jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Steintøy

Steintøy/stentøy er et keramisk produkt av ildfast leire.
Steintøy er høybrent leirgods, brent ved omkring 1200°C til 1315°C, omtrent samme temperatur som porselen.
Steingods har en porøsitet på omtrent 5 %, mens leirgods er på 10 %, mens porselen ikke er porøst i det hele tatt.
Anisakis

Anisakis er en slekt med kveis.
De lever i tarmen hos mange fisker, ofte hos sild og makrell. De kan komme over i tarmen til fiskespisende dyr og mennesker. 
De kan forårsake kolikksmerter, tarmblødning, feber og sår i mage- og tarmkanalen. 
Om man renser fisken med en gang etter vi har fisket den, fjerner man larvene når man tar vekk innvollene. Om fisken derimot blir lagt på is i opptil 3 døgn før man renser den, borer larven seg inn i muskulaturen for å beskytte seg mot kulde. Da legger man ikke merke til larven. 
For å være sikker på å ikke bli syk av larven, må man fryse ned fisk som skal spises rå ved −18 °C i 5-7 døgn, med en innfrysningstemperatur på 25 °C.


== Eksterne lenker ==
(en) Anisakis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Anisakis i Encyclopedia of Life 
(en) Anisakis i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Anisakis hos Artsdatabanken 
(sv) Anisakis hos Dyntaxa 
(en) Anisakis hos ITIS 
(en) Anisakis hos NCBI 
(en) Kategori:Anisakis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Anisakis – detaljert informasjon på Wikispecies
Aichi (prefektur)

Aichi (japansk: 愛知県 – Aichi-ken) er et japansk prefektur i Chūburegionen. Hovedstaden i Aichi er Nagoya.  Prefekturets drøye 7 mill. innbyggere gjør det til det fjerde største målt i antall innbyggere.


== Historie ==
Prefekturet var opprinnelig delt i tre provinser, Owari, Mikawa og Ho. I Nou-sama æraen ble Mikawa og Ho slått sammen. I 1871, etter avskaffelsen av Han systemet, ble Owari, utenom Chita halvøya, en del av Nagoya prefekturet, mens Mikawa og Chita halvøya ble Nukata prefekturet. I april 1872 ble Nagoya prefekturet omdøpt til Aichi prefekturet og 27. april det samme år ble Nukata prefekturet innlemmet i Aichi prefekturet
Verdensutstillingen i 2005 ble holdt i byene Seto og Nagakute.


== Geografi ==
Aichi prefekturet ligger midt i Japans hovedøy, Honshū. Aichi prefekturet grenser mot Isebukta og Mikawabukta i sør, Shizuoka prefekturet i øst, Nagano i nordøst, Gifu prefekturet i nord, og Mie prefekturet i vest.
Prefekturet måler 106 km fra øst til vest og 94 km fra nord til sør og har mesteparten av Nōbi sletten. Prefekturets 5,165.16 km² står for omtrent 1,36% av Japans totale areal. Det høyeste nivået er Chausuyama, 1415 m over havet.
Prefekturets vestre del domineres av Japans fjerde største by og prefekturets hovedstad, Nagoya. Den østre delen er tynnere befolket, men har store industriområder. I perioden oktober 2005 og oktober 2006 var Aichi prefekturet det raskest voksende prefekturet i folketall med 7,4%.


=== Byer ===
Det er 35 byer i Aichi prefekturet


== Økonomi ==
Aichi er en av de prefekturene som er mest preget av industri, spesielt er bil og flyindustrien godt representert i området.
Noen av de største bedriftene i prefekturet:

Flere internasjonale selskaper som Daimler-Chrysler, Fuji Heavy Industries, Mitsubishi Motors, Pfizer, Sony, Suzuki, and Volkswagen er til stede i området.


== Demografi ==
I 2001 bestod Aichi av 50,03% menn og 49,97% kvinner. 139 540 (2%) er av utenlandsk opprinnelse.


== Idrett ==
Følgende idrettslag har tilhørighet i Aichi:
Fotball 
Nagoya Grampus Eight  (Nagoya)
F.C. Kariya  (Kariya)Baseball
Chunichi Dragons  (Nagoya)Volleyball
Toyoda Gosei Trefuerza  (Nishikasugai Distriktet)
Denso Airybees  (Nishio)
Toyota Auto Body Queenseis  (Kariya)Rugby
Toyota Verblitz  (Toyota)


== Turisme ==
Av severdigheter i Aichi finner man:

Meiji Mura
Arkitektmuseet i Inuyama som tar vare på bygninger fra Meijiperioden og Taishōperioden.
Visning i Toyota fabrikken
Slottene i Nagoya, Okazaki, Toyohashi og Inuyama.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(ja) Offisielt nettsted 
(en) Aichi prefecture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Aichi prefecture – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Linda Iren Karlsen

Linda Iren Karlsen (født 4. juli 1976) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet. Hun var fra 2007 til 2011 varaordfører i Sarpsborg kommune, leder i adminitrasjonsutvalget, og sitter i formannskapet. Linda I. Karlsen var Arbeiderpartiets åttendekandidat i Østfold til stortingsvalget 2009. Av yrke er hun kjøkkenassistent.


== Referanser ==
Abildsø Idrettslag

Abildsø Idrettslag (stiftet 3. september 1931) er et idrettslag fra Abildsø i Oslo.
Idrettslaget har et medlemstall på ca. 400 (per september 2015). Leder per september 2016 er Einar Rydal. Abildsø IL er en av klubbene som samarbeider om å arrangere Norway Cup.


== Historie ==
Idrettslaget ble stiftet 3. september 1931, og var da et lag tilknyttet Arbeidernes Idrettsforbund. Opp gjennom årene har lagets medlemmer drevet med sykling, friidrett, bandy, skiidrett, håndball og fotball, men i den senere tid har hovedvekten vært på fotball.


== Fotball ==
Abildsø IL har pr. 2016 flere lag for voksne: to lag for herrer (A-lag og B-lag), et lag for damer og et lag for Old Boys. I 2016-sesongen ligger A-laget for herrer i 4. divisjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Andreas Føllesdal

Andreas Føllesdal (født i Boston i USA i 1957) er en norsk filosof, og professor ved Universitetet i Oslo siden 1999. Han leder PluriCourts, et av Norges forskningsråds sentre for fremragende forskning. Før dette var han forsker ved ARENA. Han har magistergrad i filosofi fra Universitetet i Oslo, og tok doktorgraden sin ved Harvard University med John Rawls som veileder.
Føllesdal arbeider spesielt med spørsmål knyttet til etikk og moralfilosofi, både relatert til myndigheter og næringsliv. Føllesdal har på forespørsel bidratt til partiene Venstre og Arbeiderpartiet. Han er sønn av filosofiprofessor Dagfinn Føllesdal.I 2012 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for filosofi og psykologi.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Publikasjoner av Andreas Føllesdal i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
(no) Publikasjoner av Andreas Føllesdal i BIBSYS
Apollon – portrettintervju fra 2001.
Simen

Simen kan ha flere betydninger:

En norsk variant av mannsnavnet Simon
Første bok i trilogien Simen, Bonden og Bror min av Kjell Aukrust
Misjonsmuseet

Misjonsmuseet ble etablert i 1864 og er dermed er Stavangers eldste museum.


== Historikk ==
Museet lå tidligere i underetasjen i fakultetsbygget på Misjonshøgskolen. I 2011 vedtok høgskolestyret å la Misjonsarkivet overta ansvaret for driften av museet. Ved fusjon med tre andre høgskoler ble Misjonshøgskolen (MHS) en del av VID vitenskapelige høgskole i januar 2016, og Misjonsarkivet gikk samtidig inn i VID historiske arkiv. I 2017 endret VID historiske arkiv navn til Misjons- og diakoniarkivet, VID (forkortet MDA). MDA forvalter Misjonsmuseet i henhold til en deponeringsavtale med Det Norske Misjonsselskap (NMS), inngått mellom NMS og MHS i september 2015. Avtalen innebærer at NMS eier Misjonsmuseets gjenstander. 


