jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Greve av Wisborg

Tittelen greve av Wisborg (svensk: greve af Wisborg) tilhører mannlige etterkommere av fire svenske prinser som giftet seg morganatisk uten den svenske kongens tillatelse. De og deres etterkommere tapte også retten til å arve den svenske tronen. De fire prinsene tapte alle sine svenske titler og fikk etternavnet Bernadotte. De mottok tittelen greve av Wisborg fra den regjerende storhertuginnen eller storhertugen av Luxembourg. Grevene av Wisborg tilhører ikke den naturaliserte svenske adelen, men gruppen av «ikke-introdusert adel» uten sete på Riddarhuset, dvs. de regnes som utenlandsk adel. Disse slektene er med i Ointroducerad adels förening og Carl Johan Bernadotte var i årrekke foreningens formann.
De fire tidligere prinsene av Sverige som ble gjort til greve av Wisborg var:

Oscar Bernadotte (1859–1953), andre sønn av kong Oscar II av Sverige. Han giftet seg morganatisk og mistet alle sine svenske titler den 15. mars 1888. Han ble gjort til greve av Wisborg av storhertug Adolf av Luxembourg 2. februar 1892. Moren til Oscar, dronning Sofie av Norge og Sverige var halvsøster til storhertug Adolf. En mulig forklaring på valget av Wisborg-tittelen er at Oscar tidligere var hertug av Gotland og at festningen Visborg (da stavet Wisborg) ligger på Gotland.
Lennart Bernadotte (1909–2004), eneste sønn av prins Vilhelm av Sverige, hertug av Södermanland. Han giftet seg morganatisk og mistet alle sine svenske titler den 11. mars 1932. Han ble gjort til greve av Wisborg av storhertuginne Charlotte av Luxembourg 2. juli 1951. Lennart titulerte seg selv som prins Lennart Bernadotte, men bruken av prinsetittelen ble aldri anerkjent av Carl XVI Gustav av Sverige.
Sigvard Bernadotte (1907–2002), andre sønn av kong Gustav VI Adolf av Sverige. Giftet seg morganatisk og mistet sine svenske titler 8. mars 1934. Han ble gjort til greve av Wisborg av storhertuginne Charlotte av Luxembourg 2. juli 1951. Sigvard gjorde igjen krav på sin tidligere tittel prins av Sverige den 28. mai 1983, men dette ble aldri anerkjent av kong Carl XVI Gustav.
Carl Johan Bernadotte (1916–2012) fjerde sønn av Gustav VI Adolf av Sverige. Han giftet seg morganatisk og mistet sine svenske titler den 19. februar 1946. Han ble gjort til greve av Wisborg av Charlotte av Luxembourg 2. juli 1951.Alle fire er kalt prins Bernadotte i disse dokumentene.
De agnatiske (mannlig linje) etterkommerne av disse fire tidligere prinsene bærer tittelen greve av Wisborg. I praksis inkluderes ofte etternavnet deres i tittelen, greve Bernadotte av Wisborg. Den mest kjente etterkommeren er Folke Bernadotte, en sønn av Oscar Bernadotte, den første greven av Wisborg. 
En femte svensk prins, Carl (1911–2003), giftet seg morganatisk og mistet sine svenske titler i 1937. Han ble tildelt tittelen prins Bernadotte av svogeren Leopold III av Belgia. Hans agnatiske etterkommere innehar tittelen greve Bernadotte.  


== Referanser ==
Nick Jonas

Nicholas Jerry Jonas (født 16. september 1992 i Dallas i Texas i USA) er en amerikansk sanger, låtskriver og skuespiller. Han er mest kjent for sin medvirkning i det amerikanske bandet Jonas Brothers.
Nick Jonas var den første av brødrene som startet en karriere som sanger, og da brødrene Kevin og Joe koret på sangene hans, ble de alle tre tilbudt platekontrakt. Han hadde rollen som Nick Lucas i serien JONAS som gikk på Disney Channel. Her spiller han sammen Kevin, Joe og Frankie.
Nick dannet et nytt band som heter Nick Jonas and the Administration. De utga sitt første album 2. februar 2010.


