jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Liste over Hedmarks fylkesmenn

Liste over Hedmarks fylkesmenn begynner i 1781 da Hedemarkens amt ble opprettet ved at Oplandenes amt (etablert 1757) ble delt i to: Hedemarkens amt og Kristians amt (Oppland). Fylkesmannsembetet hadde sete på Hamar og opphørte ved årsskiftet 2018/2019 da embetet ble slått sammen med Fylkesmannen i Oppland til Fylkesmannen i Innlandet som 1. januar 2021 endret navn til Statsforvalteren i Innlandet.Amtmannen/fylkesmannen var/er statens representant i fylket. Oppgavene har endret seg gjennom tidene. De gamle begrepene amt og amtmann ble erstattet av fylke og fylkesmann fra 1. januar 1919. Hamar bispedømme ble opprettet i 1864, og omfatter Hedmark og Oppland fylker. Amtmannen i Hedmark ble da samtidig stiftamtmann for begge fylkene. Tittelen «stiftamtmann» falt bort ved revisjonen i 1918. Embetet ble i 2020 gitt det nye navnet ‘’statsforvalter’’.
Hamar fikk kjøpstadsrettigheter i 1849, og de bymessige funksjonene utviklet seg etter dette. De tidligste amtmennene residerte på gårder utenfor byen; Ringnes i Stange og Kjonerud i Ottestad.
Den første av amtmennene, Ditlev von Pentz, hadde bakgrunn som dansk landeier og embetsmann. De neste amtmennene hadde også bakgrunn i den dansk-norske embetsmannskulturen, med utdanning fra København. Etter 1814 var alle amtmennene jus-utdannet i Oslo. Tre av amtmennene (Bendeke, Weidemann og Heidmann) var «eidsvollsmenn», det vil si medlemmer av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Flere av amtmennene utover 1800-tallet var stortingsrepresentanter (Weidemann, Heidmann, Kyhn og Mørch). Etter at politikken ble partidelt i 1884 ble det mindre vanlig at amtmenn samtidig kunne være partipolitikere. Den første fylkesmannen som hadde politisk bakgrunn som hovedgrunnlag for fylkesmannsstillingen var Knut Nordanger, som ble utnevnt i 1935. Han var også den første som ikke var jurist. De fire siste fylkesmennene, fra og med Arnfinn Lund (utnevnt 1979) til Sigbjørn Johnsen fulgte det samme mønsteret som i resten av landet: at stillingene tilfalt erfarne politikere, hovedsakelig i hjemfylket.


== Liste over amtmenn og fylkesmenn ==


== Referanser ==


== Kilder ==
World statesmen, worldstatesmen.org
Fylkesmannboka, regjeringen.no
Digitalarkivet, digitalarkivet.no
Fylkesmannen i Hedmark: Historikk; statsforvalteren.no
Weidling, Tor (2000). Eneveldets menn i Norge. Riksarkivaren. ISBN 8254800650. 
Bergwitz, Joh. K. (1905). Norske embedsmænd efter 1814. Bd 2 : Stiftsamtmænd og amtmænd. Kristiania.
Spidding

Spidding er en henrettelsesmetode som består i at den straffedømte blir hengt opp på en spiss stake som gjennomborer vedkommendes kropp. 
Denne formen for henrettelse skulle være fornedrende for dem det gikk utover samtidig som den skulle være skremmende for dem som så på. Forskjellige steder av kroppen kunne bli gjennomboret. Straffen kunne også være pinefull dersom pålen gikk gjennom kroppen på en måte som ikke øyeblikkelig medførte døden. Den henrettede kunne bli værende på staken en tid etter at døden hadde intruffet til skrekk og advarsel for andre mennesker.
Henrettelsesmetoden er kjent bl.a. fra Egypt, Mesopotamia, Persia og India. Siden ble den også fulgt i middelalderen og senere. Mennesker henrettet på den måten har ofte blitt avbildet på gamle bilder.
Maurice Allais

Maurice Allais (født 31. mai 1911 i Paris, død 9. oktober 2010 i Saint-Cloud) var en fransk  økonom og fysiker. Han mottok Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel i 1988 og er kjent blant annet for Allais-paradokset.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Maurice Allais gikk på det kjente gymnasium lycée Lakanal i Sceaux ved Paris. Han gikk deretter på École polytechnique i Paris og studerte ved École nationale supérieure des mines de Paris.


