jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Robbie Shakespeare

Robbie Shakespeare (1953–2021) var en jamaicansk bassist og produsent, best kjent gjennom sitt arbeid med trommeslageren Sly Dunbar, som sammen dannet duoen Sly and Robbie. Shakespeare spilte med en rekke internasjonale artister, og lærte å spille bass av reggaebassisten Aston «Familyman» Barrett. 
Shakespeare startet som bassist i bandet The Revolutionaries i Kingston på Jamaica på begynnelsen av 1970-tallet. I 1974 dannet han duoen Sly and Robbie med trommeslageren Sly Dunbar og senere, i 1980, opprettet de plateselskapet Taxi Records. Selskapets første utgivelse ble en stor hit, «Murder She Wrote» av Chaka Demus & Pliers. Her viser Shakespeare en virkelig fremtredende, førende basslinje. Shakespeare fikk på denne tiden et rykte på seg for å være en førsteklasses reggaebassist, særlig etter at han spilte bass på gjennombruddsalbumet til både Burning Spear på Marcus Garvey (1975) og Culture på Two Sevens Clash (1977). 
I 1978 ble Shakespeare bassist i Peter Toshs gruppe Word, Sound and Power. Han var med på å gi ut tre album sammen med Peter Tosh og gruppa; Bush Doctor (1978), Mystic Man (1979) og Wanted Dread and Alive (1981).
Shakespeare jobbet med en lang rekke musikere, for det meste i samarbeid med Sly Dunbar. Av musikere fra Jamaica som Shakespeare har samarbeidet med, er blant annet Peter Tosh, Bunny Wailer, Culture, Burning Spear, Chaka Demus & Pliers, Gregory Isaacs, Augustus Pablo og Jimmy Cliff. Av musikere som Shakespeare har arbeidet med som ikke er reggaeartister er blant andre Bob Dylan, Mick Jagger, Joe Cocker, Grace Jones, Cyndi Lauper, Jackson Browne og Yoko Ono.
Shakespeare kom på 17.-plass da musikkmagasinet Rolling Stone i 2020 kåret de 50 beste bassistene gjennom tidene.


== Sly and Robbie album ==
Language Barrier (1985)
Rhythm Killers (1987)
Taxi Fare (1987)
Friends (1998)
Rhythm Doubles (2006)
Dubrising (2014)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Robbie Shakespeare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robbie Shakespeare på Internet Movie Database 
(en) Robbie Shakespeare på Discogs 
(en) Robbie Shakespeare på MusicBrainz 
(en) Robbie Shakespeare på Songkick 
(en) Robbie Shakespeare på Last.fm 
(en) Robbie Shakespeare på AllMusic
Bunny Wailer

Bunny Wailer (født Neville Livingstone; 10. april 1947, død 2. mars 2021) var en jamaikansk reggaemusiker, og en av grunnleggerne av The Wailers sammen med Bob Marley og Peter Tosh. 
Wailer ga ut en rekke albumer, blant annet hans debutalbum som soloartist, Blackheart Man fra 1976. Denne plata inneholder noen av Wailers mest kjente låter; «Reincarnated Souls», «The Oppressed Song» og «Armagideon».  
Wailer var også en av Bob Marleys beste venner. Etter Marleys død ga Bunny Wailer ut albumet Tribute til ære for Bob Marley.  


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Bunny Wailer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Bunny Wailer på Internet Movie Database 
(fr) Bunny Wailer på Allociné 
(fr) Bunny Wailer på Allociné 
(en) Bunny Wailer på AllMovie 
(en) Bunny Wailer hos The Movie Database 
(en) Bunny Wailer på Discogs 
(en) Bunny Wailer på Discogs 
(en) Bunny Wailer på MusicBrainz 
(en) Bunny Wailer på MusicBrainz 
(en) Bunny Wailer på Spotify 
(en) Bunny Wailer på Songkick 
(en) Bunny Wailer på Last.fm 
(en) Bunny Wailer på Last.fm 
(en) Bunny Wailer på Genius — sangtekster 
(en) Bunny Wailer på AllMusic 
(en) Bunny Wailer på AllMusic
McIntosh

McIntosh er en eplesort som ble oppdaget i 1811 i Canada av skotten Josh McIntosh, som også gav navn til sorten. Skallet på dette eplet er tykt, og kjøttet hvitt eller hvitgrønt, og smaken er saftig og noe syrlig. Eplet har også en vanskelig definerbar fin smak som er ulik andre epler.
McIntosh passer både som mateple og som kjøkkeneple. Eplet plukkes i begynnelsen av oktober og holder til slutten av desember. Blomningen på detta eplet er middeltidig, og epler som McIntosh pollineres av er blant annet aroma, cox orange, cortland, filippa, guldparmän, james grieve, jonathan, maglemer, melba, oranie, stenbock, transparente blanche og åkerö.