== Om samlingen ==
Museet har omtrent 5000 gjenstander av etnografisk og misjonshistorisk interesse fra de forskjellige misjonsfeltene, slik som Sør-Afrika, Madagaskar, Kamerun, Mali, Etiopia, Kina, Hongkong, Taiwan, Japan og Thailand.Misjonsmuseet har ikke vært i drift siden tidlig på 2000 tallet. Misjons- og diakoniarkivet har imidlertid fotografert og registrert alle gjenstandene, og det er opprettet et utstillingsmagasin på VIDs campus på Misjonsmarka. 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Misjonsarkivets nettsider om Misjonsmuseet. Besøkt 4. november 2020.
Igor Lukšić

Igor Luksić (født 14. juni 1976 i Bar, Montenegro) er en montenegrinsk politiker som representerer det sosialdemokratiske partiet DPS. Han var finansminister før 2010, deretter statsminister 2010-2012, og utenriksminister i Montenegro siden 2012.
Lukšić er utdannet økonom fra Universitetet i Podgorica i 2002, og ble i 2003 politisk rådgiver for statsministeren, og viseutenriksminister. Den 16. februar 2004 ble Luksic, bare 28 år gammel, utnevnt til finansminister i Montenegro, han avløste Miroslav Ivanišević. Lukcic hadde også ansvar for Forsvaret i Montenegro, som ikke opprettet et eget forsvarsdepartement etter uavhengigheten i 2005.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Igor Lukšić – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Igor Lukšić hos Europarådets parlamentarikerforsamling
Liste over Færøyenes miljøministre

Miljøministeren (færøysk: landsstýrismaðurin í umhvørvismálum) var en ministerpost i Færøyenes regjering fra 1998 til 2004, i Olje- og miljødepartementet. Før innføringen av departementsstrukturen i forvaltningen i 1998 fulgte disse oppgavene i en del år energisaker. I 2004 ble Olje- og miljødepartementet delt mellom Innenriksdepartementet (miljøvernsaker) og en oljestyrelse (senere en del av Færøyenes geologiske undersøkelse) under Næringsdepartementet.Ministre for miljøvernsaker før departementsstrukturen:
Minister og sjef for Olje- og miljødepartementet:


== Referanser ==
Sørøykjempemoa

Sørøykjempemoa (Dinornis robustus) var den fysisk største av moafuglene (Dinornithiformes) på New Zealand, og den var endemisk for Sørøya. Arten er én av to arter i slekten Dinornis, som videre inngår i kjempemoafamilien (Dinornithidae). Sørøykjempemoaen var utryddet lenge før James Cook kom til øyene i 1769. Ifølge Hume (2017) ble den trolig utryddet av maoriene i tidsrommet 1350–1450.


== Biologi ==
Moaer var superlative fugler, og sørøykjempemoaen var den største av dem alle. Voksne hunner var opptil 2 meter høye på ryggen, og de kunne beite på løvverk opptil 3,6 meter fra bakken, noe som gjør den til den høyeste fuglearten som er kjent. Sørøykjempemoaen var fysisk større enn nordøykjempemoaen (D. novaezealandiae). Hunnene var 1–2 ganger større enn hannene. Hannene veide 34–85 kg og ble opp til 240 cm høye, mens hunnene veide 76–249 kg og kunne bli opp til 360 cm høye. Arten hadde en relativt slank kropp og et relativt lite, men bredt hode med et robust buet nebb.Sørøykjempemoaen var vidt utbredt over alle vegeterte habitater, fra kystdyner til innlands buskskog, skoger og subalpine urtemarker og gressletter på Sørøya og på D'Urville Island. Begge artene i slekten Dinornis hadde lengre og kraftigere halser enn de andre moaartene, med sine tre ekstra ryggvirvler. Disse artene utviser også større forskjell i størrelse mellom hunner og hanner enn noen annen fugleart.


== Inndeling ==
Inndelingen følger Worthy & Scofield (2012).

Palaeognathae, primitive nåtidsfugler
Notopalaeognathae
Rheiformes, nandufugler
Novaeratitae, kasuarfugler, elefantfugler og kivifugler
Tinamiformes, tinamufugler (pampashøns)
†Dinornithiformes, moafugler
†Megalapteryidae, fjellmoafamilien
†Dinornithidae, kjempemoafamilien
Dinornis, kjempamoaer
D. robustus, sørøykjempemoa
D. novaezealandiae, nordøykjempemoa
†Emeidae, (småmoafamilien)


== Slektskap ==
Kladogrammet under følger Bunce et al. (2009).


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sørøykjempemoa i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Sørøykjempemoa hos NCBI 
(en) Kategori:Dinornis robustus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Dinornis robustus – detaljert informasjon på Wikispecies
Lunheim

Lunheim er en bydel i Tromsø. Den ligger på fastlandssiden, mellom Kroken og Tomasjord. Lunheim hører til tettstedet Tromsdalen, som i sin tur er en del av byen Tromsø. Området har en blandet bebyggelse av eneboliger og rekkehus. I området er også noen mindre bedrifter og offentlige kontorer.


== Referanser ==
Di Shvue

Di Shvue er en sosialistisk kampsang brukt av den jødiske sosialistiske organisasjonen Bund, som stod sterkt særlig i Øst-Europa før 2. verdenskrig og Holocaust. Di Shvue betyr «lovnaden» på jiddisch, og er en lovnad om troskap til det røde flagget og til organisasjonen Bund. 
Første verset er slik (tekst av S. Ansky, norsk gjendikting ved E. Outzen):
Det norske Folkesprogs Grammatik

Det norske Folkesprogs Grammatik er en bok av Ivar Aasen skrevet i 1848.
Boken beskriver det tungemålet som ble brukt av størstedelen av det norske folket da Aasen i tiden 1842-46 gjorde sine studiereiser. Utgivelsen ble betalt av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim.
Ivar Aasen hadde opprinnelig planlagt å undersøke språket på Vestlandet, men utvidet senere arbeidet til også å omfatte de østlige og nordlige distriktene i landet. Boka skulle forberede utgivelsen av den norske ordboka Ordbog over det norske Folkesprog.
Aasen fant ut at dialektforskjellene ikke var større enn at det var en tydelig forbindelse mellom dialektene. Aasen viste med sitt materiale at det fantes et levende norsk språk. Språkmaterialet ble først fullstendig ved en sammenstilling av alle dialektene. At dette språket levde, uten støtte fra et skriftspråk, så Aasen som et bevis på at dette språket var folkets eiendom.


== Innholdet i grammatikken ==
Aasen går gjennom lydforholdene (bokstavar og uttale), vokal- og konsonantovergang, orddanningen, bøyingsformene, sammenføyingen av ord til setninger, og forholdet mellom dialektene i Norge. Men han finner ikke fram til en felles norm for folkespråket; den ble først framstilt i boken Norsk Grammatik 16 år senere.
Hunnkjønnsordet som i ubestemt form heter Skaal, står oppført med seks ulike bestemte nominativsformer:

Skaal'i (Telemark og Sogn)
Skaal'e (Hallingdal, Valdres, Gudbrandsdalen)
Skaal'æ (Setesdalen, Hardanger, Sunnhordland m.fl.)
Skaal'o (Sunnhordland)
Skaal'aa (Ryfylke, Lister, Jæren)
Skaal'a (i de fleste dialektene)— og dessuten tre ulike dativformer:

Skal'enne (Voss, Nordhordland)
Skaal'inne (Setesdal, Sunnfjord, Sunnmøre)
Skaal'en (Hallingdal, Valdres, Gudbrandsdalen, Trondheims stift)Aasen sammenligner dette med de islandske og norrøne formene av skál som i bestemt form nominativ er skálin, i akkusativ er skálina og i dativ er skálinni.
Aasen deler dialektene i den nordafjellske, den vestafjellske og den austafjellske rekka. Avslutningsvis skriver Aasen at de dialektene som ligger nærmest det gamle norske språket er de som brukes i vestlige fjordbygder og i dalene øst for Langfjella, men likevel slik at ulike grammatikalske elementer er tatt vare på i ulike dialekter.


== Eksterne lenker ==
Nettpresentasjon på Aasentunet
«Alfhild»

«Alfhild» var en bark bygget av stål i Liverpool i 1892. Den var en tremastet bark på 1551 tonn brutto som het «Meimven» fram til den var oppkjøpt av det norske rederiet Hansen & Andersen i Larvik i 1910. Barkskipet ble deretter omdøpt til «Alfhild». Den ble kjøpt av E. Tellefsen, Oslo i 1916 og sendt på utenriksfart til Latin-Amerika.
Barken ble utsatt for en alvorlig ulykke til sjøs på reisen fra Buenos Aires til Peru i 1925 med tapet av riggen, og klarte å komme seg inn til Rio Grande do Sul. Der ble skipet kondemnert som et resultat av skadene.


== Litteratur ==
Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S, 1933
Solheim Cup 2009

Solheim Cup 2009 ble arrangert 21.-23. august på golfanlegget Rich Harvest Farms i Illinois, og det var ellevte gang denne matchkonkurransen for kvinner mellom Europa og USA ble.


== Kapteiner ==


=== Europa ===
Alison Nicholas ble utpekt til kaptein ikke lenge etter at Solheim Cup 2007 var avsluttet.  Hun valgte Liselotte Neumann og 
Joanne Morley til visekapteiner.
Nicholas var med på den første Solheim Cup i 1990, og spilte også i de fem neste cupene.  I alt har hun spilt 18 matcher i Solheim Cup, og tatt åtte og et halvt poeng.  I 2003 var hun visekaptein.


=== USA ===
Beth Daniel var kaptein for det amerikanske laget.  Hun var visekaptein i både 2005 og 2007.  Hennes visekapteiner var Meg Mallon og Kelly Robbins.
Også Daniel spilte i den første Solheim Cup i 1990, og har i alt deltatt i åtte Solheim Cup som spiller, den siste i 2005.


== Lagene ==
med tidligere Solheim Cup-erfaring i parentes (seire-delt-tapt):

(*)=«captain's picks» (se under)


== Matchene ==


=== Fredag ===
Fourball

Foursome

Etter fredagens spill ledet USA med 4 1/2 mot Europas 3 1/2.


=== Lørdag ===
Fourball

Etter morgenens fourball-matcher hadde Europa utlignet til 6-6.
Foursome

Europa tok de første to poengene lørdag ettermiddag med klar margin, men USA vant de to neste jevne matchene, som gikk helt til siste green før de ble avgjort.  Før singelmatchene på søndag, var stillingen 8-8.


=== Søndag ===
Single-matcher

Før søndagens single-matcher var stillingen slik at USA måtte vinne 6 matcher for å få de 14 poengene de trengte for å beholde pokalen.
Ved et par tilfeller i løpet av formiddagen var Europa i ledelse i 7 matcher, men det ble likevel snart klart at USA ville hale seieren i land.  Da Morgan Pressel satte en lang putt på 16. green og ble 3 opp, var det 14. poenget sikret og kampen avgjort.


== Laguttak ==
Det amerikanske laguttaket foregikk ved at spillerne i toårsperioden siden Solheim Cup 2007 opptjente poeng for seire og topp-20-plasseringer.  De ti spillerne med flest poeng ble tatt ut, sammen med to spillere som kapteinen valgte ut (captain's picks].
Det europeiske laget besto av de fem øverste på poenglisten til LET, deretter de 4 beste fra Rolex-rankingen.  Utover disse hadde kapteinen tre «captain's picks» hun kunne velge ut blant dem som ikke kvalifiserte seg ut ifra de nevnte kriteriene.
Begge lag ble tatt ut etter Women's British Open, som ble avsluttet 2. august.


== Eksterne lenker ==
Solheim Cups nettsted
«Walden Abbey»

Fullriggeren «Walden Abbey» var under norsk flagg i bare tre år, mellom 1910 og 1913, eid av rederiet Grefstad & Herlofsen i Arendal. Den var en stor fullrigger bygget av jern i Liverpool i 1881 som et typisk britiskbygd jernskip fra siste halvdel av 1800-tallet.
Den ble solgt av det norske rederiet i 1913 til landet Uruguay.

Brutto tonnasje: 1799 tonn


== Litteratur ==
Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S, 1933
Mekongdeltaet

Mekongdeltaet (vietnamesisk: Đồng Bằng Sông Cửu Long, «De ni dragers delta») er en region i det sørvestlige Vietnam hvor Mekong munner ut i Sørkinahavet gjennom en rekke bielver. Mekongdelta-regionen inneholder en stor del av det sørvestlige Vietnam. Områdets størrelse og andelen som er dekket av vann, avhenger av årstidene, men regnes vanligvis til å utgjøre 39 000 km².


== Provinser ==


== Viktige byer ==

De mest kjente stedene i Mekongdeltaet er Mỹ Tho og Caí Bè ikke langt fra Ho Chi Minh-byen, og i mer sentralt i regionen, Vĩnh Long, Sa Đéc og Cần Thơ, som også kan være et utgangspunkt for å nå de fjerneste områder i deltaet, sørover gjennom mangrove mot Sørkinahavet, nordover mot Châu Đốc eller vestover mot øyene ved Phú Quốc i Siambukten.


== Vietnamkrigen ==
I den franske kolonitiden i Cochinkina brøt de første nasjonalistiske opprørene ut i dette området, i kongens navn. Disse første opprørene førte til Den første indokinesiske krig.
Under Vietnamkrigen ble det utkjempen en rekke kamper mellom geriljastyrkene i FNL og enheter fra United States Navys flatbunnete båter og luftputebåter.


== Økonomi ==

Området er preget av en rekke ris-åkre. I 1997 ble Vietnam, mye på grunn av produksjonen i Mekongdeltaet, den tredje største riseksportøren i verden, etter Thailand og India. I tillegg har området stor produksjon av basafisk, maller og reker. Mye av denne produksjonen blir eksportert.
Regionen har nylig blitt omtalt som en biologisk skattkiste. Mer enn 1 000 nye arter er blitt oppdaget i de tidligere uutforskete områdene i Mekongdeltaet, Herunder arter en tidligere trodde var utryddet.


== Befolkningsammensetning ==
Innbyggerne i Mekongdeltaet er hovedsakelig vietnamesere med en Khmer minoritet som bor hovedsakelig i Trà Vinh og Sóc Trăng, samt muslimske Chăm i Tan Chau i An Giang provinsene. Det er også en betydelige kinesisk befolkning i Kiên Giang og Trà Vinh provinsene.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Mekong Delta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
et søkbart satellittfoto
SS «Najade»

SS «Najade» var en  tremastet fullrigger bygget i Geestemünde, nå en bydel i Bremerhaven, Tyskland i 1888. innkjøpt fra Bremen i 1912 av Samuel Marcussen, Askerøy, som senere flyttet til Oslo.


== Krigsforlis ==
Fullriggeren SS «Najade» lastet med oljekaker var på reise fra Galveston til Danmark. 21. mars 1917 ble hun angrepet og torpedert av den tyske ubåten U 59 nordøst av Orknøyene Hele besetningen på 21 mann omkom.


== Kilder ==
«Stålfullrigger Najade». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 18. januar 2019. 
uboat.net – Najade


== Litteratur ==
Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S, 1933
Filmforum Sørvest

Filmforum Sørvest ble etablert i 1992 og er en interesseorganisasjon for filmarbeidere i Rogaland som holder til i Snadvigå i Stavanger. Målsettingen har vært å stimulere det lokale filmmiljøet til vekst og utvikling, og bidra til at lokale filmskapere kan få initiert sine filmprosjekter slik at de kan søke om produksjonsstøtte fra andre offentlige instanser. Filmforum Sørvest har mottatt driftstøtte fra Stavanger kommune siden 1995 og fra fylket siden 1997. I tillegg har de mottatt tilskudd til filmworkshop fra fylket og tilskudd til andre bransjeutviklende tiltak fra Stavanger kommune.
Eidetinden

Eidetinden er et fjell i Bodø kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 020 meter over havet.


== Fotnoter ==


== Referanser ==
Sydvest Film

Sydvest Film var et lokalt produsentselskap i Stavangerregionen som ble etablert i april 2003.
Til sammen 37 lokale filmskapere, enkeltpersoner og firma tegnet seg som aksjonærer. Foruten tilskudd fra SND og Rogaland fylke, bidro Stavanger kommune med 150 000 kroner til etableringen, 100 000 fra kulturbudsjettet og 50 000 fra næringsfondet. Sydvest Film hadde som mål at TV-produksjon skulle stå for 40 % av de totale produksjonsinntektene, lage én spillefilm annethvert år, og å ha én til to større samproduksjoner hvert år.
Selskapet gikk imidlertid konkurs i 2010, etter å ha produsert 16–17 filmer innen dokumentar- og kortfilmsjangerne.


== Produksjoner (utvalg) ==
Små kjempers øy
Himmel og hav
High Hopes


== Referanser ==
Edel Hætta Eriksen

Edel Hætta Eriksen (Lemet Edel) (født 1921 i Kautokeino) er en samisk pedagog. 
Hun er utdannet ved lærerskolen i Nesna og Tromsø, og har tilleggsutdanning i forming og samisk. Hætta Eriksen var lærer i Kautokeino fra 1949 til 1976 (rektor fra 1969), og leder for sekretariatet i Samisk utdanningsråd frå 1977 til 1989. 
Hætta Eriksen var sentral i arbeidet med å starte opp igjen undervisning i og på samisk i grunnskolen fra og med 1967, etter mange tiår med fornorskingspolitikk. Som den første sekretariatslederen av Samisk utdanningsråd var hun med å snu skolepolitikken i Norge fra en assimilatorisk politikk til en skole for samiske elever.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Eriksen, Edel Hætta 2005: Skolearbeid/Skuvlavásáhusat, i Lund, Svein, Elfrid Boine og Siri Broch Johansen (red.) Sámi skuvlahistorjá. Dávvi Girji.