=== Karriere ===
Hans akademiske og ikke-vitenskapelige stillinger omfattet blant annet å bli professor i økonomi ved École Nationale Supérieure des Mines de Paris (1944) og direktør for dets økonomiske analysesenter (1946). I 1949 mottok han en doktoringeniør-tittel fra Universitetet i Paris, fakultetet for naturvitenskap. Han hadde også undervisning ved ulike institusjoner, blant annet ved Universitetet i Paris X-Nanterre.
Som økonom gjorde han bidrag til beslutningsteorien, pengepolitikk og andre områder. Han var motvillig til å skrive eller oversette sine verker til engelsk. Dette ble klart da mange av hans store bidrag ble kjent for det dominerende engelskspråklige fellesskapet etter at de uavhengig ble gjenoppdaget eller popularisert av engelsktalende økonomer. 
I et av hans store verk, Économie et Intérêt (1947), introduserte han den første overlappende generasjonsmodellen (senere popularisert av Paul Samuelson i 1958), introduserte den gylne regel for optimal vekst (senere popularisert av Edmund Phelps) eller beskrev transaksjonsetterspørselen etter pengeregelen (senere funnet i William Baumols Baumol-Tobin-modell). Han var også medvirkende til de tidlige arbeidene i adferdsøkonomi, som i USA generelt tilskrives Daniel Kahneman og Amos Tversky.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) Maurice Allais – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 

(en) Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1988 hos Nobelprize.org
(en) Maurice Allais hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel 1988
Alteret

Alteret (latin Ara) er et stjernebilde på den sørlige himmelhvelving.
Cornelius

Cornelius (hokj. Cornelia, flert. Cornelii) var nomen til den patrisiske slekten Cornelia, en av de ledende slektene i republikkens Roma. Opprinnelsen til slekten er ukjent, men den kan være av etruskisk opphav, noe som tyder på at de gjorde et sent inntog i patrisieratet. 
Familien var relativt ung blant patrisierne, siden de først fikk konsulembetet i 485 f.Kr., men den steg raskt i gradene, og begynte å konkurrere om konsulembetene med Fabii og Valerii fra det tredje århundre f.Kr. Over tretti prosent av alle konsulembetene ble holdt av menn fra denne slekten (gens), i tillegg til flere notable kommandanter.
Orden

Orden kan vise til:

Orden (biologi), kategori i systematikken
Entropi, orden (fysikk)
Religiøs orden
Orden (sosiologi)
Orden (utmerkelse)
Rekkefølge
Kronologi
Ordenstall
System (pekerside)
Lovlydighet, se også ordenspoliti, ordensvakt
Brigitte Aubert

Brigitte Aubert (født 15. mars 1956 i Cannes, Frankrike) er en fransk forfatter av særlig kriminallitteratur.
Aubert debuterte i 1992 med romanen Les quatre fils du Docteur March. Hun omtales ofte som en av Frankrikes fremste og mest nyskapende kvinnelige krimforfattere. Om sitt forfatterskap har hun uttalt at hun lenge kjente seg ensom blant franske krimforfattere, siden hun ikke skrev sosialrealistiske krimromaner, men «thrillere og noen ganger makabre komedier».  Hun siteres også på at «Jeg tar ikke opp seriøse, viktige temaer som urbanisme og proletariatet. Jeg skriver for underholdning.»
Hennes roman La Mort des bois vant Grand Prix de littérature policière for beste franskspråklige kriminalroman utgitt i 1996.
Utover sitt kriminallitterære forfatterskap skriver Aubert barnebøker, og arbeider med film og TV. Hun skriver dreiebeøker og produserer blant annet TV-serien Série Noir for det franske TV-selskapet TF1.