== Kilder ==
Görel Kristina Näslund - 100 älskade äpplen
Monumento a la Madre

Monumento a la Madre er et monument til ære for mødrene som står i Jardín del Arte, mellom gatene Sullivan, Villalongín og Avenida de los Insurgentes i Mexico by. Monumentet består av tre skulpturer: en skrivende mann med indianske trekk, en kvinne med indianske trekk med en maiskolbe, som er et fruktbarhetssymbol, og en større figur i midten som forestiller en mor med lang kjole og et barn i armene.
Monumentet er lagd av Luis Ortiz Monasterio og ble innvia av president Miguel Alemán på morsdagen, 10. mai 1949.
Santa María la Ribera

Santa María la Ribera er en tradisjonsrik bydel i Mexico by. Den befinner seg i det administrative distriktet Cuauhtémoc, nordvest for byens historiske sentrum. Santa María la Ribera har stor arkitektonisk og historisk verdi, og regnes som den første moderne delen av byen. Den oppsto i 1861 som en utvidelse av Hacienda de la Teja.


== Litteratur ==
Bolis, Guillermo (2005). Pasado y presente de la colonia Santa María la Ribera. UAM Xochimilco. 
Tello Peón, Berta (1998). Santa María la Ribera. Editorial Clío. ISBN ISBN 970-663-009-0. 


== Eksterne lenker ==
(en) Santa María la Ribera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Indios Verdes

Indios Verdes (spansk for «De grønne indianerne») er to bronsestatuer i Mexico by som forestiller de to aztekiske kongene og krigerne Itzóatl og Ahuizotl. Grønnfargen kommer av at de har stått mange år utendørs og blitt påvirka av fuktighet og været. Statuene er mellom tre og fire meter høye og veier i overkant av tre tonn. De er lagd av kunstneren Alejandro Casarín. Sokkelen har inskripsjoner med nahuiske og mayiske tegn, og et jaguarhode.
Statuene sto tidligere ved Avenida de los Insurgentes Norte i det administrative distriktet Gustavo A. Madero, ved metrostasjonen med navnet Indios Verdes, som er oppkalt etter statuene. 25. mai 2005 ble de flytta et stykke bort for å gjøre plass til metrobusstasjonen med samme navn. Området blir imidlertid fremdeles kalt Indios Verdes.
Statuene ble først plassert ved Paseo de la Reforma i 1890. I 1902 ble de flytta til Calzada de la Viga, og i 1920-åra til Insurgentes Norte ved avkjøringa til Pachuca. Da metrostasjonen Indios Verdes ble åpna i 1979, ble de flytta dit, og ble stående der i 26 år.


== Eksterne lenker ==
Es más – Reubicarán a Los Indios Verdes
Indios Verdes metrostasjon
Monumento al Caminero

Monumento al Caminero er et monument som står ved Avenida de los Insurgentes Sur i Tlalpan, sør i Mexico by. Det er reist til ære for veiarbeiderne.
Monumentet har gitt navn til den sørligste stasjonen på metrobussens linje A.
Lusetjern skole

Lusetjern skole er en barneskole på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Skolen har om lag 360 elever i 1. – 7. trinn, og om lag 35 lærerårsverk. Rektor (2018) er Knut Christian Hellesø-Knutsen.
Skolen ble reist etter tegninger av arkitektfirmaet Grinde og tatt i bruk i 1995.


== Rektorer ==

2018-: Knut Christian Hellesø-Knutsen
2018-2018: Gro Høydal Nesse (fungerende)
2013-2018: Nina Jutkvam
Kristin S. Lyngstad


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Skolens hjemmeside
Reforma 222

Reforma 222 er et bygningskompleks ved Paseo de la Reforma i Mexico by. Det består av tre tårn som er tegna av arkitekten Teodoro González de León. Bygningene sto ferdig i 2008. Bygning 1 har en særegen trekanta form. To av bygningene er 125,8 meter høye. Den ene har 31 etasjer med leiligheter, mens den andre er en kontorbygning og har 26 etasjer. Den siste bygninga er 93,4 meter høy, har 19 etasjer og inneholder et kjøpesenter, en kino og en restaurant.