== Biografi ==
Jonas er født i Dallas i Texas, men er oppvokst i Wyckoff, New Jersey. Nick er sønn av Denise Jonas, som er en tidligere lærer og sangerinne, og Paul Kevin Sr, som er en tidligere prest og musiker. Nick har et mangfoldig etnisk opphav: irsk, italiensk, tysk og cherokee-indianer. Nick Jonas fikk diabetes type 1 i 2005, da han var 13 år gammel. Han spiller piano, gitar, trommer og i tillegg synger han.


== Personlig Liv ==
Nick Jonas datet Hannah Montana stjernen, Miley Cyrus, fra juni 2006 til desember 2007.


== Diskografi som soloartist ==
Nicholas Jonas (2004)
Who I Am (2010)


== Skuespiller ==
Broadway
Nick ble oppdaget som seksåring da han sang i en frisørsalong da han var sammen med sin mor og en profesjonell manager som hørte han synge. Da Nick var 7 år debuterte han på Broadway. Han har spilt i mange forskjellige skuespill, som f.eks A Christmas Carol (in 2000 som Tiny Tim og Scrooge), Annie Get Your Gun (i 2001 som Little Jake), Beauty and the Beast (i 2002 som Chip), og Les Misérables (i 2003 som Gavroche). Etter Les Misérables spilte i The Sound of Music (som Kurt) på Paper Mill Playhouse.


== Som komponist ==


=== Solosanger ===
Appreciate Crazy
Kinda Crush On You
Dear God
Don't Walk Away
Hey, We're Gonna Be Alright
I Will Be the Light
Joy to the World (A Christmas Prayer)
Time for Me to Fly
Wrong Again
Tonight
Who I Am
The Rose Garden
Conspiracy Theory
State of Emergency
In the End
Last Time Around
Oval Office
Stronger
Stay


=== For Jonas Brothers ===
A Little Bit Longer
Black Keys
Got Me Going Crazy
S.O.S
World War III
L.A Baby


=== For Demi Lovato ===
Behind Enemy Lines (skrevet med Demi Lovato)
Back Around (skrevet med Demi Lovato)
Stop the World (skrevet med Demi Lovato)


=== For Charice ===
One Day


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Nick Jonas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Nick Jonas på Internet Movie Database 
(fr) Nick Jonas på Allociné 
(en) Nick Jonas på AllMovie 
(en) Nick Jonas hos Rotten Tomatoes 
(en) Nick Jonas hos The Movie Database 
(en) Nick Jonas hos Internet Broadway Database 
(en) Nick Jonas på Apple Music 
(en) Nick Jonas på Discogs 
(en) Nick Jonas på Discogs 
(en) Nick Jonas på MusicBrainz 
(en) Nick Jonas på SoundCloud 
(en) Nick Jonas på Spotify 
(en) Nick Jonas på Songkick 
(en) Nick Jonas på Last.fm 
(en) Nick Jonas på Genius — sangtekster 
(en) Nick Jonas på AllMusic
Joe Henry

Joe Henry (født 2. desember 1960) er en amerikansk sanger, låtskriver, gitarist og plateprodusent.
Fra og med sin første utgivelse i 1986, Talk of Heaven, har Henry hatt en liten, men respektabelt mengde utgivelser av musikkalbum. Hans utgivelse Scar fra 2001 blir betraktet som hans gjennombrudd og hvor han til dels går tilbake til countrysounden fra begynnelsen av sin karriere til tross for at hans medmusikanter var hovedsakelig jazzmusikere som Marc Ribot, Brian Blade, Brad Mehldau og andre. De sjangrer han strekker seg mellom ligger i spenningsfeltet alternativ country til jazz og soul. Nettstedet Allmusic mente at Henry «hadde bevegd seg inn i det rom hvor kun han og Tom Waits holdt til og hvor de er låtskrivere skapte dype arketypiske figurer som er metaforiske, allegoriske og ‘virkelige’». Joe Henrys tiende og siste album, Civilians, ble utgitt i 2007 på plateselskapet ANTI-.
I de siste årene har han blitt stadig mer ettertraktet som produsent av andres plater, blant annet Teddy Thompson, Solomon Bruke, Ani DiFranco, Aimee Mann, Bettye LaVette og andre. I september 2006 gikk han inn i et samarbeid med en musiker som han i lang tid hadde beundret, Loudon Wainwright III, for å komponere musikk for Judd Apatows film Knocked Up. Biter av instrumentalerneble brukt som bakgrunnsmusikk i filmen, men de fullstendige utgavene av sangene ble Wainwrights album Strange Weirdos i 2007. Albumet ble produsert av Joe Henry.
Hanry har vært gift med Madonnas søster Melanie Ciccone siden 1985. Det var Henrys hustru som fikk ham til å sende sin sang «Stop» til Madonna. Denne ble omarbeidet og innspilt som «Don't Tell Me» på Madonnas album Music fra 2000. Henrys egen versjon kom på albumet Scar og ble benyttet i en episode av TV-serien The Sopranos. Madonna og Joe Henry har også spilt inn en duett, «Guilty By Association», foruten å ha samarbeidet på en rekke andre av Madonnas sanger.


== Diskografi ==
Talk of Heaven (1986)
Murder of Crows (1989)
Shuffletown (1990)
Short Man's Room (1992)
Kindness of the World (1993)
Fireman's Wedding (1994, EP)
Trampoline (1996)
Fuse (1999)
Scar (2001)
Tiny Voices (2003)
Civilians (2007)
Blood From Stars (2009)
Reverie (2011)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joe Henry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joe Henry på Internet Movie Database 
(en) Joe Henry hos The Movie Database 
(en) Joe Henry på Discogs 
(en) Joe Henry på MusicBrainz 
(en) Joe Henry på MusicBrainz 
(en) Joe Henry på Songkick 
(en) Joe Henry på Last.fm 
(en) Joe Henry på Genius — sangtekster 
(en) Joe Henry på AllMusic 
Joe Henry fan-nettside
Anmeldelse av Joe Henrys album Civilians (engelsk)
Groove.no: Legende toner for smertende kjærlighet – anmeldelse av Joe Henrys album Scar (norsk)
Laila Leknes

Laila Irene Leknes (født 29. desember 1939 i Namdalseid) er en norsk keramiker. Hun har sin utdannelse fra Trondheim Kunstskole og Statens Kunst- og Håndverksskole samt arkitektstudium ved NTH.
Leknes arbeidet som keramiker i Trondheim i tjue år der hun etablerte Keramikkloftet på Leüthenhaven i 1968. Hun flyttet til Stavern i 1988, hvor hun driver Galleri Laila med utsalg av keramikk samt kurs. Leknes var med på etablering av kunstgalleriene i Steinbrakka i Fredriksvern Verft i 2002 og hadde selv utstillinger der fram til 2012. Leknes var ett år i Galleri Verkensgården i Larvik.
Hun har flere store bestillingsverk og utsmykninger,
Leknes er enke, har en sønn fra et tidligere ekteskap samt tre barnebarn.


== Eksterne lenker ==
Om Laila Leknes på Galleri Lailas hjemmeside
Snøggveien

Snøggveien finnes flere steder:

Snøggveien (Oslo)
Snøggveien (Vestre Toten) – Raufoss
Leif A. Lier

Leif Arvid Lier (født 1. juli 1939) er en norsk privatetterforsker og tidligere etterforskningsleder i Oslo-politiet. 
Han ledet blant annet etterforskningen i forbindelse med tyveriet av «Skrik» i 1994.
Under rettssaken kom det fram at Lier hadde gitt torpedoen Jan Kvalen i oppdrag å skaffe maleriet tilbake. Kvalen hevdet at han skapte så mye panikk i miljøet som stod bak tyveriet av Skrik at det ble reddet. Kvalens vitnemål førte til at Pål Enger ble fengslet som hovedansvarlig for forbrytelsen. Da Kvalen i 2006 stod fram i media og fremmet krav om dusøren på 200 000 kroner forsikringsselskapet Storebrand hadde utlovet til den som sørget for at Skrik kom til rette, ble kravet imidlertid avvist av Lier med en uttalelse der han forklarte at Kvalen er politivennlig og jobbet mye for politiet, men at han i denne saken ikke bidro med noe.Leif A. Lier er far til forfatteren Stein Morten Lier. De to utgav boken En reisende i drap i 2002, som er en biografi om Lier. En annen sønn er Curt Andre Lier, f. 1964, tidligere seksjonssjef i Oslo Politidistrikt, nå president i Norges Juristforbund. Han er medlem av Den norske frimurerorden.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Leif A. Lier på Internet Movie Database
Chaetobranchopsis

Chaetobranchopsis er en gruppe ciklider.
De er fisk som lever i ferskvann og blir ca. 12 cm lange.
Typearten er Chaetobranchopsis orbicularis, som trolig fanger mat gjennom å filtrere vannet.
Chaetobranchopsis australis lever trolig også av plankton, men har tenner som også kan være tilpasset til å ete små krepsdyr og andre smådyr.
Den kan opptre sammen med arter som Hoplosternum littorale, Parauchenipterus galeatus, Chaetobranchus flavescens, Heros efasciatus, Mesonauta guyanae, Hypselecara temporalis og skalare.


== Eksterne lenker ==
(en) Chaetobranchopsis – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Chaetobranchopsis i Encyclopedia of Life 
(en) Chaetobranchopsis i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Chaetobranchopsis hos ITIS 
(en) Chaetobranchopsis hos NCBI 
(en) Kategori:Chaetobranchopsis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Chaetobranchopsis – detaljert informasjon på Wikispecies 
(en) Chaetobranchopsis australis Eigenmann & Ward, 1907 - FishBase
(en) Chaetobranchopsis orbicularis Steindachner, 1875 - FishBase
Etroplus

Etroplus er en gruppe ciklider.
Deres nærmeste nålevende slektninger er Paretroplus fra Madagaskar. Disse to blodslinjene må ha delt seg allerede i mesozoikum, siden Madagaskar og den indiske platen skilte seg på slutten av kritt.


== Eksterne lenker ==
(en) Etroplus – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Etroplus i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Etroplus hos ITIS 
(en) Etroplus hos NCBI 
(en) Kategori:Etroplus – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Etroplus – detaljert informasjon på Wikispecies
Salernitana Calcio 1919

Salerniatana Calcio 1919 er en italiensk fotballklubb fra Salerno, i regionen Campania. Klubben ble grunnlagt i 1919.


== Spillerstall ==
Oppdatert 21. oktober 2022.


=== Utlånte spillere ===


== Kjente spillere ==
 Gennaro Gattuso
 Walter Zenga
 Mark Iuliano
 David Di Michele
 Franco Semioli
 Guglielmo Stendardo
 Raffaele Palladino
 Rigobert Song


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(it) Offisielt nettsted 
(en) Unione Sportiva Salernitana 1919 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Bahrains Grand Prix 2004

Bahrains Grand Prix 2004 var et Formel 1-løp arrangert 2. – 4. april 2004 på Bahrain International Circuit i Bahrain. Det var det tredje løpet i Formel 1-sesongen 2004. Dette var den første gang Bahrains Grand Prix ble arrangert.


== Klassifisering ==


=== Løpet ===


== Eksterne lenker ==
(en) 2004 Bahrain Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Flaten stoppested

Flaten stoppested er  en holdeplass på Arendalslinjen i Åmli kommune og ble åpnet i 1910 som stoppested da Arendal – Åmlibanen ble åpnet. I 1956 ble stoppestedet ubetjent, og 1974 ble Flaten nedgradert til holdeplass.
Bygningen ble tegnet av Harald Kaas. Den brant i 1962, og etterpå ble den gamle bygningen fra Nelaug (nedlagt etter Sørlandsbanens åpning i 1935) flyttet til Flaten. Den er av samme type som den tidligere bygningen.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Ove Tovås (1989). Togbytte på Nelaug. En bok om jernbanene til Arendal, Grimstad og Treungen. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 148-150. 
Aasmund Dahl, red. (1984). Bygningsregistrering Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 37−46.  [Sidenummer viser til PDF-dokument]


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Flaten stoppested
(no) Flaten stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
Bøylestad stoppested

Bøylestad stoppested er  en holdeplass på Arendalslinjen i Froland kommune og ble åpnet i 1910 som stoppested da Arendal – Åmlibanen ble åpnet. I 1955 ble stoppestedet ubetjent, og 1974 ble Bøylestad nedgradert til holdeplass.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 268-269. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Ove Tovås (1989). Togbytte på Nelaug. En bok om jernbanene til Arendal, Grimstad og Treungen. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 145-146. 
Aasmund Dahl, red. (1984). Bygningsregistrering Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 61−68.  [Sidenummer viser til PDF-dokument]


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Bøylestad stoppested
(no) Bøylestad stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
Froland stasjon

Froland stasjon er  en holdeplass på Arendalslinjen i Froland kommune og ble åpnet som stasjon i 1908 da Arendal – Åmlibanen ble åpnet til Froland. I 1970 ble stasjonen ubetjent, og 1980 ble den nedgradert til holdeplass.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 268-269. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Ove Tovås (1989). Togbytte på Nelaug. En bok om jernbanene til Arendal, Grimstad og Treungen. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 143-144. 
Aasmund Dahl, red. (1984). Bygningsregistrering Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 71−76.  [Sidenummer viser til PDF-dokument]


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Froland stasjon
(no) Froland stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
Université catholique de Louvain

Université catholique de Louvain (UCLouvain) er et pavelig universitet i Belgia. Det er det største franskspråklige universitetet i Belgia, og ved siden av Katholieke Universiteit Leuven en av to etterfølgerinstitusjoner etter Det katolske universitetet i Leuven, Belgias eldste og mest fremtredende universitet.
Det katolske universitetet i Leuven ble grunnlagt i 1425 av pave Martin V. Undervisningsspråket var da latin. Fra 1835 ble det også undervist på fransk og fra 1930 på nederlandsk. Den nederlandskspråklige delen av universitetet ble et uavhengig universitet i 1968, og beholdt bygningene i Leuven, mens den franskspråklige delen av universitetet flyttet til Louvain-la-Neuve utenfor Brussel, hvor fransk er offisielt språk. Det hadde vært diskutert å utvide den franskspråklige delen av universitetet med en campus i Brussel eller Vallonia fra 1960-tallet, men få hadde forestilt seg at den franskspråklige delen skulle bli et eget universitetet og skulle miste alle bygninger og infrastruktur i Leuven. Grunnstenen for de nye universitetsbygningene i Louvain-la-Neuve ble lagt ned i 1971, og flyttingen var fullført i 1979.
Université catholique de Louvain hadde i 2003 ca. 22 000 studenter, og regnes ved siden av sitt nederlandskspråklige søsteruniversitet som et av Belgias beste universiteter. I 2006 ble det rangert som verdens 76. beste og Europas 24. beste universitet av Times Higher Education Supplement.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Université catholique de Louvain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Blakstad holdeplass

Blakstad holdeplass er en holdeplass på Arendalslinjen i Froland kommune ble åpnet i 1989. Blakstad gamle stasjon, Blakstad bru holdeplass og Hurv holdeplass ble samtidig nedlagt.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 268. ISBN 82-90286-28-7. 


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Blakstad holdeplass
(no) Blakstad holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
Rise stasjon

Rise stasjon er en jernbanestasjon på Arendalslinjen med beliggenhet på Rise i Arendal kommune.
Stasjonen ble åpnet 16. september 1907. Da ble Grimstadbanen eller Grimstad-Frolandbanen satt i drift på strekningen Grimstad – Rise. I 1908 ble Arendal-Åmlibanen åpnet på strekningen Arendal – Froland. Rise ble da en forgreningsstasjon mellom de to banene, et trafikknutepunkt. For å få til best mulig korrespondanse mellom togene var det opptil tre tog som samtidig skulle ekspederes på Rise stasjon.Persontrafikken på Grimstadbanen ble nedlagt 1961, og Rise stasjon mistet sin funksjon som forgreningsstasjon. Forbindelsen til Grimstad ble nå korresponderende rutebil. I 1983 ble Rise stasjon ubetjent.
Stasjonsbygningen ble oppført i 1910 i jugendstil etter tegninger av Paul Armin Due og ble fredet i 2002 sammen med stasjonsparken og mange andre deler av stasjonen. Stasjonsbygningen er nå solgt til en privat aktør. Vanntårnet, som også er fredet, er oppført i pusset mur og trepanel. Det finnes bare ett til av samme type.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Tovås, Ove (1989). Togbytte på Nelaug. Lillehammer / Oslo: Norsk Jernbaneklubb. s. 222. ISBN 82-90286-10-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)Bjerke, Thor og Holom, Finn m.fl (2004). Banedata 2004. Oslo / Hamar: Norsk Jernbaneklubb. s. 268-269. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)«Rise stasjon på Arendalsbanen, Arendal kommune i Aust-Agder». Riksantikvaren, Direktoratet for kulturminneforvaltning. 27. oktober 2002. Besøkt 23. juli 2008. Aasmund Dahl, red. (1984). Bygningsregistrering Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 89−102.  [Sidenummer viser til PDF-dokument]


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Rise stasjon
(no) Rise stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Grimstad-Rise
«Rise stasjon». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Gianmaria Bruni

Gianmaria Bruni (født 30. mai 1981 i Roma) er en italiensk racerfører som i 2004 kjørte Formel 1 for Minardi. Han kjørte 18 løp og hadde tre fjortendeplasser som beste resultat.
I en alder av ti, løy Bruni om alderen sin (tolv var det yngste en kunne være for å delta) til direktøren for La Pista d'Oro, en gokartbane i Roma, for å kunne begynne sin amatør gokart karriere.
Hans første erfaring med racerbiler var i det italienske Formel Renault Campus i 1997. Det vant han tittelen i 1998 og gikk videre til Europas Formel Renault 2.0. Han vant den europeiske tittelen i 1999, og gikk til Britisk Formel 3, hvor han kom på femte i 2000 og fjerde i 2001. Etter en rakke forskjellige lignende serier i Europa som Euro Formel 3000, fikk han oppmerksomheten til Minardi, som testet han i 2003. Det største problemet i karrieren hans kom da han måtte finne nok sponsorer for å kunne kjøre for Minardi i 2004.
Bruni gjorde det, og kjørte for Minardi i Formel 1-sesongen 2004, selv om han strevde i en bil som var mindre utviklet enn de andre bilene på griden.


== Resultater ==


=== Fullstendige Formel 1-resultater ===
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde)


== Se også ==
Liste over Formel 1-førere


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Gianmaria Bruni – Driver Database
Valhallveien

Valhallveien finnes flere steder:

Valhallveien (Oslo)
Valhallveien (Stavanger) – Hafrsfjord
Valhallveien (Sarpsborg) – Greåker
Valhallveien (Skien)
Valhallveien (Horten) – Åsgårdstrand
Valhallveien (Alta)
Valhallveien (Ås) – Ski
Valhallveien (Ringerike) – Hønefoss
Valhallveien (Nesodden) – Fagerstrand
Valhallveien (Frogn) – Heer
Valhallvegen (Kongsvinger)
Valhallvegen (Steinkjer)
Valhallvegen (Evje og Hornnes) – Hornnes
Valhallvegen (Elverum)
Bråstad stoppested

Bråstad stoppested på Arendalslinjen i Arendal kommune ble åpnet som stoppested i 1908 da Arendal – Åmlibanen ble åpnet til Froland. I 1976 ble Bråstad nedgradert til holdeplass.


== Litteratur ==
Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 268-269. ISBN 82-90286-28-7. 
Thor Bjerke og Ove Tovås (1989). Togbytte på Nelaug. En bok om jernbanene til Arendal, Grimstad og Treungen. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 136-138. 
Aasmund Dahl, red. (1984). Bygningsregistrering Kristiansand distrikt. NSB Arkitektkontoret. s. 109.  [Sidenummer viser til PDF-dokument]


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Bråstad stoppested
(no) Bråstad stoppested i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Arendalsbanen
Stasjonsdatabasens side om stasjonen