== Bibliografi ==
Les quatre fils du Docteur March (1992)
La Rose de fer (1993)
Ténèbres sur Jacksonville (1994)
La Mort des bois (1996)
Requiem Caraïbe (1997)
Transfixions (1998)
La Mort des neiges (2000)
Descentes d'organes (2001)
Funérarium (2002)
Le Couturier de la mort (2002)
Rapports brefs et étranges avec l'ombre d'un ange (2004)
Le Chant des sables (2005)
Nuits noires (2005)
Une âme de trop (2006)


=== Barnebøker ===
(Skrevet sammen med Gisèle Cavali)

Ranko tango (1999)
Le Baiser de la Reine (2001)
Cauchemar dans la crypte (2001)
Témoins sur vidéo (2002)
L'Assassin habite en face (2002)
La Mort sous contrat (2004)
Panique aux urgences (2004)
Le Maléfice d'Isora (2005)


=== Oversettelser til norsk ===


== Priser og utmerkelser ==
Grand Prix de littérature policière 1996, for La Mort des bois


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Uoffisiell nettsted
krimi-couch.de: Brigitte Aubert
Magnum ’44

Magnum 44 (originaltittel: Magnum Force) er en amerikansk actionthriller og kriminalfilm fra 1973 med Clint Eastwood i hovedrollen. Regi er ved Ted Post. Filmen handler om den egenrådige San Francisco-etterforskeren "Dirty" Harry Callahan som må hanskes med en borgervern-gruppe som dreper personer i San Franciscos underverden. Dette er en andre filmen i serien om Dirty Harry. 


== Handling ==
En selvtekts-gruppe kledd i politiuniformer har begynt å myrde San Franciscos mest kjente gangstere. En etter en får kjeltringer som har unnsluppet tiltale, den straffen de fortjener. Harry Callahan blir satt på saken og desto nærmere han kommer løsningen skjønner han at hans eget liv er i fare. Etterhvert viser det seg at gruppen har forgreninger inn i politiets rekker.


== Om filmen ==
Filmen innbrakte rundt 40 millioner dollar på kino i USA.Den ble godt mottatt av kritikerne og har fått 81 % på Rotten Tomatoes. VGs anmelder gav den terningkast fem.


== I rollene ==
Clint Eastwood ....  Insp. 'Dirty' Harry Callahan
Hal Holbrook ....  Lt. Neil Briggs
Mitch Ryan ....  Officer Charlie McCoy (som Mitchell Ryan)
David Soul ....  Officer John Davis
Tim Matheson ....  Officer Phil Sweet
Kip Niven ....  Officer Red Astrachan
Robert Urich ....  Officer Mike Grimes
Felton Perry ....  Insp. Early Smith
Maurice Argent ....  Nat Weinstein
Margaret Avery ....  Prostitute
Suzanne Somers .... Basseng-jente


== Se også ==
Dirty Harry (1971)
Dirty Harry tar hevn (1976)
Sudden Impact (1983)
Dirty Harry og dødsspillet (1988)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Magnum '44 på Internet Movie Database 
(no) Magnum '44 hos Filmfront 
(sv) Magnum '44 i Svensk Filmdatabas 
(da) Magnum '44 i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Magnum '44 på Allociné 
(nl) Magnum '44 på MovieMeter 
(en) Magnum '44 på AllMovie 
(en) Magnum '44 på Turner Classic Movies 
(en) Magnum '44 på Rotten Tomatoes 
(en) Magnum '44 på Metacritic
Five Leaves Left

Five Leaves Left er det første av tre album fra den britiske musikeren Nick Drake. Det ble ikke utgitt singler fra albumet. Albumet ble rangert på 85.-plass da Channel 4 hadde en undersøkelse for å rangere de hundre beste albumene gjennom tidene. I 2003 kom albumet på 283.-plass da magasinet Rolling Stone kåret de 500 beste albumene noensinne.
Navnet på albumet skal være fra en melding som var inni sigarettpapiret Rizla, som advarte folk om at det bare var fem papir igjen. I dag (2005) står det «There's only 10 left» istedenfor «Five leaves left».
Det har også vært spekulert i om navnet kommer fra O. Henrys novelle The Last Leaf, der en kvinne sier at hun kan dø lykkelig når alle bladene på treet hennes har falt. Hun sier deretter at det ikke er lenge til siden det bare er fem blad igjen på treet. Samuel Becketts teaterstykke Mens vi venter på Godot, der handlingen foregår under et ensomt tre ved en landevei, inneholder linjen «The tree has four or five leaves».