== Se også ==
Liste over Mexico bys høyeste bygninger


== Eksterne lenker ==
(en) Reforma 222 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Reforma222.com
Salvatore Gionta

Salvatore Gionta (født 22. desember 1930) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1960 i Roma.
Gionta vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Italias resultat i finalerunden som besto av fire lag; 2-7 mot gullvinnerne fra Ungarn og 1-3 mot Jugoslavia og seier over USA med 5-4 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Gianto spilte to kamper i OL-turneringen.
Åtte år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, ble han olympisk mester med det italienske vannpololaget. Gionta spilte to kamper og scoret to mål i turneringen.


== OL-medaljer ==
1960  Roma -  Gull i vannpolo,  Italia
1952  Helsingfors -  Bronse i vannpolo,  Italia


== Eksterne lenker ==
(en) Salvatore Gionta – Olympics.com 
(en) Salvatore Gionta – Olympic.org 
(en) Salvatore Gionta – Olympedia 
(en) Salvatore Gionta – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(it) Salvatore Gionta – Italias olympiske komité
Lavgulv

Lavgulv (av tysk Niederflur) betegner et gulv i et kollektivt transportmiddel som er i høyde med – eller bare litt høyere enn – perrongen eller fortauet hvor passasjerene går av og på. Således unngås trappetrinn, slik at inn- og utstigning blir lettere for funksjonshemmede og personer med barnevogn, tung bagasje osv. (universell utforming).


== Historikk ==

Alt i 1906-07 bygget Boon & Co lavgulv-trikker for Christchurch på New Zealand; de ble kalt drop-centres eller Boon Cars. I 1911 fikk New York Railways Company bygget sporvogner med lavgulv. I 1922–28 fikk Pacific Electric, som trafikkerte Los Angeles-området, bygget 160 mellombytrikker med lavgulv. Siden teknologien er kostbar, bygget kollektivselskapene i stedet – særlig på tunnelbaner – høyere plattformer. Slik var historien frem til rundt 1990, da lavgulv fikk masseutbredelse.


== Lavgulv i Norge ==

I Norge finnes lavgulv bl.a. i Bergens bybanevogner, Oslos SL-95-trikker, og i NSBs lokaltog Type 72 og FLIRT-tog. Også en stadig økende andel av bussene som brukes i Norge har blitt universelt utformet, og dette er i stor grad gjort gjennom bruk av busser med lavgulv eller laventre samt til en viss grad gjennom bruk av busser med heis. Siden 2007 har andel busser i fylkesintern transport med lavgulv/laventre/heis totalt i landet utviklet seg slik ifølge Statistisk sentralbyrå:


=== Lavgulv i Oslo og Akershus ===

På T-banen i Oslo sine MX3000-tog har alle vognene lavgulv og det samme har alle bussene som brukes i bybuss-trafikken i Oslo. I regionbuss-trafikken i Akershus har 90 % av alle bussene lavgulv pr. 2012. Trikken i Oslo har pr. 2012 lavgulv kun i 44 % av trikkene. SL-95-trikkene har lavgulv, mens SL-79-trikkene ikke har.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
* William D. Middleton 1968: The interurban era; Kalmbach Publishing Co, fourth printing 1968; http://www.archive.org/stream/interurbanera00midd/interurbanera00midd_djvu.txt.
(en) Low-floor vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Johan Fälemark

Johan Fälemark (født 10. august 1964 i Falun) er en svensk filmprodusent.
Fälemark studerte film i USA og deretter studerte han ved Nordisk Filmskola. Han studerte også ved Filmakademin i Göteborg hvor han fra 1995 har vært lærer.   


== Filmografi (utvalg) ==


== Eksterne lenker ==
(en) Johan Fälemark på Internet Movie Database 
(sv) Johan Fälemark i Svensk Filmdatabas 
(da) Johan Fälemark på Filmdatabasen 
(en) Johan Fälemark hos The Movie Database
LOs hederspris

LOs hederspris er LOs høyeste hedersbevisning på kulturområdet. Den deles ut på LO-kongressen hvert fjerde år. Prisen består av et kunstverk og 50 000 kroner.


== Tildelinger ==
2001 Stein Ove Berg
2005 Bjørn Afzelius' internasjonale kulturfond
2009 Åge Aleksandersen
2013 AUF


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Video fra tildelingen til Åge Aleksandersen i 2009
Energiråd Innlandet

Energiråd Innlandet jobber med energieffektivisering og omlegging til fornybar energi i Hedmark og Oppland, og er Norges første og eneste regionale energikontor opprettet med støtte fra EU. Kontoret hadde offisiell oppstart 1. september 2009, og er lokalisert i Energihuset på Gjøvik.
Opprettelsen av Energiråd Innlandet var et samarbeid mellom Hedmark og Oppland fylkeskommuner og Eidsiva Energi. Disse tre organisasjonene er også likestilte eiere av virksomheten. Hensikten med satsingen er å bidra til reduserte klimagassutslipp i Innlandet gjennom å øke kunnskapen og bevisstheten om effektiv energibruk og fornybar energi og bidra til spredning av ny teknologi på området. Selskapet skal jobbe med informasjon om energieffektivisering og omlegging til fornybar energi mot både offentlige og private virksomheter og husholdninger. Virksomheten er frittstående, uavhengig og ikke-kommersiell.
Virksomheten er også aktiv prosjektdeltaker i en rekke Interreg-prosjekter og EØS-prosjekter.
Selskapets visjon er «Innlandet karbonnøytralt innen 2030», i tråd med nasjonale og regionale klimamål.


== Arbeidsområder ==
Energiråd Innlandet jobber innenfor følgende områder:

Bygninger
Transport
Barn og unge
Husholdninger
JordbrukEnergibruk i bygninger, miljøvennlig transport og holdningsskapende arbeid rettet mot barn og unge er spesielt prioritert.
Kommuner og fylkeskommuner er den viktigste målgruppen og sentrale som samarbeidspartnere i mye av Energiråd Innlandets virksomhet.


== Eksterne lenker ==
Energiråd Innlandet
The Cover of Rolling Stone

«The Cover of "Rolling Stone"» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Shel Silverstein, som opprinnelig ble fremført av Dr. Hook and the Medicine Show. Den nådde en sjetteplass på Billboard Hot 100-singlelisten i 1973.Det var bandets andre singleutgivelse og fikk faktisk bandet på forsiden av magasinet Rolling Stone, selv om det var som karikatur og ikke på fotografi.BBC Radio nektet å spille sangen, ettersom den inneholdt navnet på en kommersiell publikasjon (magasinet Rolling Stone) og kunne derfor bli betraktet som reklame. Sangen ble gjeninnspilt og utgitt i Storbritannia som «The Cover of the Radio Times». (Radio Times var navnet på den ukentlige radio- og Tv-guiden, utgitt av BBC) og fant veien til spillelistene.


== Andre innspillinger ==
Poison på albumet Crack a Smile... and More! (Capitol 2000)


== Parodi ==
Buck Owens and the Buckaroos som «On the Cover of the Music City News» på The Best of Buck Owens, Vol. 6 (1976)


== Norske versjoner ==
Arve Sigvaldsen og Finn Evensen har skrevet norske tekster. Sigvaldsens versjon bærer tittelen «På forsiden av Verdens Gang», mens Evensens versjon heter «Forsida av Se og Hør».


=== Innspillinger ===


== På film ==
Versjonen til Dr. Hook and the Medicine Show ble fremført i spillefilmen Almost Famous fra 2002.


== Referanser ==
Holmboes gate (Oslo)

Holmboes gate (1-8)Holmboes gate 1-7C og 2-8 er en kort gate på Hegdehaugen i Oslo. Den går mellom Bogstadveien og Majorstuveien. Gaten fikk sitt navn etter den norske matematikeren Bernt Michael Holmboe (1795 – 1850) i 1879. Tidligere het gaten Hansteens gate.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Oslo byleksikon: Holmboes gate
Erling Krogh

Erling Krogh (født 12. september 1888 i Kristiania, død 28. oktober 1968 i Oslo) var en norsk operasanger (tenor). Sønn av instrumentmaker og stortingsmann Andreas Jensen Krogh (1849–1908 og Betzy Marie Hansen (1864–1957). Bror til skøyteløper og optiker  Andreas J. Krogh. 


== Biografi ==
Krogh gikk på Kristiania Katedralskole til 1905, deretter på Den Kongelige Kunst- og Haandverkskole fra 1905 til 1909. I denne tiden, fra 1905 til 1915, arbeidet han som gullsmed.  Parallelt studerte han sang med Ellen Schytte-Jacobsen. I 1915 dro han til København og Paris for å studere med Peter Cornelius. Senere studerte han også Jean de Reszke i Nice 1921. 
Debuten som tenor hadde han i 1915, og fra 1918 var han knyttet til Opera Comique i tre år. Så ledet han Norsk Operaselskap fra 1922 til 1923, og deretter etablerte han sitt eget operaselskap som han drev et år. Men etter hvert ble det mye reising og han var solist ved Nordisk Musikkfest i Helsingfors 1932, Oslo 1936 og København 1938. Etter 1936 virket han også som sangpedagog i Oslo. 
Fra den første plateinnspilling han gjorde i 1916 varte hans karriere som plateartist i 40 år. Repertoaret var allsidig, klassiske sanger, arbeidersanger, julesanger. På slutten av karrieren holdt han også en rekke kirkekonserter. 


== Roller ==
I løpet av sin karriere medvirket Krogh i over 30 operaer og operetter. Hans yndlingskomponist var Richard Wagner, men han sang også i operaer av andre komponister. Han gjestet Berlin Staatsoper, Det kongelige teater i København og Stockholmsoperaen. Blant hans viktigste roller var 

Eleazar i Jødinnen (Fromental Halévy),
Bajazzo (Ruggero Leoncavallo),
Samson i Samson og Dalila (Camille Saint-Saëns),
Lohengrin (Wagner),
Tannhäuser (Wagner),
Othello (Verdi),
Don José i Carmen (Georges Bizet).Hans konsertturneer gikk til Norge, Sverige, Danmark, Island, Tyskland, Frankrike, Spania og USA. Han medvirket også i filmen Madame besøker Oslo og sang ofte til stumfilmforestillinger i Oslo.  


== Heder ==
I 1960 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var æresmedlem i Oslo Håndverker Sangforening fra 1957 og i 1963 ble han tildelt Statens faste stipendium til fortjente kunstnere. Erling Kroghs sangerlegat deles ut av Den norske opera til minne om ham. 


== Kilder ==
Hvem er Hvem 1938 side 301
Erling Krogh i Norsk biografisk leksikon


== Eksterne lenker ==
(en) Erling Krogh på Internet Movie Database 
(en) Erling Krogh hos The Movie Database
Marek Svatoš

Marek Svatoš (født 17. juni 1982 i Košice, død 5. november 2016 i Denver) var en slovakisk ishockey forward som spilte for HC Košice i Extraligaen i Slovakia. Han hadde tidligere spilt flere sesonger i National Hockey League (NHL), hovedsakelig for Colorado Avalanche.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Marek Svatoš – Olympedia 
(en) Marek Svatoš – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Marek Svatoš – National Hockey League (NHL) 
(en) Marek Svatoš – Kontinental Hockey League (KHL) 
(en) Marek Svatoš – Eurohockey.com 
(en) Marek Svatoš – Hockeydb.com 
(en) Marek Svatoš – Hockey-Reference.com 
(en) Marek Svatoš – Legends of Hockey 
(en) Marek Svatoš – Eliteprospects.com
Minnie Riperton

Minnie Julia Riperton (født 8. november 1947 i Chicago, død 12. juli 1979 i Los Angeles) var en amerikansk sanger og låtskriver, hovedsakelig kjent for sin stemme som spente over hele fem oktaver og at hun kunne synge i plystreregisteret. Hun vokste opp i en fattig, men meget musikalsk familie og var den yngste av åtte søsken. Opprinnelig danset hun ballett, men da foreldrene oppdaget hennes store vokaltekniske talent oppfordret de henne til å satse på musikk i stedet. 
Hennes første profesjonelle oppdrag som sanger var med bandet The Gems som femtenåring. Gruppen skiftet etter hvert navn til Studio Three og hadde moderat suksess med låten «Rescue Me». Riperton var fremdeles medlem av gruppen da hun møtte produsent Billy Davis som hjalp henne å gi ut sin første solosingel; «Lonely Girl» under psevdonymet Andrea Davis. Hun oppnådde suksess med denne singelen og medvirket deretter i bandet Rotary Connection som ga ut fem album som alle solgte godt og fikk gode kritikker. Hennes første soloalbum, Come To My Garden, ble produsert i 1970 og til tross for strålende kritikker var det en økonomisk fiasko. I 1973 ga hun ut sitt andre soloalbum, Perfect Angel, som ble en braksuksess og hennes mest solgte album. 
I 1976 ble hun nødt til å fjerne et bryst på grunn av brystkreft og i 1979 fikk hun nok en svulst som gjorde hele den høyre armen hennes lam. Hun døde 12. juli kl 10.00 om morgenen i armene på sin ektemann. 


