jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Brittney Reese

Brittney Reese (født 9. september 1986 i Inglewood i California), er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp. Hun er regjerende verdensmester i lengde både innen- og utendørs. 


== Karriere ==
Hun fikk sitt internasjonale gjennombrudd da hun kom til finalen i VM 2007 i Osaka, der hun ble nummer åtte etter et hopp på 6,60. Hun vant NCAA-mesterskapet utendørs i 2007 og 2008, og ved USAs uttakningskonkurranse til sommer-OL 2008 satte hun ny personlig rekord med 6,95 meter, og ble kvalifisert til OL 2008 i Beijing. Der ble hun nummer fem etter å ha hoppet 6,76 meter i finalen.
Reese vant gull i VM i friidrett 2009 i Berlin og VM i friidrett 2011 i Daegu, og hun vant VM innendørs både ved VM innendørs 2010 og 2012. Hun ble med det den første kvinnen i historien som vant VM innendørs to mesterskap på rad. 
Hun er USA-mester utendørs i årene 2008 til 2011, og innendørs i 2009 og 2010.Hun tok sølv under Sommer-OL 2016.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Brittney Reese – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Brittney Reese – Olympics.com 
(en) Brittney Reese – Olympic.org 
(en) Brittney Reese – Olympedia 
(en) Brittney Reese – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Brittney Reese – USAs olympiske komité 
(en) Brittney Reese – World Athletics 
(en) Brittney Reese – Diamond League 
(en) Brittney Reese – USATF 
(en) Brittney Reese – Track and Field Statistics 
(en) Profil hos USA Track & Field
Brian Lewis

Brian Lewis (født 5. desember 1974) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte på sprintdistansene, hovedsakelig 100 meter.
Lewis deltok i VM 1999, men han ble utslått i semifinalen på 100 meter. I det samme mesterskapet løp han for USAs stafettlag som tok gull på 4 x 100 meter.
Sammen med Jon Drummond, Bernard Williams og Maurice Greene løp han også 4 x 100 meter stafett under OL 2000 i Sydney, der USA igjen gikk til topps.


== Personlig rekord ==
100 meter – 9,99


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Brian Lewis – Olympics.com 
(en) Brian Lewis – Olympic.org 
(en) Brian Lewis – Olympedia 
(en) Brian Lewis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Brian Lewis – World Athletics
FF Jaro

FF Jaro JS (Fotbollsföreningen Jaro Jalkapalloseura) er en finsk fotballklubb som spiller i den øverste divisjonen Veikkausliiga og som hører hjemme i den lille tospråklige kystbyen Jakobstad. Klubbnavnet Jaro kommer fra JA-RO (Jakobstads rostfria), som er en lokal metallindustri og som var hovedsponsor i foreningens tidlige år.
Klubben har hatt den største fremgangen i de to siste tiårene, hvor klubben sammenlagt har spilt 16 sesonger (1989, 1991-98, 2002-) i den øverste divisjonen. Den beste tabellplasseringen klubben har hatt var en fjerdeplass i 1991. FF Jaro har også spilt to cupfinaler i 1992 samt i 1999.


== Kjente spillere med en fortid i klubben ==


== Eksterne lenker ==
FF Jaros offisielle nettsider
Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum

Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum (norsk oversettelse: «Den kirkelige hjemmemisjon på Færøyene»), ofte bare kalt Heimamissiónin, er en lavkirkelig kristen vekkelsesbevegelse innenfor den evangelisk-lutherske Fólkakirkjan på Færøyene.
I 1904 kom den danske forkynneren Aksel Fredrik Moe til Færøyene, utsendt fra Indre Mission i Danmark. Han startet forkynnelsesvirksomhet i private hjem og i de kirkene som åpnet dørene for ham, og en etter en tid førte dette til en omfattende vekkelse. Bedehus ble bygget i alle de største bygdene, det første i Vágur i 1916.
I 1921 ble Heimamissiónin (da under navnet «Indre Mission») formelt tatt opp i det danske Indremisjonsselskapet med et eget rådgivende råd for Færøyene. I 1990 ble de en selvstendig organisasjon uavhengig av moderorganisasjonen.Heimamissiónin driver i dag blant annet søndagsskolearbeid, sjømannshjem og regelmessige forkynnelsmøter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata
Jyväskylän Jalkapalloklubi

JJK eller Jyväskylän Jalkapalloklubi er en finsk fotballklubb fra byen Jyväskylä stiftet i 1923. JJK er den første klubben fra Jyväskylä som har spilt i den høyeste divisjonen Veikkausliiga. Laget tok steget opp til den høyeste divisjonen gjennom å vinne førstedivisjon Ykkönen i 2008–sesongen.
Fotballen i Jyväskylä fikk sitt startskudd i 1923 da idrettsforeningen Jyväskylän Palloilija ble grunnlagt. Foreningen drev med både ishockey og fotball, men i 1977 gikk disse grenene fra hverandre og fotballen fortsatte under det nye navnet JyP-77. Dette laget spilte hovedsakelig i den finske andredivisjonen, men hadde også korte opphold i Ykkönen. 
Da JyP-77 rykket ned til tredjedivisjon i 1992 grunnla man en ny fotballklubb i byen, og denne var en sammenslutning av JyP-77 og JyPKs representasjonslag under navnet JJK. Klubben rykket opp igjen til Ykkönen i 2006, og sesongen etter endte laget på en tredjeplass før de i 2008 rykket opp til Veikkausliiga for første gang.


== Kjente spillere med en fortid i klubben ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
Supporterklubben til JJK
Pia mater

Pia mater (årehinnen) finnes på hjernen og ryggmargens overflate og følger alle innbuktninger. Små kar går fra pia og inn i hjernen og forsyner overfladiske deler av hjernen med blod.
Minusinskgropen

Minusinskgropen eller Khakass-Minusinskgropen (russisk: Минусинская (Хакасско-Минусинская) котловина) er den sørlige delen av den vidstrakte Minusinsksenkningen i Khakasia, Krasnojarsk kraj, Russland som befinner seg langs fjellene i det sørlige Sibir. Området grenser til Kuznetsk Alatau i vest, og til Sajanfjellene i øst. Høyden varierer mellom 200 og 700 meter over havet, og består av en slette med spredte småhauger og enkelte daler.Elven Jenisej og dens større tilførselselver Abakan, Oya og Tuba renner gjennom dalen. De to større byene i området er Minusinsk og Abakan. Minusinskgropen inneholder mange innsjøer, deriblant ennkelte med saltvann. Gropen er et viktig jordbruksområde, og inneholder også kull-forekomster.


== Referanser ==
Sverre Årnes

Sverre Årnes (født 14. mai 1949 i Surnadal) er en norsk forfatter og tegneserieskaper.
Årnes er utdannet lærer, og underviste i noen år inntil han i 1979 ble forfatter på heltid. Han er mest kjent for sine serieromaner, hvorav den mest kjente og suksessrike er serien Jordmoren, CappelenDamm, 66 titler (2007–2013). Han brukte da det kvinnelige psevdonymet Sigrid Lunde. Serien var den første av noen lengde som utkom månedlig, og er per mars 2016 Norges lengste avsluttede serie. Serien utkom i Polen under tittelen Saga Akuszerka (Fakt kolekcja). 
I 2013 utkom miniserien Lokketoner (12 titler), som en historisk innledning til Jordmoren. I 2014 utkom en prequel til Jordmoren, Hjertets røst. Til sammen ble dette serietrilogien Storset saga (102 titler).
Våren 2018 vant Årnes en serieromankonkurranse gjennom Bladkompaniet/Wigmostad&Bjørke, og oktober 2019 ble serien Storgårdsfruen introdusert. Den første boka gikk som føljetong i Hjemmet. Serien blir på 24 titler, og avsluttes i 2023. 
Blant forfatterens mer kjente serier er Blodsbånd, som anga starten på det som senere ble NorskeSeriebøker i CappelenDamm (25 titler), (1994–1997), Serien ble reutgitt som dobbeltbind fra 2004 (13 titler), med tilleggsmateriale. Vaterlandsjenta (16 bind, 2003–?) og flere bøker om merkevarehelter som Knut Gribb (5 bøker) og Clay Allison (18 bøker). Han har også skrevet ungdomsbøker, Hjelp jeg har 5 søstre! (CappelenDamm) og barnebøker , Olsenbanden Jr.. Fram til 2020 har han skrevet opp mot 212 titler, re-uitgivelser ikke regnet inn. 
Ved siden av bokutgivelsene er Årnes også aktiv som forfatter av tegneseriemanus. Blant annet forfattet han i  perioden 1991–98 19 Fantomet-serier. Fra 1986 skrev han manus til Olsenbanden-bladene, 5 album, og tegnet av Håkon Aasne (SEMIC/Norsk Forlag). I perioden 2011-2014 skrev han manus til tegneserien om Vangsgutane, første nyskrevne manus på 30 år; tegner er Ivan Andreassen. 
Han har også skrevet filmmanus, hørespill for NRK Radioteatret og produsert dokumentarfilm. Som produsent av kortfilmer har han vunnet internasjonale priser, blant andre Daily Mail Trophy, Best Film i London 1986 (manus, regi), og fikk gullmedalje i Euro-Film festival i Bludenz 2004 (manus/regi/redigering.


