jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brudavolltunet

Brudavolltunet er et museum i Ørsta på Sunnmøre som inngår i Stiftinga Viti. Museet er et eldre gårdstun som ble kjøpt til museumsformål i 1958. Tunet ligger ca. 5 km fra Ørsta sentrum.


== Tunets historie ==
Brudavollen har trolig vært bebodd siden 1500-tallet. På 1600-tallet ble tunet tatt av skred og husene flyttet til
nytt sted på eiendommen. Gården  har etter det man kjenner til vært einbølt. I sin tid var den det gårdsbruket i Ørsta med størst jordvidde.
Slik tunet står i dag viser det et vanlig hjem i fiskerbondesamfunnet på 1800-tallet.
Etter at Ørsta bygdemuseumslag ble stiftet i 1951, kjøpte dette Brudavolltunet i 1958. Det var husene i det gamle tunet og 
noen mål jord. Resten av bruket ble overtatt av ny eier.


== Brudavollen som museum ==
Husene i Brudavolltunet:

Stue med loft.
Kårstue med ildhus.
Grindløe med fjøs. Løa er fredet.
Bud.
Treskerhjulhus med overvannhjul og murt vannrenne.
Smie. Den ble flyttet til Brudavolltunet fra Digernes i Ørsta.Sentralt i tunet ligger en stor steinhelle som har blitt brukt som hagebord og arbeidsplass. Hagen i tunet ble trolig anlagt på 1830-tallet.
Ørsta bygdemuseumslag var eier og driver av Brudavollen til i 2004. Etter det har Stiftinga Brudavolltunet vært eier.
Brudavolltunet er en avdeling av Stiftinga Viti.


== Bilder fra tunet ==

		
		
		


== Litteratur ==
brudavolltunet.no
Ivar Myklebust: Ørsta. Ekset, 1933. Fotografisk opptrykk ved Ørsta Mållag 1988
Ragnar Standal: Ørsta bygdetun. Husa på Brudavollen. Volda, 1983
Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). Museums in Norway. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. ISBN 8271770039. 


== Eksterne lenker ==
(en) Brudavolltunet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
«Brudavolltunet». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Scopuridae

Scopuridae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Denne artsfattige familien finnes bare i Japan og Korea.


== Utseende ==
Alle artene i Scopuridae er helt vingeløse både som nymfer og voksne. Selv om mange steinfluer er kortvingede er disse den eneste gruppen som helt mangler vinger. Et annet unikt trekk er at nymfene har snodde, trådaktige gjeller på bakerste kroppsledd.
Kroppen er slank og jevnbred, de ulike kroppsleddene klart avsatte fra hverandre. Antennene, som består av over 40 ledd, er rundt halvparten så lange som kroppen. Fasettøynene er ganske små. Pronotum er firkantet med litt uttrukne bakhjørner, litt bredere enn hodet. Beina er middels lange og slanke, lyse på farge, føttene er tre-leddete, det ytterste leddet er litt lengre enn de to innerste til sammen. Bakkroppen er slank og jevnbred. De to haletrådene er rundt halvparten så lange som kroppen.


== Levevis ==
Nymfene lever i fjellbekker omgitt av skog, der vannet er grunt og kaldt og bunnen dekket med sand og store steiner. De finnes der det har samlet seg opp mye døde blader, som de lever av å skave av materiale fra. De utvikler seg langsomt og bruker fire år på å fullføre livssyklusen.


== Systematisk inndeling ==
Man antar at de koreanske og de japanske artene danner hver sin monofyletiske gruppe.

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Familie Scopuridae Uéno, 1935
Slekten Scopura Uéno, 1929
koreanske arter
Scopura gaya Jin & Bae, 2005
Scopura jiri Jin & Bae, 2005
Scopura laminata Uchida, 1987
Scopura scorea Jin & Bae, 2005
japanske arter
Scopura bihamulata Uchida, 1987
Scopura longa Uéno, 1929
Scopura montana Maruyama, 1987
Scopura quattuorhamulata Uchida, 1987


== Kilder ==
Jin, Y.H., Kishimoto, T., Bae, Y.J. (2006) Systematic revision of the wingless stoneflies, Scopuridae. [1]
Uéno, M. (1938) Scopuridae, an aberrant family of the order Plecoptera. Insecta Matsumurana 12: 154-159. [2]


== Eksterne lenker ==
(en) Scopuridae i Encyclopedia of Life 
(en) Scopuridae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Scopuridae hos NCBI 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Sake

Sake (酒) er den vestlige betegnelsen på en japansk alkoholholdig drikk som brygges av polert ris. På japansk heter drikken nihonshu (日本酒, Nihonshū); ordet sake benyttes på japansk om all alkoholholdig drikke.Å kalle sake for risvin er ikke helt korrekt ettersom fremstillingsprosessen mer ligner den man benytter ved brygging av øl.


== Kvalitetsgrader ==
Sake deles inn i enklere futsū-shu (普通酒) og finere tokutei meishōshu (特定名称酒). Den siste klassifiseres i fire grader:
Honjōzō-shu (本醸造酒), med en unse alkohol ekstra tilsatt.
Junmai-shu (純米酒), uten tilsatt alkohol og med 40 % av risens vekt bortpolert.
Ginjō-shu (吟醸酒), uten tilsatt alkohol og med 50 % av risens vekt bortpolert.
Daiginjō-shu (大吟醸酒), uten tilsatt alkohol og med 60 % av risens vekt bortpolert.


== Referanser ==


== Kilder ==
Store Norske Leksikon - Sake – japansk drikk
Erik Pierstorff

Erik «Pi» Pierstorff
(født 15. februar 1926 i Oslo,
død 18. september 1984 på Lillehammer)
var en norsk filolog, journalist og teatermann.Etter examen artium 1944 studerte han litteratur ved Colgate University 1945-47 og
jobbet i Associated Press i 1949-50.  Etter studier ved Sorbonne 1951-52, 
i Sverige og mag.art. fra
Universitetet i Oslo 1957 ble han journalist i Morgenbladet i et par år og
ballettfilmer for Sveriges Radio.  Han var gift med Thea Stabell 1962-72, 
teatersjef ved Trøndelag Teater 1966-70 med en ung Stein Winge som assistent.
Han brakte inn svenske Eva Sköld og ga den unge Kjetil Bang-Hansen 
sin regidebut i 1967.  Foreningen PLUTO var Pierstorff Lar Unge Talenter Opptre.
Videre ble han blant annet kjent for å innlemme Wesensteen i reportoiret, da i kvartett med
Svein Wickstrøm og Bo Hermansson (1968).  Etter mye konflikter ble han
etterfulgt av Arne Aas 1970, hvorpå Pierstorff ble
dramaturg ved Nationaltheatret 1970-75 og teaterkritiker for Dagbladet 1975-84.
Den siste tiden var han leder i Teaterkritikerlaget.  Pierstorff døde av hjerneblødning.
Han oversatte også, blant annet Hvem er Ernest.


== Utgivelser ==
T. S. Eliot and the Dilemma of the Modern Theatre, Being Some Notes on Theatre as Creative Imagination (Universitetet i Oslo, 1957).  Avhandling.
I min fars hus- (1962).  Essay i samarbeid med Øyvind Foss
Teater på spill (1971).  Om teaterpolitikk.
Når det kommer til stykket.  Med Kjetil Bang-Hansen og Örjan Wiklund, om oppsetningen av En folkefiende


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Erik Pierstorff hos Nationaltheatret 
(no) Erik Pierstorff hos Sceneweb
Taeniopterygidae

Taeniopterygidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann.


== Utseende ==
Mørke, smale, slankvingede steinfluer uten synlige haletråder. De voksen insektene kan kjennes på at de tre fotleddene er omtrent like lange, hos de lignende familiene Leuctridae og Nemouridae er det andre leddet mye kortere enn det første og det tredje. Beina er mørke og slanke. De røykfargede vingene foldes rundt kroppen når de ikke er i brukt og hele insektet virker svært smalt. Antennene er vanligvis nesten så lange som resten av kroppen.
Nymfene har haletråder, men kan også kjennes på den jevnlange fotleddene. De er gulbrune, langstrakte, med kraftige antenner og haletråder.


== Levevis ==
Nymfene lever i rennende vann. De voksne insektene flyr lite, men kan løpe temmelig raskt. De er gjerne aktive tidlig på våren og kan finnes krypende på is og snø.


== Systematisk inndeling med norske arter ==

Orden Steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
familie Taeniopterygidae – med 2 norske arter.
underfamilie Brachypterainae
slekten Bolotoperla Ricker & Ross, 1975 – én art, Nord-Amerika
slekten Brachyptera Newport, 1848 – 29 arter, den palearktiske sone, 22 i Europa, i Norge:
Brachyptera risi (Morton, 1896)
slekten Doddsia Needham & Classen, 1925 – 4 arter, Nord-Amerika og Japan
slekten Kyphopteryx Kimmins, 1946 – 2 arter, den palearktiske sone
slekten Mesyatsia Ricker & Ross, 1975 – 4 arter, Øst-Asia
slekten Obipteryx – 2 arter, Japan
slekten Oemopteryx Klapálek, 1902 – 5 arter, Nord-Amerika og den palearktiske sone, én i Europa
slekten Okamotoperla Ricker & Ross, 1975 – én art, Japan
slekten Rhabdiopteryx Klapálek, 1902  – 10 arter i Europa, den palearktiske sone
slekten Strophopteryx Frison, 1929 – 6 arter, Nord-Amerika
slekten Taenionema Banks, 1905 – 14 arter, Nord-Amerika
underfamilie Taeniopteryginae – bare én slekt:
slekten Taeniopteryx Pictet, 1841 – 23 arter, 9 i Europa, Nord-Amerika og den palearktiske sone, i Norge:
Taeniopteryx nebulosa (Linnaeus, 1758)


== Eksterne lenker ==
(en) Taeniopterygidae i Encyclopedia of Life 
(en) Taeniopterygidae i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Taeniopterygidae hos Artsdatabanken 
(sv) Taeniopterygidae hos Dyntaxa 
(en) Taeniopterygidae hos Fauna Europaea 
(en) Taeniopterygidae hos Fossilworks 
(en) Taeniopterygidae hos ITIS 
(en) Taeniopterygidae hos NCBI 
(en) Kategori:Taeniopterygidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Taeniopterygidae – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Tree of Life – Taeniopterygidae (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr
Bildegalleri over nordamerikanske arter
Carl Gustaf Rehnskiöld

Carl Gustav Rehnskiöld (skrev selv navnet Rehnschiöldt) (født 16. august 1651, død 29. januar 1722) var en svensk feltmarskalk og greve. Han var guvernør over Skåne fra 1698 til 1705, ble utnevnt til feltmarskalk i 1706 og ble kongelig råd i 1719.
Han hadde kommandoen under det fatale slaget ved Poltava hvor han ble tatt til fange av russiske soldater, men vendte i 1718 tilbake til Sverige, hvor han kom fram ved avslutningen av beleiringen av Fredriksten festning og rakk å få noen ord med Karl XII før denne døde.


== Bakgrunn ==
Rehnskiöld ble født i Svensk Pommern og fikk etter den tiden en meget godt utdannelse, først ved skoler i Pommern og Niedersachsen og senere ved universitetet i Lund. Ved Lund studerte han særlig historie og latin, og blant hans lærekrefter var historikeren og filosofen Samuel von Pufendorf, som la merke til den begavede Rehnskiöld og ga ham spesialundervisning.


== Militær karriere ==
Rehnskiöld gikk i 1673 inn i Närke-Värmlands regimentet som fenrik, men allerede det påfølgende året ble han beskikket som løytnant ved hesteregimentet til enkedronningen. Etter flere forflytninger, ble han 12. februar 1676 offiser ved den ettertraktede Livgarden. Under den skånske krig kom han i kamp første gang natten mellom 31. juli-1. august 1676 og utmerket seg allerede her og ble nevnt i den daglige rapporten til kongen. Karl XI utnevnte ham da til kaptein ved Livgarden og i denne posisjonen deltok han i slaget ved Halmstad to uker senere. Han utmerket seg videre i de kommende kamphandlingene under denne krigen, og ble 5. november 1677, i en alder av kun 26 år, utnevnt til oberstløytnant. De to siste årene av den skånske krig tjenestegjorde han ved fronten i Bohuslän og deltok i hevingen av beleiringen av Bohus fästning hvor han holdt på å bli drept av norske soldater.
I perioden fram til utbruddet av den store nordiske krig tjenestegjorde han som generalstabsoffiser og viet seg til militære studier. I 1689 ble han utnevnt til oberst og fikk kommandoen over et vel ansett tysk infanteriregiment i svensk tjeneste. 
Da den store nordiske krig brøt ut, var han kongens nærmeste medarbeider under det suksessfulle slaget ved Narva i 1700 og ved slaget ved Kliszów to år senere. Selv holdt han kommandoen under seieren i slaget ved Fraustadt i 1706, men måtte tåle nederlaget i slaget ved Poltava i 1709. Etter dette satt han i russisk krigsfangenskap fram til 1718, men skal ha sonet under gode forhold hvor han pleiet omgang med Peter den store.


== Referanser ==
Theisendammen

Theisendammen er en kunstig dam i Bymarka i Trondheim kommune i Trøndelag. Tjernet inngår i Ilavassdraget og ligger på 156 moh, øst for Sommerseter, sør for Schøningsdal og vest for Blyberget. Dammen ble i sin tid anlagt som vannkilde til Ila møllebruk, og var i perioden 1889 til 1979 drikkevannskilde for Trondheim. Dammen har en kapasitet på 2,2 millioner m³ per år. Det ble drevet med sportsfiske av ørret, gjedde og mort i Theisendammen, men etter behandling med rotenon i september 2016 er vannet uten fisk.
Demningen i nordøst ble oppført på slutten av 1700-tallet av kanselliråd Simon Lorentz Thaysen for å sikre en stabil vannforsyning til Ila møllebruk, hvor Thaysen hadde eierinteresser. Denne demningen sviktet på grunn av vårflom den 27. mai 1791 på grunn av at demningen i Kobberdammen lenger opp i Bymarka hadde gitt etter for vannmassene, noe som medførte stor skade på Ilavassdraget og områdene rundt, i tillegg til at 22 mennesker omkom - en av de største naturkatastrofene som har rammet Trondheim. Demningen i Theisendammen brast også på grunn av flom i 1844, men med mindre uheldig utfall. 
Dammen har hatt flere navn opp igjennom historien, og er blant annet nevnt i 1772 som Mølledammen etter en tidligere dam på stedet som muligens ble anlagt i 1659 da møllebruket ble tatt opp igjen. Den ble i 1778 også nevnt som Bagersætherdammen og har også gått under navnet Nedre Kobberdammen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bratberg, Terje T. V. (2008). Trondheim byleksikon. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 252 og 536. ISBN 978-82-573-1762-1.
Notonemouridae

Notonemouridae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.


== Utseende ==
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.


== Levevis ==
Artene kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Orden steinfluer (Plecoptera)
Underorden Arctoperlaria
Gruppe Euholognatha
Overfamilie Nemouroidea
Familie Notonemouridae Ricker, 1950
Slekten Afronemoura Illies, 1981 – 3 arter, Afrika
Slekten Aphanicerca Tillyard, 1931 – 8 arter, Afrika
Slekten Aphanicercella Tillyard, 1931 – 11 arter, Afrika
Slekten Aphanicercopsis Barnard, 1934 – 4 arter, Afrika
Slekten Austrocerca Illies, 1975 – 2 arter, Australia
Slekten Austrocercella Illies, 1975 – 15 arter, Australia
Slekten Austrocercoides Illies, 1975 – 5 arter, Australia
Slekten Austronemoura Aubert, 1960 – 9 arter, Sør-Amerika
Slekten Balinskycercella Stevens & Picker, 1995 – 3 arter, Afrika
Slekten Cristaperla LcLellan, 1972 – 3 arter, New Zealand
Slekten Desmonemoura Tillyard, 1931 – 2 arter, Afrika
Slekten Halticoperla McLellan & Winterbourn, 1968 – 3 arter, New Zealand
Slekten Kimminsoperla Illies, 1961 – 7 arter, Australia
Slekten Madenemura Paulian, 1949 – 5 arter, Madagaskar
Slekten Neofulla Claassen, 1936 – 3 arter, Sør-Amerika
Slekten Neonemura Navás, 1919 – 2 arter, Sør-Amerika
Slekten Notonemoura Tillyard, 1923 – 2 arter i Australia og 4 i New Zealand
Slekten Omanuperla McLellan, 1972 – 2 arter, New Zealand
Slekten Otehiwi McLellan, 2003 – én art, New Zealand
Slekten Spaniocerca Tillyard, 1923 – 6 arter, New Zealand
Slekten Spaniocercoides Kimmins, 1938 – 9 arter, New Zealand
Slekten Tasmanocerca Illies, 1975 – én art, Australia
Slekten Tsaranemura Paulian, 1961 – 3 arter, Madagaskar
Slekten Udamocercia Enderlein, 1909 – 3 arter, Sør-Amerika


== Kilder ==
Australian Faunal Directory: Notonemouridae


== Eksterne lenker ==
(en) Notonemouridae i Encyclopedia of Life 
(en) Notonemouridae i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Notonemouridae hos Fossilworks 
(en) Notonemouridae hos NCBI 
Notonemouridae – detaljert informasjon på Wikispecies 
The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
Norsk Entomologisk forening
Ding-a-dong

«Ding-a-dong» (original nederlandsk tittel: «Dinge-dong») er en nederlandsk popsang som vant Eurovision Song Contest 1975 for Nederland. Sangen ble fremført av gruppen Teach-In og er komponert av Dick Bakker, mens Will Luikinga og Eddy Ouwens skrev teksten. Sangen fikk en betydelig kommersiell suksess i Europa etter konkurransen i Stockholm 22. mars 1975. Blant annet toppet den VG-lista i hele åtte uker, lenger enn ABBA hadde gjort med «Waterloo» året før. «Ding-a-dong» var Nederlands fjerde vinnerbidrag i Eurovision Song Contest.


== Eurovision Song Contest ==
I konkurranse med to andre artister, vant gruppen Teach-In den nederlandske finalen Nationaal Songfestival 1975, arrangert i Utrecht onsdag 26. februar. I finalen ble sangen fremført med nederlandsk tekst under tittelen «Dinge-dong». 
Ved Eurovision Song Contest 1975 i Stockholm lørdag 22. mars, var det ingen språkbegrensninger, og «Dinge-dong» fikk engelsk tekst og ny tittel: «Ding-a-dong». I Stockholm var «Ding-a-dong» det første bidraget på scenen av 19 deltakere, og av ukjente årsaker ble sangen navngitt som «Ding Dinge Dong» under sendingen.
Dette var første gang det nåværende poengsystemet (der hvert land gir 1–8, 10 og 12 poeng) ble tatt i bruk, og i avstemningen fikk «Ding-a-dong» 152 poeng, noe som var ny poengrekord i konkurransen. «Ding-a-dong» fikk 12 poeng fra seks land: Norge, Storbritannia, Spania, Malta, Israel og Sverige.Det var også uvanlig at det første bidraget ut i konkurransen gikk til topps. Bare ytterligere to ganger i Eurovision Song Contest har det første bidraget på scenen endt opp med å vinne: i 1976 og 1984.


== Sangen og gruppen ==
«Ding-a-dong» var ikke det første Eurovision-bidraget med såkalt tulletittel. Tidligere hadde Spania vunnet konkurransen i 1968 med Massiels «La, la, la» og Storbritannia året etter med Lulus «Boom Bang-a-Bang». Tittelen «Ding-a-dong» var dessuten ufrivillig morsom, særlig i Storbritannia, der ordet dong er slang for penis. Det stoppet imidlertid ikke sangen fra å bli nummer 13 på den britiske singellisten.Sangen ble fremført på engelsk og var en up-tempo ode til positiv tenkning. Bandet synger at du må tørke dine tårer og glemme alle dine sorger. Lytt til en sang som går «ding, ding-a-dong», og så er verden lys, og alle er morsomme når de synger en sang som går «ding-dang-dong». I tillegg til den nederlandske og engelske versjonen spilte også Teach-In inn en tysk versjon med tittelen «Ding-a-dong». 

Teach-In var en populær nederlandsk poprockgruppe som hadde eksistert siden 1967. Underveis ble det gjort flere utskiftinger i besetningen, og i 1975 besto gruppen av følgende medlemmer:

Getty Kaspers (vokal)
Chris de Wolde (gitar)
Ard Weenink (bassgitar, trompet, vokal)
Koos Versteeg (klaverinstrumenter, vokal)
John Gaasbeek (bassgitar)
Ruud Nijhuis (trommer)


== Norsk versjon ==
Arne Riis har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Ding-a-dong». 


=== Innspillinger ===
Elin Dalsbø. Utgitt på singelen Mercury 6084 207 i 1975. Produsent var Nils B. Kvam.
Sissel Thomsen. Utgitt på singelen Triola TN 684 i 1975.


== Listeplasseringer ==
«Ding-a-dong» med Teach-In:


== Referanser ==
Nettleie

Nettleie, også kalt tariff og overføringstariff, er en avgift som dekker utbygging, drift og vedlikehold av strømnettet. Nettleien betales til det lokale nettselskapet, og det rundt halvparten er offentlige avgifter som kreves inn på vegne av staten. Vilkårene for nettleie er fastsatt i en landsdekkende standardavtale. Fra 2022 kan nettleie svinge efter forbruk og strømpris, og bestemmes av det lokale nettselskapet. Noen nettselskaper setter prisgruppe efter maksimal effektuttak per måned ved 5 kW, 10 kW og 15 kW. Flere nettselskaper bruker feilaktig benevningen kW for kapasitetsleddet, mens Agder Energi og Vevig AS bruker det korrekte kWh/h.


== Nettleie fra januar 2022 ==
Det er planlagt at nettleien skal bli delt i to avsnitt fra januar 2022.

– Enerkileddet. Dette er transportpris for den elektriske energien som er transportert frem til kunden. Prisen er fast og uavhengig av den generelle strømprisen. En faktureres for antall kWh tilført. Enkelte nettselskaper har forskjellig transportpris på dag, natt eller helg.
– Kapasitetsleddet. Nettselskapene ønsker å skjære ned strømtoppene i nettet for å utsette videre utbygging av strømnettet. En har derfor innført et prisledd som skjerpes etter en trinnvis skala. Jo mer strøm en bruker «samtidig» jo dyrere blir kapasitetsleddet neste måned. På vinter i en enebolig vil for eksempel trinn 3: 5–10kWh/h være aktuelt. Dette innebærer at dersom en i én tilfeldig av månedens 720 klokketimer forbruker mer enn 5 og  mindre enn 10 kWh og denne timen er den med høyest forbruk, vil prisen på kapasitetsleddet settes til prisen for trinn 3 neste måned.Flere nettselskaper bruker feilaktig benevningen kW for kapasitetsleddet, mens Agder Energi, Vevig AS og flere bruker det korrekte kWh/h.Statnett reduserte sin del av nettleien med 4 milliarder kroner på grunn av den høye strømprisen.


== Se også ==
Smart strømnett
Smart strømmåler, teknologi som muliggjør nettleie basert på effekttariff


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
NVE om nettleie
Angel-A

Angel-A er en fransk film fra 2005. Filmen, en romantisk fantasi-komedie i sort-hvitt, er regissert av Luc Besson. Hovedrollene spilles av Jamel Debbouze og den danske skuespillerinnen Rie Rasmussen.


== Handling ==
Filmens handling finner sted i Paris, hvor den amerikanske småsvindleren André (Jamel Debbouze) trues på livet av gangstere som han skylder penger. Da han forsøker å begå selvmord ved å hoppe fra ei bru møter han Angela (Rie Rasmussen), som også er der i samme ærend. Selvmordsforsøkene mislykkes, og de to slår seg sammen. I løpet av filmen avslører Angela at hun er en engel som har fått i oppdrag å få André tilbake på rett kjøl.


== Medvirkende ==
Jamel Debbouze – André
Rie Rasmussen – Angela
Gilbert Melki – Franck
Serge Riaboukine – Pedro


== Eksterne lenker ==
(en) Angel-A på Internet Movie Database 
(no) Angel-A hos Filmfront 
(sv) Angel-A i Svensk Filmdatabas 
(da) Angel-A i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Angel-A på Allociné 
(nl) Angel-A på MovieMeter 
(en) Angel-A på AllMovie 
(en) Angel-A på Turner Classic Movies 
(en) Angel-A på Rotten Tomatoes 
(en) Angel-A på Metacritic