== Diskografi ==


=== Album ===
1970: Come to My Garden
1974: Perfect Angel
1975: Adventures in Paradise
1977: Stay in Love
1979: Minnie
1980: Love Lives Forever


=== Sampleplater ===
1981: The Best of Minnie Riperton
1993: Capitol Gold: The Best of Minnie Riperton
1997: Her Chess Years
2001: Petals: The Minnie Riperton Collection
2001: Les Fleurs: The Minnie Riperton Anthology


=== Singler ===
1974: «Reasons»
1974: «Seeing You This Way»
1975: «Lovin' You»
1975: «Inside My Love»
1975: «When It Comes Down to It»
1976: «Simple Things»
1976: «Adventures in Paradise»
1977: «Stick Together (Parts One and Two)»
1977: «Can You Feel What I'm Saying»
1977: «Young, Willing, & Able»
1979: «Memory Lane»
1979: «Lover and Friend» / «Return To Forever»
1980: «Here We Go»
1981: «Give Me Time»


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Minnie Riperton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Minnie Riperton på Internet Movie Database 
(en) Minnie Riperton på Apple Music 
(en) Minnie Riperton på Discogs 
(en) Minnie Riperton på MusicBrainz 
(en) Minnie Riperton på Spotify 
(en) Minnie Riperton på Songkick 
(en) Minnie Riperton på Last.fm 
(en) Minnie Riperton på Genius — sangtekster 
(en) Minnie Riperton på AllMusic
Cancel culture

Cancel culture er en engelsk betegnelse som ennå ikke har fått en god norsk oversettelse. «Kanselleringskultur», «utestengingskultur» og «utfrysingskultur» er blitt foreslått som norske navn. Fenomenet er beslektet med scenenekt, en strategi hvor en person eller gruppe nektes å slippe til i den offentlige debatten. 
«Utfrysingen» innebærer at folk trekker seg unna og slutter å støtte, eller like, en offentlig person grunnet holdninger eller uttalelser fra denne personen. Kravet om utfrysing formidles ofte via sosiale medier. Cancel culture kan også betegne ønsket om å fjerne statuer eller navneplaketter knyttet til personer mange i dag ikke deler holdninger med.
Begrepet har blitt omtalt som retorikk som ytre høyre fløy, hovedsakelig i USA, bruker mot kritikere som tar opp stigmatisering og diskriminering av minoritetsgrupper, og har også blitt brukt av Vladimir Putin. Bruken av begrepet mot kritikere har også blitt kritisert; Lisa Esohel Knudsen skriver at «enkelte misliker at det har blitt mer ubehagelig å holde fast ved stigmatiserende fordommer og stereotypier».


== Referanser ==
Always on My Mind

«Always on My Mind» er en sang som er skrevet av Johnny Christopher, Mark James og Wayne Carson Thompson og opprinnelig ble innspilt av Brenda Lee og utgitt 12. juni 1972. Men det var en innspilling av Elvis Presley samme år som gjorde sangen kjent, og denne nådde 16.-plass på Billboards countryliste i USA. 
Pet Shop Boys spilte inn en versjon i 1987, i anledning av 10 årsmarkeringen for Elvis' død, og denne nådde en topplassering i det daværende Vest-Tyskland og til kom på blant de ti beste på Billboards singelliste. 
Øvrige som har kjente versjoner, er særlig Willie Nelson, men også B.B. King, Michael Bublé og Mary Elizabeth McGlynn.
Sangen finnes også på SingStar Legends.
Skipanes

Skipanes (IPA: [ˈʃiːpaneːs], dansk: Skibenæs) er en bygd på Færøyene. Den ligger ved Skálafjørður på Eysturoy, og er en del av Runavíkar kommuna. Stedet var havn i vikingtiden, og Tróndur í Gøtu hadde skipene sine liggende her omkring år 1000. Det er ikke kjent hvorvidt stedet var bebodd den gangen, men dagens bebyggelse ble grunnlagt som en niðursetubygd rundt 1840. 1. januar 2010 hadde Skipanes 60 innbyggere, mot 75 i 1985.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Skipanes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Skipanes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Skipanes på faroeislands.dk