== Eksterne lenker ==
(en) Sverre Årnes på Internet Movie Database
Tone Norum

Tone Norum (født 18. september 1965 i  Eds församling, Upplands Väsby kommune i Stockholms län) er en svensk sanger og låtskriver.
Norum var aktiv med musikkalbumutgivelser på 1980- og 1990-tallet, innen sjangeren pop / rock. Sin nye stil definierer hun selv som "en blandning mellom irsk folkemusikk og country". Noen av hennes hitlåter er «Stranded», «Can't You Stay», «Don't Turn Around» og Tommy Nilsson-duetten «Allt som jag känner».
Tone Norum opptrådte 9. august 2008 i TV4:s Nyhetsmorgon, for å markedsføre sine to nya album, et med cover på klassiske svenske låter og et med selvskrevne engelskspråklige låter. Sin nye stil definierte hun selv som "en blandning mellan irländsk folkmusik och country"
Hun er søster til John Norum kjent fra hardrock-bandet Europe. Foreldrene kommer fra Norge. Hun vokste opp i Upplands Väsby. Hun var tidigere gift med musikeren Max Lorentz, men har siden januar 2007 vært gift med Magnus Andersson.


== Diskografi ==
Album

One of a Kind – 1986
This Time... – 1988
Red – 1990
Don't Turn Around! – 1992
Stepping Out – 1996EP

Can't You Stay – 1985Singler

«Can't You Stay» – 1985
«Give A Helpin' Hand» (med Swedish Metal Aid) – 1985
«Stranded» – 1986
«Built On Dreams» – 1986
«Allt Som Jag Känner»/ «My Summer With You» (duett med Tommy Nilsson – 1987
«Love Me» – 1988
«Point Of No Return» – 1988
«This Time» – 1988
«Running Against The Wind» – 1988
«Ett Annat Hav» (med Valkören) – 1989
«How Does It Feel?» – 1990
«Ordinary Girl» – 1990
«10 Times Out Of 1» (duett med Mikael Rickfors)-  1990
«Who Needs A Broken Heart» – 1992
«Don't Turn Around» – 1992
«Still In Love» – 1992
«You Ain't Going Nowhere» – 1996
«Stepping Out/Under a Lucky Sign» – 1996
«Trust Me» – 1996
«To Be Your Man» (Peter Jezewski  & The Chiefs – 1998
«When Love Says Goodbye» (med Jonas Otter) – 2007
«Om Du Har Ett Hjärta» – 2011 (fra minnealbumet Till Alf Robertson Med Kärlek)


== Melodier på Svensktoppen ==
«Allt som jag känner» (duett med Tommy Nilsson) – 1987-1988
«When Love Says Goodbye» (med Jonas Otter) – 2007


== Eksterne lenker ==
(en) Tone Norum på Internet Movie Database 
(sv) Tone Norum i Svensk Filmdatabas 
(en) Tone Norum på Apple Music 
(en) Tone Norum på Discogs 
(en) Tone Norum på MusicBrainz 
(en) Tone Norum på SoundCloud 
(en) Tone Norum på Spotify 
(en) Tone Norum på Songkick 
(en) Tone Norum på Last.fm 
(no) Tone Norum på Rockipedia 
(en) Tone Norum på Genius — sangtekster 
(en) Tone Norum på AllMusic 
(en) Tone Norum på MySpace
Kuopion Palloseura

Kuopion Palloseura (KuPS) er en finsk fotballklubb fra Kuopio. Klubben ble grunnlagt i 1923 og er per 2011 i den øverste divisjonen Veikkausliiga.
KuPS holder for øyeblikket den finske rekorden for flest antall sesonger i den øverste divisjonen gjennom 1949 til 1992. Klubben spiller hjemme på Magnum Areena og supporterklubben heter Banzai.


== Sesonger ==


== Kjente spillere med en fortid i klubben ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fi) Offisielt nettsted 
(en) Kuopion Palloseura – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Kuopion Palloseuras offisielle nettsider
Supporterklubbens nettsider
Spillerstall - Transfermarkt
Tagarkulturen

Tagarkulturen (russisk: Тагарская культура) var en arekologisk kultur fra bronsealderen som blomstret mellom 600-tallet f.Kr. og 200-tallet f.Kr. i det sørlige Sibir. Dens horisont tilsvarer dagens Khakasia i den østlige delen av Kemerovo oblast i den sørlige delen av Krasnojarsk kraj.
Sivilisasjonen er oppkalt etter øyen Tagar i elven Jenisej, og var en av de største sentre for bronsesmelting i det gamle Eurasia.


== Utforskning og levninger ==
Tagar-stammene antas å ha vært Europoide, og en del av den geografiske, politiske og kulturelle enhet som senere ble kjent som Skytere.De bodde i tømmerhus oppvarmet av leirovner og store, åpne ildsteder. Enkelte bosetninger var også omgitt av festninger. De levde av bufe, som hovedakelig bestod av hester, geiter, sauer og hjortedyr. Innhøstingen ble foretatt med ljå og bronse-sigder.
Deres kulturgjenstander var svært påvirket av Skytisk kunst fra Ukokplatået. Kulturen er også kjent for sine svære kongelige gravhauger, omgitt av steiner, med fire vertikale gravhaug-steler som markerte gravens fire hjørner.
Tagar-kulturen ble etterfulgt av Tasjtykkulturen.


== Referanser ==
Silvio Leonard

Silvio Leonard Sarría (født 20. september 1955 i Cienfuegos) er en cubansk tidligere friidrettsutøver (sprinter). Han var nummer to i verden til å løpe 100 meter under 10 sekunder med elektronisk tidtaking, da han i Guadalajara 11. august 1977 løp på 9.98. Den første var olympisk mester fra OL i 1968 Jim Hines. Leonard løp den raskeste 200 meteren i verden i 1977, med tiden 20.08. Hans fremste meritt er sølvmedaljen på 100 meter fra OL 1980 i Moskva.


== Panamerikanske leker ==
Leonard var tre ganger panamerikansk mester, 1975 på 100 meter og i 1979 på 100- og 200 meter.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Silvio Leonard – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Silvio Leonard – Olympics.com 
(en) Silvio Leonard – Olympic.org 
(en) Silvio Leonard – Olympedia 
(en) Silvio Leonard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Silvio Leonard – World Athletics 
(en) Silvio Leonard – Track and Field Statistics 
Leading Marks by Year
FC Lahti

FC Lahti er en finsk fotballklubb fra Lahtis i Finland. Klubben ble grunnlagt i 1996 og har siden 1999 hatt et representasjonslag i landets øverste fotballserie for herrer kalt Veikkausliiga. Lagets beste plassering i Veikkausliiga er en bronseplassering de oppnådde i 2008, etterfulgt av en femteplass fra 2003.Fotballklubben ble grunnlagt gjennom en sammenslutning av klubbene Lahden Reipas og Kuusysi, som begge var fra Lahti. I den første sesongen spilte klubben i den nest øverste divisjonen i Finland. Klubben vant for øvrig den finske ligacupen (Liigacup) i 2007.


== Sesonger ==


== Kjente spillere med en fortid i klubben ==
Se også Kategori:FC Lahti-spillere.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
FC Lahti (Klubbens offisielle nettsider)
Spillerstall - Transfermarkt
Petăr Petrov

Petăr Nikolov Petrov (bulgarsk: Петър Петров, født 17. februar 1955 i Svisjtov) er en bulgarsk tidligere friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte på 100 meter. Hans fremste meritt er bronsemedaljen på 100 meter under OL 1980 i Moskva, bak vinneren Allan Wells og Silvio Leonard.


== Junior-EM ==
I 1973 vant han sølvmedaljer på 100 og 200 meter.


== Personlig rekord ==
100 meter - 10.13 (bulgarsk rekord).


== Referanser ==
sports-reference Arkivert 6. april 2011 hos Wayback Machine.


== Eksterne lenker ==
(en) Petăr Petrov – Olympedia 
(en) Petăr Petrov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Petăr Petrov – World Athletics
Den internasjonale bank for økonomisk samarbeid

Den internasjonale bank for økonomisk samarbeid var en institusjon som lå under Comecon. Dens oppgave var å lette det økonomiske samvirket mellom medlemslandene. Den ble stiftet i 1964. 


== Kilder ==
Helmut Dietrich: Die Bank für Wirtschaftliche Zusammenarbeit der sozialistischen Staaten. I: Deutsche Außenpolitik 10. Jahrgang, o.O. 1965, S. 187-195


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Frank Schaffer

Frank Schaffer (født 23. oktober 1958 i Eisenhüttenstadt) er en østtysk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg på 400 meter.
Karrierens høydepunkt var medaljene under OL 1980 i Moskva. Etter å ha satt personlig rekord med 44.87 s på 400 meter tok han bronsemedalje bak Viktor Markin (vinner) og Rick Mitchell. På langstafetten ble det sølvmedalje sammen med lagkameratene Klaus Thiele, Andreas Knebel og Volker Beck.
Per 1. september 2006 holder 44.87 s til åttendeplass blant tyske 400 meter-løpere, bak Thomas Schönlebe, Erwin Skamrahl, Ingo Schultz, Karl Honz, Hartmut Weber, Mathias Schersing og Jens Carlowitz.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Frank Schaffer – Olympics.com 
(en) Frank Schaffer – Olympic.org 
(en) Frank Schaffer – Olympedia 
(en) Frank Schaffer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Frank Schaffer – databaseOlympics.com (arkivert) 
(en) Frank Schaffer – World Athletics
Regnbed

Et regnbed er en nedsenkning i terrenget, plantet med naturlig og stedstilpasset vegetasjon,  som fremmer oppsamling, fordrøyning og infiltrasjon av overvann ved å etterlikne det naturlige hydrologiske kretsløpet, samt behandle urbant overvann ved å utnytte fysiske, kjemiske og biologiske prosesser som naturlig foregår i grunnen.


== Se også ==
Grønne tak
Grunnvann
Bærekraftig infrastruktur
Nikolaj Kirov

Nikolaj Ivanavitsj Kirov, belarusisk Мікалай Іванавіч Кіраў - Mikalaj Ivanavitsj Kiraw (født 22. november 1957 i Homel oblast) er en belarusisk tidligere friidrettsutøver som representerte Sovjetunionen. Han konkurrerte hovedsakelig på 800 meter. 
Karrierens høydepunkt var utvilsomt OL 1980 i Moskva hvor han tok bronsemedalje bak den britiske duoen Steve Ovett (vinner) og Sebastian Coe. På 1500 meter under EM 1982 i Athen ble Kirov kun slått av Steve Cram.


== Personlig rekord ==
800 meter – 1:45.94


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Nikolaj Kirov – Olympics.com 
(en) Nikolaj Kirov – Olympic.org 
(en) Nikolaj Kirov – Olympedia 
(en) Nikolaj Kirov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Nikolaj Kirov – World Athletics
Afanasjevokulturen

Afanasjevokulturen var en sivilisasjon som blomstret i det indre av Sentral-Asia mellom 3500 f.Kr. og 2500 f.Kr., fra slutten av kobberalderen frem til begynnelsen av bronsealderen. 


== Utforskning og levninger ==
Kulturen ble første gang oppdaget i 1920 under en arkeologisk utgravning av tre gravhauger ved Afanasyevskaya-fjellet i Minusinsksenkningen i Krasnojarsk kraj i det sørlige Sibir. Senere ble det avdekket at kulturens horisont også omfattet det som idag utgjør det vestlige Mongolia, den nordlige delen av Xinjiang, de østlige og sentrale delene av Kasakhstan, Aral og 
Tadsjikistan.
Kulturens økonomi var halvveis nomadisk, og baserte seg på bufe som sauer og geiter, hester og tamfe. En rekke bosetninger er også oppdaget, og det er funnet en rekke objekter av metall, sammen med rester av vogner med hjul. 
Kulturen er kjent for sine karakteristiske gravhauger. Ved fjellet Afanasyevaskaya er det funnet 238 gravhauger på 19 funnsteder, mens det lenger østover ved fjellkjeden Altaj er avdekket 17 gravhauger på 8 funnsteder, tilhørende denne kulturen. Gravene inneholder kun en eller to personer. Den avdøde ble lagt på rygg eller på siden (med bøyde knær) med hodet i en nordøstlig eller sørvestlig retning. 
Gravene var koniske eller rektangulære innhengninger, en gravskikk som også er kjent fra Yamnakulturen. Gravene bærer også likhetstrekk med de som er avdekket fra Sredny Stog kulturen, katakombekulturen og poltavkakulturen. De tre siste kulturene ble av Marija Gimbutas satt i sammenheng med det urindoeuropeiske språket i hennes kurgan-hypotese.
Afanasjevokulturen er noen ganger blitt antatt å ha vært en indoeuropeisk kultur, og forfedrene til talerne av Tokariske språk.Det er vanskelig å fastslå forbindelsen mellom Afanasjevokulturen og den mer vestlige Andronovokulturen.
Afanasjevokulturen ble fortrengt av Okunevkulturen og Karasuk-kulturen.


== Se også ==
Russisk arkeologi


== Referanser ==


== Litteratur ==
H. P. Francfort, The Archeology of Protohistoric Central Asia and the Problems of Identifying Indo-European and Uralic-Speaking populations (sammendrag Arkivert 12. mars 2007 hos Wayback Machine.)
Kozshin, P, "O psaliach is afanasievskih mogil", Sovetskaya Archeologiya 4, 189–93 (1970)
Einführung in die Ethnologie Zentralasiens Marion Linska, Andrea Handl, Gabriele Rasuly-Paleczek (2003) (.doc versjon)
T.A.Chikisheva, M.A.Gubina, I.V. Kulikov, T. M. Karafet, M. I. Voevoda, A.G.Romaschenko: A paleogenetic study of the prehistoric populations of the Altai, Archaeology, Ethnology and Anthropology of Eurasia, MAIK Nauka/Interperiodica distributed exclusively by Springer Science+Business Media LLC, Volume 32, Number 4, desember 2007, side 130-142, ISSN 1563-0110
Bouakaze C, Keyser C, Amory S, Crubezy E, Ludes B.: First successful assay of Y-SNP typing by SNaPshot minisequencing on ancient DNA, Institute of Legal Medicine, EA3428, Strasbourg, Frankrike, 30. mai 2007
Arbeiderkvinnen

Arbeiderkvinnen (etablert 1. desember 1909, nedlagt 1957) var et tidsskrift utgitt av Arbeiderpartiets kvindeforbund. 
Bladet ble det første utgitt under navnet Kvinden. I redaksjonen satt
Nina Haugen, Inger Kristiansen, Helga Nitteberg og Gunhild Ziener.
Journalist var Fernanda Nissen som manet til deltakelse i politikken.
En strid i 1918 gjorde at Nissen og Ziener forlot redaksjonen.
I 1919 ble navnet endret til Arbeiderkvinden og med Rachel Grepp og Sigrid Syvertsen som redaktører 
ble det en mer marxistisk linje og stoff fra Clara Zetkin. Etter Grepp kom Thina Thorleifsen inn som redaktør,  Aase Lionæs var det 1936-1954, etterfulgt av Elsa Rastad Bråten og Randi Bratteli.Bladet ble nedlagt i 1957, men visse elementer fortsatte i tidsskriftet Kvinnen etablert i 1957.


== Referanser ==
Pinsebevegelsen på Færøyene

Pinsebevegelsen på Færøyene er en sammenslutning av fire frie menigheter på Færøyene, to i Tórshavn og en hver i Skopun og Vestmanna. Menighetene deler lære og fellesskap med den nordiske og internasjonale pinsebevegelsen.
Pinsevekkelsen kom først til Færøyene gjennom Petra Andersen, som hadde bodd i Norge og deltatt i pinsebevegelsens møter der. Hun kom tilbake til Færøyene sommeren 1924, og begynte å holde bønnesamlinger med sine venner i sitt eget hjem. Ved et slikt bønnemøte andre juledag 1924 ble hun og noen av hennes venner åndsdøpt og begynte å tale i tunger.I 1936 mellomlandet den norske forkynneren Thomas Ball Barratt på Færøyene underveis fra Norge til Island, og under hans besøk ble den første pinsemenigheten på Færøyene grunnlagt med 21 medlemmer. Ved hjelp av tilreisende predikanter fra Norge og Danmark vokste vekkelsen, og det første forsamlingshuset, Evangeliihúsið, ble bygget like etter.
I 1972 ble menigheten i Tórshavn splittet, og den nye menigheten «Filadelfia» ble grunnlagt.
Pinsebvegelsen er det tredje største trossamfunnet på Færøyene etter Fólkakirkjan og Brøðrasamkoman, men talte i 1991 likevel bare 1,5 % av øyenes innbyggere. Ved folketellingen i 2011 svarte 1 262 personer, 3,7 % av de som svarte, at de var tilknyttet karismatiske menigheter (ingen tall for pinsemenighetene alene).


== Referanser ==


== Litteratur ==
Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010 (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).