== Sporliste ==
Alle sangene er fremført og skrevet av Nick Drake.

«Time Has Told Me» – 4:27
«River Man» – 4:21
«Three Hours» – 6:16
«Way to Blue» – 3:11
«Day is Done» – 2:29
«'Cello Song» – 4:49
«The Thoughts of Mary Jane» – 3:22
«Man in a Shed» – 3:55
«Fruit Tree» – 4:50
«Saturday Sun» – 4:03


== Medvirkende ==
Nick Drake synger og spiller akustisk gitar om ikke annet er indikert. 
«Time Has Told Me»

Paul Harris – piano
Richard Thompson – elektrisk gitar
Danny Thompson – bassgitar«River Man»

Harry Robinson – Strykearrangement«Three Hours»

Danny Thompson – bass
Rocki Dzidzornu – conga«Way to Blue»

Robert Kirby – strykearrangement«Day is Done»

Robert Kirby – strykearrangement«'Cello Song»

Clare Lowther – cello
Danny Thompson – bass
Rocki Dzidzornu – conga«The Thoughts of Mary Jane»

Robert Kirby – arrangement«Man in a Shed»

Paul Harris – piano
Danny Thompson – bass«Fruit Tree»

Robert Kirby – arrangement«Saturday Sun»

Nick Drake – piano
Danny Thompson – bass
Tristan Fry – trommer og vibrafon


== Eksterne lenker ==
(en) Five Leaves Left på Discogs 
(en) Five Leaves Left på MusicBrainz 
(en) Five Leaves Left på Spotify 
(en) Five Leaves Left på Spotify 
(en) Five Leaves Left på AllMusic 
Tekster
Lorier (papegøyer)

Lorier er en gruppe små til mellomstore papegøyer. De fleste artene er svært fargerike.

Deres utbredelsesområde strekker seg over det sørøstlige Asia, Indonesia, Papua Ny-Guinea og Australia. 
Lorier har spesialiserte tunger med børster på tuppen, for å få i seg nektar og myke frukter. De kan ete fra blomstene til rundt 5000 plantearter, og bruker de spesialiserte tungene for å få tak i nektaren. Børstene består av ekstremt fine hår som samler nektar og pollen.
De fleste loriartene har en fjærdrakt i meget klare farger. 
De holder til i både skog, krattmark, sumper, mangrover og åpne miljøer.


== Arter ==
Chalcopsitta
Svartlori, Chalcopsitta atra
Brunlori, Chalcopsitta duivenbodei
Gnistlori, Chalcopsitta sintillata
Kardinallori, Chalcopsitta cardinalis
Eos
Svartvingelori, Eos cyanogenia
Fiolettkragelori, Eos squamata
Blåstripelori, Eos reticulata
Fiolettisselori, Eos histrio
Rødlori, Eos bornea
Blåskjegglori, Eos semilarvata
Pseudeos
Beltelori, Pseudeos fuscata
Trichoglossus
Praktlori, Trichoglossus ornatus
Ponapélori, Trichoglossus rubiginosus
Mindanaolori, Trichoglossus johnstoniae
Tigerlori, Trichoglossus flavoviridis
Regnbuelori, Trichoglossus haematodus
Gulskjellori, Trichoglossus chlorolepidotus
Sennepshodelori, Trichoglossus euteles
Psitteuteles (av og til klassifisert som Trichoglossus)
Spraglelori, Trichoglossus versicolor
Irislori, Trichoglossus iris
Svartnebblori, Trichoglossus goldiei
Lorius
Nymfelori, Lorius hypoinochrous
Jomfrulori, Lorius lory
Hvitnakkelori, Lorius albidinuchus
Gulringlori, Lorius chlorocercus
Purpurnakkelori, Lorius domicellus
Skvaldrelori, Lorius garrulus
Phigys
Grønnakkelori, Phigys solitarius
Vini
Grønnbrystlori, Vini australis
Tubuailori, Vini kuhlii
Hendersonlori, Vini stepheni
Hvitbrystlori, Vini peruviana
Blålori, Vini ultramarina
Glossopsitta
Moskuslori, Glossopsitta concinna
Rødmaskelori, Glossopsitta pusilla
Purpurisselori, Glossopsitta porphyrocephala
Charmosyna
Palmelori, Charmosyna palmarum
Rødhakelori, Charmosyna rubrigularis
Salomonlori, Charmosyna meeki
Blåisselori, Charmosyna toxopei
Stripelori, Charmosyna multistriata
Dverglori, Charmosyna wilhelminae
Rødpannelori, Charmosyna rubronotata
Rødflankelori, Charmosyna placentis
Diademlori, Charmosyna diadema (muligens utryddet)
Rødstrupelori, Charmosyna amabilis
Gulbåndlori, Charmosyna margarethae
Prinsesselori, Charmosyna pulchella
Dronninglori, Charmosyna josefinae
Langhalelori, Charmosyna papou
Oreopsittacus
Skjegglori, Oreopsittacus arfaki
Neopsittacus
Gulnebblori, Neopsittacus musschenbroekii
Oransjenebblori, Neopsittacus pullicauda


