerkjent bakkerekord på snø i K90-bakken er 102 meter, satt av Lauri Asikainen (Finland) 3. mars 2007. På plast er rekorden 104,5 meter, satt av Anssi Koivuranta (Finland) i et FIS-cuprenn 29. august 2010. Lengste hopp overhodet er 107 meter. I K55-bakken er bakkerekorden på snø 57 meter, satt av Dennis Edvardsson (Sverige) 26. januar 2008. Rekorden på plast er 63 meter, satt av Halvor Egner Granerud (Norge) 27. juni 2008.


== Historie ==
Den første hoppbakken i Paradiskullen ble bygd før 1910. I 1913 ble det bygd en bakke der det kunne hoppes 22 meter, og det svenske mesterskapet ble arrangert i Örnsköldsvik i 1927. Hoppanlegget ble ombygd i 1961, og har senere gjennomgått større ombygginger i 1991/92 og 2005. Verdenscuprennene i spesielt hopp ble arrangert mellom 1985 og 1994, mens ett verdenscuprenn i kombinert ble arrangert i 1990.
Da den nye Botniabanan skulle bygges, ble det klart at jernbanen ville berøre hoppanlegget. Som en følge av dette ble normalbakken flyttet ca. 40 meter, mens de mindre bakkene (med unntak av K62-bakken, som ikke ble bygd opp igjen) ble revet og bygd opp på nytt litt lenger opp i åsen. Normalbakken ble nyåpnet i 2005. Botniabanan ble åpnet i 2010 og går nå på bru over sletta i denne bakken.


== Viktige renn ==
Alle rennene er holdt i den gamle bakken som ble revet i 2004.


== Kilder ==
Skisprungschanzen-Archiv: Örnsköldsvik
FIS: Resultater (ikke fullstendig)
FIS: Flere resultater


== Eksterne lenker ==
IF Friska Viljor – Backhoppning i Örnsköldsvik
Daphniphyllaceae

Daphniphyllaceae er en plantefamilie i ordenen Saxifragales. Den omfatter 25 arter av eviggrønne løvtrær i Sørøst-Asia, med kun én  slekt – Daphniphyllum. Artene er stort sett trær, og er ofte mat for larver av sommerfugler.


== Slekt og arter ==
Slekten og et utvalg av de ca. 25 kjente artene i familien omfatter:

Daphniphyllum (Daphniphyllum)
Daphniphyllum beddomei  – Kambodsja, Myanmar, Thailand, Vietnam
Daphniphyllum glaucescens  – Indonesia, Malaysia
Daphniphyllum macropodum  – tre inntil 10m – Japan, Kina, Korea
Daphniphyllum teijsmannii  – tre inntil 10m – Japan, Taiwan


== Eksterne lenker ==
(en) Daphniphyllaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Daphniphyllaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Daphniphyllaceae hos Artsdatabanken 
(en) Daphniphyllaceae hos Fossilworks 
(en) Daphniphyllaceae hos ITIS 
(en) Daphniphyllaceae hos NCBI 
(en) Daphniphyllaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Daphniphyllaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Daphniphyllaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Daphniphyllaceae – detaljert informasjon på Wikispecies 
Daphniphyllaceae, i: L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–), The families of flowering plants.
Iteaceae

Iteaceae er en plantefamilie i sildreordenen (Saxifragales).
Artene er trær og busker. Utbredelsen er svært spredt. 18 arter i slekta Itea vokser i Øst- og Sørøst-Asia, østlige USA og østlige og sørlige Afrika. De tre artene i slekta Pterostemon er begrenset til Mexico.
I Cronquist-systemet var disse plantene plassert i Grossulariaceae. I andre systemer ble Itea og Choristylis regnet til Iteaceae. Choristylis ansees nå som et synonym for Itea. Pterostemon ble regnet til en egen familie, Pterostemonaceae, men fylogenetiske analyser viser at Itea og Pterostemon er søstergrupper. Fra og med APG III-systemet i 2009 anerkjennes ikke Pterostemonaceae lenger, og Pterostemon er flyttet til Iteaceae.


== Litteratur ==
«Iteaceae». APWEbsite. Besøkt 16. januar 2019. 
«Iteaceae». L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–) The families of flowering plants. Besøkt 16. januar 2019. 
«Pterostemonaceae». L. Watson og M.J. Dallwitz (1992–) The families of flowering plants. Besøkt 16. januar 2019. 


== Eksterne lenker ==
(en) Iteaceae i Encyclopedia of Life 
(en) Iteaceae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Iteaceae hos Artsdatabanken 
(en) Iteaceae hos Fossilworks 
(en) Iteaceae hos ITIS 
(en) Iteaceae hos NCBI 
(en) Iteaceae hos The International Plant Names Index 
(en) Iteaceae hos Tropicos 
(en) Kategori:Iteaceae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Iteaceae – detaljert informasjon på Wikispecies
Lisse

Lisse (uttale ) er en by i den nederlandske provinsen Zuid-Holland. Det bor 22 274 mennesker i kommunen og det totale arealet er 16,11 km², hvorav 0,41 km² er vann. Utenfor byen ligger den berømte blomsterparken Keukenhof. Dette er en samling av 7 millioner forskjellige løkblomster, mest tulipaner.


== Bilder ==

		


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(nl) Offisielt nettsted 
(en) Lisse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons