jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
MG34

Maschinengewehr 34  (MG34) er et tysk maskingevær.


== Historie ==
Våpenet ble hovedsakelig designet av Heinrich Vollmer ifra Mauser, og ble først produsert og godkjent for bruk av i 1934, men ble først tatt i bruk av militære enheter i 1935. Det ble brukt som standard maskingevær for infanteriet i 1930-årene, var hovedvåpen på armerte kjøretøy og militære fly til forsvarsbruk. Det ble først tatt i bruk under den spanske borgerkrig. Våpenet skulle etter intensjonen bli skiftet ut med den moderniserte utgaven av samme våpen, MG42, men det ble aldri produsert nok av sistnevnte til at dette ble gjort. Derfor ble MG34 brukt helt frem til slutten av den andre verdenskrig.


== Teknisk ==
MG34 er luftkjølt og kamret for ammunisjon i kaliber 7,92 x 57 mm Mauser, og har samme egenskaper som lignende mellomstore maskingevær. Skuddtakten er på mellom 800 og 900 patroner i minuttet. Våpenet ble designet til å kunne brukes som lett maskingevær med tofot og lukket våpenmagasin, og som mellomstort maskingevær med større stativ og med belteforing av patroner. I praksis ble det mest brukt av infanteriet i sistnevnte utførelse.


== Se også ==
Liste over maskingeværer
MG42


== Eksterne lenker ==
(en) MG 34 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) MG34 (machinegun) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Vareopptelling

Vareopptelling er en detaljert opptelling av et varelager i forbindelse med et regnskapsoppgjør. Etter regnskapsloven av 13. mai 1977 er utarbeiding av lister over varelager obligatorisk i forbindelse med årsoppgjør.
Varetellingen foretaes ofte i romjulen eller de første dagene i nyåret. Dersom lageret skal telles ut i januar er det en forutsetning at selskapet har kontroll på alle kjøp og salg etter 1. januar slik at lageret kan justeres tilsvarende. Varer som er solgt etter 1. januar tilhører lageret pr 31. desember og motsatt varer som har kommet etter 1. januar var ikke på lager pr 31. desember og skal følgelig ikke inkluderes i lagertellingen. 

Varetellingen gjennomføres for å skille mellom varekjøp og varekostnad.
Varekjøpet er en utgift mens varekostnaden er en periodisert utgift som kan sammenstilles med salget og gir et korrekt bilde av selskapets økonomiske stilling. En kostnad er med andre ord en periodisert utgift. Et uttrykk som blir benyttet er: solgte varers inntakskost. Dvs. innkjøpsprisen på akkurat de varer som er solgt i perioden 01.01 til 31.12 i år x. 
Varekostnaden blir beregnet slik:

  Lager 1. januar
+ Kjøp gjennom året
– Lager 31. desember
= Varekostnad

Alle bedrifter med varelager er helt avhengig av å telle varelageret for å få regnskapet korrekt. I moderne tid er utviklingen gått i retning av at alle varer blir registrert inn og ut av lager ved hjelp av strekkoder. Med slike systemer vil man til en hver tid vite lagerets størrelse og varetellingen rundt årsskiftet kan være overflødig.


== Se også ==
Inventering
Debet og kredit
Saldobalanse
The Chinese Repository

The Chinese Repository var et tidsskrift som ble utgitt av og for misjonærer, og som handlet om Kina. Det var verdens første sinologiske tidsskrift (skjønt det var tidligere kommet en rekke studier, bøker og bokserier som må betegnes som sinologiske), og ble utgitt mellom 1832 og 1851 i Kanton i Kina.
Månedsmagasinet ble startet av Elijah Coleman Bridgman i mai 1832. Han var redaktør inntil han dro til Shanghai i 1847. Da overtok James Granger Bridgman som redaktør til september  1848, da Samuel Wells Williams overtok ansvaret. Fra begynnelse til slutt var imidlertid Elijah Bridgman en fast bidragsyter. 
The Chinese Repository var en kongstanke hos misjonæren Robert Morrison og E. C. Bridgman.  Den fylte den funksjon å oppdatere misjonærene om hendelser i Kina og organisere kinakunnskapene i sammenhengende og forståelig form. Tidsskriftet hadde også allmenn nytteverdi for utlendinger i Kina og interesserte i Vesten. 
Mellom 1805 og 1842 var byer som Malacca, Penang, Singapore, Batavia, Rangoon og Amboyna utgangspunkter for de protestantiske misjonsfremstøt mot Kina. The Chinese  Repository fikk dermed også meget detaljert materiale om misjonsarbeidet i store deler av Sørøstasia.
Ilse

Ilse er en opprinnelig tysk kortform av kvinnenavnet Elisabeth som er av hebraisk opprinnelse (Elisheba, «Gud er fullkommen»). Ilse har navnedag 14. oktober i Finland.


== Utbredelse ==
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Ilse i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.


== Kjente personer med navnet ==
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.

Ilse Koch (1906–1967), tysk kvinne gift med sjefen for konsentrasjonsleirene Buchenwald og Majdanek
Ilse Crawford, (f. 1962), britisk interiordesigner
Ilse DeLange (f. 1977), nederlandsk country-sanger
Ilze Burkovska Jacobsen, norsk-latvisk journalist
Ilze Klava, norsk bratsjist
Ilze Kozlovska, norsk-latvisk sopran og sangpedagog


== Annen bruk av navnet ==
Ilse Jacobsen, sko- og klesmerke


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==

(en) Behind the Name: Ilse
(en) Think Baby Names: Ilse
Lou Lim Ieoc-haven

Lou Lim Ieoc-haven er et haveanlegg omtrent midt på Macaohalvøya. Den er et av de fremste eksempler på sen neoklassisisme i Macao. Den er en kinesisk have med en paviljong med korintiske søyler.
Haven tilhørte embedsmannfamilien Lou fra Guangzhou. Haven, som går tilbake til 1800-tallet, har sitt navn fra Lou Lim-yeoc (eller Ieoc), en handelsmann og diplomat som mottok Kristusordenen av Portugals regjering i 1925. Haven ble restaurert og åpnet for publikum etter hans død.
China aktuell

China aktuell – Journal of Current Chinese Affairs er et tysk fagtidsskrift startet i 1972. Det tar sikte på å belyse den politiske, økonomiske og sosiale utvikling i Folkerepublikken Kina, Hongkong, Macao og Taiwan.
Utgiver er GIGA Institute of Asian Studies i Hamburg. 


== Eksterne lenker ==
China aktuell – Journal of Current Chinese Affairs Arkivert 23. desember 2007 hos Wayback Machine.
Hulun Buir

Hulun Buir (Forenklet kinesisk: 呼伦贝尔; tradisjonell kinesisk: 呼倫貝爾; pinyin: Hūlúnbèi'ěr; Wade-Giles: Hū-lún-pèi-ěrh; mongolsk: ; transkripsjon: Kölün buir) er en by på prefekturnivå i nordøstre Indre Mongolia. Hulun Buir er navnet på hele regionen, dets senter er Hailar distrikt.
Inntil den 10. oktober 2001 var Hulun Buir administrert som en liga. Arealet er på 263 953 km² og befolkningen på 2 710 000 (2004) mens bruttonasjonalproduktet var på  21 326 milliarder RMB. Byens jurisdiksjonsområde er dermed større enn mange kinesiske provinser til tross for at den faktiske metropole befolkningen kun dekker en liten del av regionen. Hulun Buir er anerkjent som den største byen i verden etter areal.


== Historie ==
Tradisjonelt er Hulunbuir blitt tilregnet Mandsjuria, og deler av området var kjent som Barga. Mellom 1912 og 1949 var Hulunbuir del av provinsene Xing'an og Heilongjiang. Under det japanske herredømme ble Hulunbuir annektert til den japanske lydstaten Manchukuo, men Republikken Kinas regjering anerkjente aldri dette. 
Under den kinesiske borgerkrig vant det kinesiske kommunistiske parti støtte fra innermongolske ledere som Ulanhu ved å gi løfter om indremongolsk ekspansjon inn i visse områder som der den overveiende befolkning var hankinesere eller mandsjuer. Etter den kommunistiske maktovertakelse i Kina i 1949 ble regionen annektert til Indre Mongolia, men beholdt tette økonomiske bånd med resten av Mandsjuria ved hjelp av Den kinesiske østjernbane.Under kulturrevolusjonen ble deler av det historiske Mandsjuria innen Indre Mongolia tilbakeført til sine tidligere provinser. Slik var Hulunbuir gitt som del av  Heilongjiang fra 1969 til 1979. Frem til 10. oktober 2001 var Hulunbuir administrert som en såkalt liga.


== Administrative enheter ==
Byprefekturet Hulun Buir har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), 5 byfylker (市 shì), 5 bannere (旗 qí) og 2 autonome bannere (自治旗 zìzhìqí).


== Demografi (2000) ==


== Referanser ==


== Litteratur ==
Jinri Nei Menggu: Hulun Bei'er 今日内蒙古: 呼伦贝尔 (Indre Mongolia i dag: Hulun Buir). 内蒙古人民出版社 Nei Menggu renmin chubanshe, 呼和浩特 Hohhot 1997, ISBN 7204035453, 9+129 pages


== Eksterne lenker ==
Hulunbuir regjeringshjemmeside (kinesisk)
Rinascita Socialista

Rinascita Socialista (RS) var et politisk parti som ble etablert i Italia etter valget av Ottaviano Del Turco som leder for PSI den 29. mai 1993. 
RS var blant deltagerne i valgalliansen Alleanza dei Progressisti, som ble dannet 1. februar 1994, foran valget i 1994. Partiet klarte å velge to deputerte og en senator. 
Tidlig i 1995 ble partiet en del av Federazione Laburista.
Arsenurinae

Arsenurinae er en gruppe av sommerfugler som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Alle de rundt 60 kjente artene lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika).


== Utseende ==
Middelsstore til store, oftest brunlige spinnere med forholdsvis liten og slank kropp. Antennene er primitive, hos hannen temmelig korte. Vingene mangler øyeflekker med har gjerne flere tverrbånd eller border langs kanten. Forvingens spiss er ofte noe krokaktig uttrukket, bakvingens bakkant ofte trukket ut til en stjert. Hos hannen av Copiopteryx semiramis er denne stjerten lengre enn resten av insektet. Larvene er gjerne tverrstripete, med hornlignende utvekster på de to første kroppsleddene.


== Levevis ==
Larvene lever gjerne selskapelig, på busker og trær. Som hos alle påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene tilbakedannede munndeler, og tar ikke næring til seg.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Arsenurinae Jordan, 1922 – 60 arter, Sør- og Mellom-Amerika
Stammen Almeidaiini
Slekten Almeidaia Travassos, 1937 - to arter
Stammen Arsenurini
Slekten Arsenura Duncan, 1841 - ca. 30 arter
Slekten Caio Travassos & Noronha, 1968 - åtte arter
Slekten Copiopteryx Duncan, 1841 – fem arter, med ekstremt lange stjerter på bakvingene
Slekten Dysdaemonia Hübner, 1819 - seks arter
Slekten Grammopelta Rothschild, 1907 - to? arter
Slekten Loxolomia Maassen, 1879 - tre arter
Slekten Paradaemonia Bouvier, 1925 - 13 arter
Slekten Rhescyntis Hübner, 1819 -seks arter
Slekten Titaea Hübner, 1823 - fem arter


== Kilder ==
Barnes, M.J.C. (2002) Moths of Belize. An illustrated catalogue of the larger moths of Belize – Arsenurinae (med bilder av de fleste slektene).
Tropical moths.net
Markku Savela's Lepidoptera and some other life forms: Sjekkliste over artene. Hentet 9.11. 2012.


== Eksterne lenker ==
(en) Arsenurinae hos NCBI 
(en) Kategori:Arsenurinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Arsenurinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Moyez Vassanji

Moyez Gulamhussein Vassanji (født 30. mai 1950 i Nairobi) er en kenyansk/tanzaniansk/kanadisk forfatter og kjernefysiker. Han er utdannet i Tanzania og USA og er bosatt i Canada.
Debutromanen hans heter The Gunny Sack og kom ut i 1989, boken skildrer historien til en indisk familie i Øst-Afrika over fire generasjoner. Dette er også emne for The Book of Secrets som kom ut i 1994. I No new land som kom ut i 1991 skildrer han livet til asiatiske immigranter i Toronto. Han har også utgitt novellesamlingen Uhuru Street, som likeledes utkom i 1991.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Forfatterens offisielle nettsted (engelsk)
Moyez Vassanjis artikkel i The Canadian Encyclopedia (engelsk)
M.G. Vassanji Emory University, Department of English
Intervju og utdrag fra The Assassin's Song, fra CBC Words at Large (engelsk)
Intervju om The Assassin's Song med THECOMMENTARY.CA September 2007 (engelsk)
Lucky Thompson

Eli «Lucky» Thompson (født 16. juni 1924 i Columbia, Sør-Carolina, død 30. juli 2005 i Seattle) var en amerikansk jazzmusiker (saksofon), kjent fra en rekke innspillinger og enkelte samarbeid med norske musikere.
Etter oppveksten i Detroit ble den autodidakte Thompson med i Erskine Hawkins' band som ankom Manhattan, der Thompson debuterte (erstatning for Ben Webster) ved Three Deuces (1943).  Han ble med i band og innspillinger
ledet av Slam Stewart, Lionel Hampton, Billy Eckstine, Count Basie (1944–46), Dizzy Gillespie, Charles Mingus og Thelonious Monk.  Senere ledet han egne ensemble med platedebut (1953), samt var i Milt Jacksons orkester (1956) og hadde kunstneropphold i Frankrike, spesielt i miljøet ved Nice og Lausanne (1968–).
I et intervju i Down Beat (1966) annonserte sin resignasjon som musiker, og underviste i jazz ved Dartmouth College (1973).  I den senere tid var han arbeidsløs og levde i trange kår på flere steder i USA.På tross av hans virke i bebop-miljøet, ligner han mer den tradisjonelle Ben Webster.  Dog, hans spill med sopransaksofon  sies å ha vært John Coltranes viktigste inspirasjon, likesom han for norske musikere som Harald Gundhus har vært rollemodell. Med Einar Iversen og Karin Krog samarbeidet han i et opptak (1957). Samarbeidet fortsatte i trio med Iversen, Erik Amundsen bass og Ole Jacob Hansen under Moldejazz (1962).
Senere spilte han med Roy Hellvin trio på Kongsberg Jazzfestival (1968).
Andre medmusikanter var  Ivar Antonsen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lucky Thompson på Discogs 
(en) Lucky Thompson på MusicBrainz 
(en) Lucky Thompson på AllMusic
Obersalzberg

Obersalzberg er en fjellskråning nær Berchtesgaden i Bayern, Tyskland. Området er mest kjent for Adolf Hitlers feriested og embetsbolig Berghof (= Fjellgård).
På 1600-tallet bodde rundt 500 fjellbønder og gruvearbeidere på dette saltfjellet. Det lå snø i fem av årets måneder. På 1800-tallet ble stedet populært som feriested. Caspar David Friedrich malte fjellet Der Watzmann 1824/25. Clara Schumann, Johannes Brahms og den bayerske kongefamilien ferierte i det naturskjønne området. I august 1922 losjerte Sigmund Freud her. I 1923 gikk Dietrich Eckart i dekning på «Pension Moritz», og Hitlers første møte med Obersalzberg var hans besøk hos Eckart.Hitler ble så begeistret for området at han i 1928 leide «Haus Wachenfeld» som han i 1933 kjøpte, og lot ombygge og omdøpe til Berghof. Nazistene mente at omgivelsene her skapte et bedre inntrykk av Hitler enn de forhatte demokratiske institusjonene som Weimarrepublikken hadde etterlatt seg i Berlin. Men det ble slitsomt da hans tilhengere valfartet til «Haus Wachenfeld», opp til fem tusen personer daglig som blokkerte Hitlers innkjørsel og veiene i området. Av sikkerhetsgrunner ble det sperret av i en såkalt Führersperrgebiet («Førersperresone»). Hitler og Eva Braun tilbrakte mye tid i Berghof på Obersalzberg. 
Andre nasjonalsosialistiske ledere som Hermann Göring, Martin Bormann og Albert Speer kjøpte eiendommer i området, og i løpet av årene 1935–36 ble alle andre beboere enten kjøpt eller tvunget ut mens området ble voldsomt utbygget. De som motsatte seg utkastelse, ble utsatt for Bormanns hensynsløshet. Om vinteren ble takene revet av hus der folk fremdeles bodde, så kulden tvang dem bort. Andre ble truet med fengsel. Johann Brandner som i mars 1937 støtte på Hitler og klaget til ham direkte over tapet av sin fotobutikk, ble arrestert natten etter og sendt til Dachau konsentrasjonsleir. Under krigen ble han sendt ut som soldat og falt 28. januar 1945.I årevis fortsatte den nazistiske propagandaen å idyllisere området og befolkningens levevis, mens de systematisk raserte begge deler. Hitlers siste kjente besøk på stedet var i juli 1944.

Da de allierte luftangrepene på Tyskland tiltok i 1943, ble Obersalzberg utbygd med et nettverk av bunkere som ga de allierte et feilaktig inntrykk av en kjempemessig alpefestning, nazistenes siste tilfluktssted. Derfor bombet RAF hele Obersalzberg den 25. april 1945, og det meste ble lagt i ruiner. Restene av Berghof og SS-kasernen ble sprengt i luften i 1952 for å hindre valfarter av gammelnazister.Frem til 1949 var området avsperret for tyskere. Etter gjenåpningen utviklet det seg en masseturisme, innbefattet en blomstrende handel med Hitler-suvenirer. I 1999 åpnet Institut für Zeitgeschichte München et dokumentasjonssentrum for Obersalzberg som belyser områdets tilknytning til nazismen.


== Referanser ==


== Se også ==
Berghof


== Eksterne lenker ==
[1] Dokumentarfilm med engelsk undertekst: «Fra alpelandsby til førersperreområde; tidsvitner forteller»
Askias grav

Askias grav i Gao i Mali, er bygget på 1490-tallet, og er det antatte gravstedet til den første keiseren i songhairiket, Askia Mohammad I. Stedet omfatter det pyramideformede gravminnet, to moskéer med flate tak, en gravplass og et forsamlingsområde. 
Pyramiden, som er 17 m høy, er det høyeste byggverket i regionen fra førindustriell tid. Området og anlegget er et utmerket eksempel på sahelregionens tradisjonelle leirebyggeteknikk, og er også det eldste eksempelet på en islamsk arkitektur som etter hvert spredte seg i regionen. 
Anlegget er vernet med hjemmel i lov, og er fremdeles i levende bruk, både som moské og som byen Gaos kultursenter. 
Bygningene vedlikeholdes og videreutvikles. Moskeene ble utvidet på 1960- og 1970-tallet, og i 1999 ble det oppført et gjerde rundt området. Pyramiden fikk innlagt elektrisitet rundt 2000 for å betjene vifter, lys og en høyttaler på taket.
Etter kamphandlinger i 2012 uttrykte UNESCO bekymring for Askias grav og satte stedet på sin liste over truede verdensarvsteder.


== Askia Mohammed ==
Keiser Askia Mohammad I (1442–1538) var den første i sitt dynasti. Han var opprinnelig offiser, og tok makten i 1493 etter at Sonni Ali Bers sønn Sonni Baru nekter å erklære seg som muslim. Askia Mohammed var en dyktig militær strateg, og utvidet Songhais grenser og forsvarsevne. Han var en from muslim, og reiste på pilegrimsreise til Mekka i 1496. Der ble han også utnevnt til Kalif over Sudan av den siste abbasid-kalifen, noe som ga Askia en sterkere legitimitet. 
Han ble avsatt av sin sønn Askia Musa i 1528. Da var han over 80 år gammel. Da han døde i 1538 ble han muligens gravlagt i Askias grav, muligens ikke. Gravpyramiden inneholder uansett ingen andre graver, men flere fra samme dynasti hviler på gravplassen på området.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
UNESCO Evaluation of Askia (pdf)
biografier over afrikanske herskere
Ludiinae

Ludiinae (nå vanligvis kalt Micragonini) er en gruppe av sommerfugler som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). De finnes bare i tropisk Afrika. Nyere fylogenetiske arbeider tyder på at de bør plasseres som en undergruppe (kalt Micragonini) av underfamilien Saturniinae.


== Utseende ==
Ludiinae har uregelemessig øyeflekker og halv- gjenomsiktige flekker på vingene. De er forholdsvis små, brune påfuglspinnere som vanligvis har tydelig sigdformede forvinger. Larvene forpupper seg i en spunnet kokong.


== Utbredelse ==
Gruppen lever i tropisk Afrika.


== Systematisk inndeling ==

Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
Gruppen Glossata
Gruppen Coelolepida
Gruppen Myoglossata
Gruppen Neolepidoptera
Gruppen Heteroneura
Gruppen Eulepidoptera
Gruppen Ditrysia
Gruppen Apoditrysia
Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
Overfamilien spinnere (i vid forstand), Bombycoidea
Familien påfuglspinnere, Saturniidae
Underfamilien Saturniinae – Muligens en parafyletisk gruppering.
Slektsgruppen Micragonini (før kalt Ludiinae)
Slekten Campimoptilum Karsch, 1896 - seks arter
Carnegia mirabilis (Aurivillius, 1895)
Slekten Decachorda Aurivillius, 1898 - 12 arter
Slekten Goodia Holland, 1893 - 24 arter
Slekten Holocerina Pinhey, 1956 - 16 arter
Slekten Ludia Wallengren, 1865 - 17 arter
Slekten Micragone Walker, 1855 - 27 arter
Slekten Orthogonioptilum Karsch, 1893 - 65 arter
Slekten Pseudoludia Strand, 1911 - to arter
Slekten Vegetia Jordan, 1922 - fire arter
Slekten Yatanga Darge, 2008 - åtte arter


== Eksterne lenker ==
(en) Ludiinae hos NCBI 
(en) Kategori:Ludiinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Ludiinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Naumburg

Naumburg, eller Naumburg an der Saale er en by i delstaten Sachsen-Anhalt i det østre Tyskland, beliggende omtrent 60 km sørvest for Leipzig. Byen er administrasjonssenter i Burgenlandkreis.
I byen finnes den kjente Naumburg domkirke.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Offisielt nettsted 
(en) Naumburg (Saale) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Naumburg (Saale) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Perkusjon (medisin)

Perkusjon er en medisinsk undersøkelse hvor en finger holdes på huden og en annen finger slåes mot fingeren. Avhengig av tettheten på vevet innenfor høres forskjellig reflektert lyd. Friskt lungevev er luftfylt og gir et hult ekko. Ved lungebetennelse er vevet tettere og gir et annet fastere og dempet ekko. Tarmluft gir hul ekkolyd mens leveren er fast vev som gir dempet ekko. Dette gir mulighet for å lokalisere nedre kant av leveren.
Perkusjon kan på samme måte være nyttig til å finne bjelker og stendere bak panel og veggplater ved snekring og behov for å feste noe på en vegg.
Alleanza Democratica

Alleanza Democratica («Demokratisk Allianse», AD) var et sosialliberalt italiensk politisk parti, grunnlagt våren 1993, i den hensikt å samle progressive krefter på sentrum-venstre-siden i italiensk politikk, men som samtidig nektet adgang til partier som 'apparater' i sin eksisterende form. Prosjektet lyktes imidlertid ikke og partiet forble  lite, bestående hovedsakelig av tidligere republikanere og tidligere kommunister. Partiets leder var Willer Bordon. 
AD hadde som mål å samle sentrum-venstre, med både Patto Segni og det post-kommunistiske Partito Democratico della Sinistra og å skape et “Italias demokratiske parti”, inspirert av Det demokratiske parti i USA. Partiet gikk inn for økonomisk liberalisme, endringer i det italienske politiske systemet og var kritisk til venstresidens statsorientering. Likevel var partiet ved valget i 1994 en del av valgalliansen Alleanza dei Progressisti.
I 1996 utviklet partiet seg til Unione Democratica (som i 1999 ble en de av I Democratici) i det andre republikanere, som Antonio Maccanico, og noen sosialister, som Giorgio Benvenuto, sluttet seg til partiet.
Emi Koussi

Emi Koussi er en skjoldvulkan i den sørlige delen av fjellkjeden Tibesti i den sentrale delen av Sahara, og i det nordlige Tsjad. Det er det høyeste fjellet i Tsjad, og det høyeste i Sahara. Vulkanen er en av mange i Tibesti-fjellene, og har en høyde på 3445 meter over havet, og det rager om lag 2300 meter over de omkringliggende sandsteinslettene. Vulkanen er 80 ganger 60 kilometer.
Vulkanen har to krater, det ene er 12 ganger 15 kilometer, det andre er omtrent 2-3 kilometer bredt og har en dybde på 350 meter. 


== Kilder ==
NASA Earth Explorer page
Gourgaud A. and P. M. Vincent. 2004. Petrology of two continental alkaline intraplate series at Emi Koussi volcano, Tibesti, Chad. Journal of Volcanology and Geothermal Research 129(4): 261-290.
Global Volcanism Program: Emi Koussi
Peakware: Emi Koussi Arkivert 9. mars 2008 hos Wayback Machine.