== Eksterne lenker ==
(en) lorier hos Fossilworks 
(en) lorier hos ITIS 
(en) Kategori:Loriinae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Loriinae – detaljert informasjon på Wikispecies
Bryter Layter

Bryter Layter er det andre av tre album fra den britiske musikeren Nick Drake. Som med det forrige albumet, Five Leaves Left, ble ingen singler utgitt. Drake ble akkompagnert av deler av den britiske folkrock-gruppa Fairport Convention og John Cale fra The Velvet Underground.
I 2000 kom Bryter Layter på 23.-plass da magasinet Q skulle kåre de hundre beste britiske albumene gjennom tidene. Albumet ble rangert på 245.-plass da magasinet Rolling Stone kåret de 500 beste albumene noensinne.


== Sporliste ==
«Introduction» – 1:33
«Hazey Jane II» – 3:46
«At the Chime of a City Clock» – 4:47
«One of These Things First» – 4:52
«Hazey Jane I» – 4:31
«Bryter Layter» – 3:24
«Fly» – 3:00
«Poor Boy» – 6:09
«Northern Sky» – 3:47
«Sunday» – 3:42


== Medvirkende ==
Nick Drake synger og spiller akustisk gitar om ikke annet er indikert.
«Introduction»

Nick Drake – gitar
Dave Pegg – bassgitar
Dave Mattacks – trommer
Strykearrangement av Robert Kirby«Hazey Jane II»

Dave Pegg – bass
Dave Mattacks – trommer
Richard Thompson – gitar
messinginstrument arrangert av Robert Kirby«At the Chime of a City Clock»

Ray Warleigh – altsaksofon
Dave Pegg – bass
Mike Kowalski – trommer
Strykearrangement av Robert Kirby«One of These Things First»

Paul Harris – piano
Ed Carter – bass
Mike Kowalski – trommer«Hazey Jane I»

Dave Pegg – bass
Dave Mattacks – trommer
Stykearrangement av Robert Kirby«Bryter Layter»

Nick Drake – gitar
Lyn Dobson – fløyte
Dave Pegg – bass
Dave Mattacks – trommer«Fly»

John Cale – bratsj og cembalo
Dave Pegg – bass«Poor Boy»

Ray Warleigh – altsaksofon
Chris McGregor – piano
Dave Pegg – bass
Mike Kowalski – trommer
Pat Arnold og Doris Troy -korister«Northern Sky»

John Cale – celesta, piano og orgel
Dave Pegg – bass
Mike Kowalski – trommer«Sunday»

Nick Drake – gitar
Ray Warleigh – fløyte
Dave Pegg – bass
Dave Mattacks – trommer
Strykearrangement av Robert Kirby


== Eksterne lenker ==
(en) Bryter Layter på Discogs 
(en) Bryter Layter på MusicBrainz 
(en) Bryter Layter på Spotify 
(en) Bryter Layter på AllMusic 
Tekster
Lori

Lori kan referere til:

Lori (kvinnenavn)
Lorier (papegøyer) (Loriidae, Loriinae), en gruppe fugler
Lorier (primater) (Lorisidae), en gruppe aper
Lori Townsend, en amerikansk hundekjører
Lori (provins) i Armenia
WDC DML 001, et dinosaurfossil fra sen jura
Joe Boyd

Joe Boyd (født 5. august 1942) er en amerikansk plateprodusent.
Selv om han opprinnelig er amerikansk har han jobbet mest med britiske band. Han er mest kjent for sitt arbeid med folkemusikkrelaterte artister som Nick Drake, Fairport Convention, John Martyn og The Incredible String Band. Han har også produsert R.E.M sitt tredje album Fables Of The Reconstruction og de første singlene til Pink Floyd.
I 2006 ga han ut boka White Bicycles som handler om hvordan det var å lage musikk på 60-tallet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joe Boyd – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Boyd på Discogs 
(en) Joe Boyd på MusicBrainz 
(en) Joe Boyd på Songkick 
(en) Joe Boyd på Genius — sangtekster 
(en) Joe Boyd på AllMusic
Marlborough College

Marlborough College er en britisk privat internatskole i Wiltshire, England. Den ble grunnlagt i 1843 for å utdanne sønnene til det engelske presteskapet. Skolen er åpen for elever av alle trosretninger, og siden 1968 for begge kjønn. Marlborough College har i dag om lag 800 elever, der omtrent en tredjedel er jenter.
Tidligere elever blir kalt «Old Marlburians». Kjente personer som har gått på skolen inkluderer: Anthony Hope, Anthony Blunt, James Mason, John Hunt, Bruce Chatwin, Nick Drake, Chris de Burgh, Robert Addie og Mark Phillips.


== Eksterne lenker ==
Marlborough College
Anna Torv

Anna Torv (født 7. juni 1979 i Melbourne i Victoria i Australia) er en australsk skuespillerinne som er best kjent for sine roller i Fringe, Heavenly Sword, Love Is Now og The Secret Life of Us.


== Liv og virke ==


=== Bakgrunn ===
Anna Torv vokste opp sammen med sin bror og foreldrene på australske Gold Coast i Queensland. Faren er av estisk avstamming. Farmoren er forfatterinnen Anna Maria Torv Murdoch-Mann, som var gift med milliardæren Rupert Murdoch i 31 år.Torv gikk på Benowa State High og fullførte i 2001 et skuespillerstudium ved National Institute of Dramatic Art (NIDA) i Kensington.


=== Skuespiller ===
Hun hadde sin skuespillerdebut i den australske politiserien Young Lions, etterfulgt av flere roller i film og på TV. Fra 2008 til 2013 spilte hun hovedrollen i TV-serien Fringe.
Anne Torv giftet seg i desember 2008 med skuespilleren Mark Valley, men de ble separert etter bare ett år.


== Filmografi ==
2016 – Secret City
2015 – Stephanie
2015 – The Daughter
2015 – Deadline Gallipoli
2014 – Open
2014 – Love Is Now
2014 – Heavenly Sword
2011 – CollegeHumor Originals
2010 – The Pacific
2008 – Fringe
2008 – Mistresses
2007 – Frankenstein
2007 – Heavenly Sword
2006 – The Book of Revelation
2004 – The Secret Life of Us
2004 – McLeod's Daughters
2003 – Travelling Light
2002 – Young Lions
2002 – White Collar Blue


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Anna Torv på Internet Movie Database 
(da) Anna Torv på Filmdatabasen 
(da) Anna Torv på Scope 
(fr) Anna Torv på Allociné 
(en) Anna Torv på AllMovie 
(en) Anna Torv hos Turner Classic Movies 
(en) Anna Torv hos The Movie Database
Dirty Harry tar hevn

Dirty Harry tar hevn (originaltittel: The Enforcer) er en amerikansk action- og kriminalfilm om politietterforskeren Dirty Harry, spilt av Clint Eastwood. Regi er ved James Fargo. I den tredje filmen må "Dirty" Harry Callahan stoppe en gjeng venstreorienterte terrorister som herjer i San Francisco. Samtidig blir han påtvunget en kvinnelig partner. 


== Handling ==
Filmen kretser rundt en gruppe venstreorienterte terrorister som kaller seg selv "The People's Revolutionary Strike Force". Gruppen består av vietnam-veteraner som driver utpressing overfor San Francisco hvor de krever to millioner dollar. En natt robber de en bygning som inneholder militære våpen beregnet for eksport. Under ranet blir Harry Callahans partner drept, noe som fører til at han blir påtvunget en ny partner som i tillegg er kvinne. I mellomtiden fortsetter terrorgruppen sin virksomhet og kidnapper byens borgermester. Sammen med sin kvinnelige kollega tar han opp jakten på gruppen. Sporene leder dem etterhvert til den tidligere fangeøya Alcatraz.


== Om filmen ==
Filmen innbakte 46 millioner dollar på kino i USA, mot et budsjett på ca 9 millioner.Den ble forholdsvis godt mottatt av kritikerne og har fått 79 % på Rotten Tomatoes.Arbeidstittelen for filmen var "Moving Target". En annen tittel som ble vurdert var "Dirty Harry III". Filmen var opprinnelig tiltengt å være siste del av en trilogi om Dirty Harry.  De to militante gruppene i filmen – "the People's Revolutionary Strike Force" og "Uhuru" – tok utgangspunkt i de virkelige organisasjonene Symbionese Liberation Army (som kidnappet Patricia Hearst) og Black Panthers. 


== I rollene ==
(Utvalg)

Clint Eastwood ....  Insp. 'Dirty' Harry Callahan
Tyne Daly ....  Insp. Kate Moore
Harry Guardino ....  Lt. Al Bressler
Bradford Dillman ....  Capt. McKay
John Mitchum ....  Insp. Frank DiGiorgio
DeVeren Bookwalter ....  Bobby Maxwell
John Crawford ....  Borgermesteren
Samantha Doane ....  Wanda
Robert F. Hoy ....  Buchinski


== Se også ==
Dirty Harry (1971)
Magnum '44 (1973)
Sudden Impact (1983)
Dirty Harry og dødsspillet (1988)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Dirty Harry tar hevn på Internet Movie Database 
(no) Dirty Harry tar hevn hos Filmfront 
(sv) Dirty Harry tar hevn i Svensk Filmdatabas 
(da) Dirty Harry tar hevn i Danmark Nationale Filminstitut 
(fr) Dirty Harry tar hevn på Allociné 
(nl) Dirty Harry tar hevn på MovieMeter 
(en) Dirty Harry tar hevn på AllMovie 
(en) Dirty Harry tar hevn på Turner Classic Movies 
(en) Dirty Harry tar hevn på Rotten Tomatoes 
(en) Dirty Harry tar hevn på Metacritic 
CINERAMA.no om filmen (på norsk)
Internet Engineering Steering Group

Internet Engineering Steering Group (IESG) er ansvarlig for standardiseringsarbeidet innen Internet Engineering Task Force (IETF), og har ansvar for den daglige ledelsen av IETF (men ikke det administrative ansvaret, som ivaretas av IETF Administrative Oversight Committee (IAOC)). 
IESG's hovedoppgave er å foreta den endelige tekniske gransking og godkjenning av standarder og andre dokumenter produsert av arbeidsgruppene innen IETF før de blir publisert som RFC-er. IESG er også ansvarlig for å godkjenne opprettelsen av nye arbeidsgrupper, samt endringer i arbeidsgruppenes målsetning og oppgaver. En stor del av IESG's rolle styres av BCP 9 og BCP 25. 
IESG består av de områdeansvarlige (Area Directors) innen IETF (to for hvert område) samt lederen for IETF, for tiden 15 stk. IETFs leder er også leder for IESG, samt områdeansvarlig for «General Area». IESG består for tiden av følgende medlemmer. De områdeansvarlige utnevnes for to år, etter forslag fra IETFs nominasjonskomité (NomCom) og bekreftelse fra Internet Architecture Board, i henhold til reglene i BCP 10.


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted