jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Skjoldkreps

Skjoldkreps er en gruppe av krepsdyr. I linneansk systematikk utgjør de familien Triopsidae, som er den eneste familien i ordenen Notostraca.
De har to fasettøyne og et tredje nauplius-øye. Den ytre morfologien ser ikke ut til å ha forandret seg siden Triops cancriformis dukket opp i trias for rundt 220 millioner år siden. 
De lever av alger, detritus, bunnlevende smådyr og plankton. I Nord-Amerika og Europa klekkes de fleste individene av ubefruktede egg, og hanner er sjeldne. Andelen av hanner blir større jo lenger sør man kommer, og i tropene kan man finne populasjoner hvor hannene er i flertall.
Den eneste arten i Norge har det vitenskapelige navnet Lepidurus arcticus. På norsk heter den rett og slett skjoldkreps, som også er navnet på gruppen den tilhører.
Det er muligens tre arter i ferskvannssystemer i Norden. Artene Triops cancriformis og Lepidurus apus forekommer i Europa nordover til Danmark og Sør-Sverige.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) skjoldkreps – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) skjoldkreps i Encyclopedia of Life 
(en) skjoldkreps i Global Biodiversity Information Facility 
(no) skjoldkreps hos Artsdatabanken 
(sv) skjoldkreps hos Dyntaxa 
(en) skjoldkreps hos Fauna Europaea 
(en) skjoldkreps hos Fossilworks 
(en) skjoldkreps hos ITIS 
(en) skjoldkreps hos NCBI 
(en) Kategori:Notostraca – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Notostraca – detaljert informasjon på Wikispecies 
MyTriops
Sekano Triops – Artículos Spansk side med lenker til litteratur om gruppen
Cruithin

Se også 3753 Cruithne – en asteroide i omløp rundt solenCruithin eller Cruithne var et delvis mytisk og delvis historisk folk som levde på Irland i løpet av jernalderen, men også i henhold til irske referanser et samtidig gælisk ord for tidlige bosettere på De britiske øyer og spesielt for det folk som blir referert til i romerske historier, og avledende om folk som piktere.
Det goideliske (Q-keltiske) navnet Cruithne er avledet fra Priteni (også Pritani) fra hvor det navnet Pretannike er benyttet som et begrep for De britiske øyer. Pytheas fra Massalia en gang rundt 325 f.Kr. seilte rundt De britiske øyer (og således fastslo at det var en øy) nedtegnet at det lokale navnet for De britiske øyer på gresk er Prettanike, noe den greske historikeren Diodorus Siculus senere skrev som Pretannia, i latinsk form Britannia. Dette støtter teorier om at kystbefolkningen av Cornwall, hvor Pytheas gikk i land og studerte tinnproduksjonen, kan ha kalt seg selv for Pretani eller Priteni, noe som kan betydd et «malt» eller kanskje «tatovert» folk. Det er ikke utenkelig at de enkelte stammer malte seg i bestemte symboler eller farger for å identifisere seg, noe Julius Cæsar bekrefter i hans De Bello Gallico (Gallerkrigen) om gallere. Pretani kan ha vært et begrep som romerne senere latiniserte som Picti (piktere) som en generell betegnelse på barbariske stammer i nord. Siculus er for øvrig sitert på å referere til De britiske øyer som «Øyene til Pretani».
Den irske historikeren Thomas Francis O'Rahilly har i sin noe omdiskuterte historiske modell for den keltiske invasjon (eller innvandring) av De britiske øyer spekulert at disse Priteni var den første keltiske gruppen som bosatte som på De britiske øyer, og identifiserer dem med pikterne i Skottland. Disse Priteni bosatte etter sigende i Britannia og Irland mellom år 700 og 500 f.Kr. O'Rahillys argument er at piktere faktisk er keltere, men det er ikke generelt akseptert blant historikere som faktisk. Diodorus skriver at «de av Pretani som bosatte seg i landet ble kalt for Iris», jfr. Irland. Om Priteni kan bli betraktet som keltere i en lingvistisk mening avhenger av om piktisk språk skal betraktes som keltisk, men det er fortsatt omdiskutert.Den første referanser til navnet piktere (Picti) er funnet i et latinsk dokument datert år 297.
Blant de cruithneiske stammer som har overlevd på Irland var Loíges og Fothairt i Leinster. Navnet på den første av disse stammene, modernisert som Laois, har blitt gjenopplevet og gitt til en av fylkene (grevskap) i Leinster, tidligere kjent som Queen's County (Dronningens fylke). Det tidligere navnet var hverken lenger korrekt eller nasjonalt tilfredsstillende.


== Referanser ==
Cruithne

Cruithne kan sikte til:

3753 Cruithne, en asteroide
Cruithin, et jernalderfolk på Irland
Fylkesvei 3214

Fylkesvei 3214 går mellom Kjær og Bakstvål i Tønsberg kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 780 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TønsbergVivestadåsen 

 HåkonsvingenFonsveien 

Holtungveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3214
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Hanaborg holdeplass

Hanaborg holdeplass er en holdeplass for lokaltrafikk i Lørenskog som går mellom Oslo og Lillestrøm langs Hovedbanen. Stasjonen ligger 15,5 km fra Oslo sentralstasjon, og ble opprettet 1. oktober 1956. Den ligger 169,38 moh., noe som er det høyeste punktet på den opprinnelige jernbanestrekningen Oslo–Stockholm.
Spørsmålet om holdeplass ved Hanaborgtoppen hadde blitt bragt på banen av bygningsrådet allerede i 1941, og i 1952 kom Velforeningenes Fellesutvalg med en anmodning til kommunen om å få til et stoppested. Lørenskog kommune måtte stå for halvparten av utgiftene til stasjonen, og velforeningene i Haneborglia og Fjellhamarskogen samlet inn penger til formålet. Til sist ble tilskuddet fra Lørenskog i sin helhet dekket av kommunen, og velforeningene fikk dermed refundert sine innsamlede midler.
Med holdeplassen på Hanaborg ble det også mulig å krysse jernbanesporet her. Tidligere hadde folk egentlig vært nødt til å gå om stasjonen på Fjellhamar, men det hendte titt og ofte at det ble klipt hull i gjerdet langs sporet, slik at folk kunne krysse sporet. Hele Hanaborg stasjon ble pusset opp fra februar 2012, den skulle være ferdig høsten 2012, men grunnet problemer under den gamle jernbanen ble ikke stasjonen ferdig før år 2014.


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 54. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Hanaborg holdeplass
(no) Hanaborg holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Hovedbanen
Fylkesvei 3216

Fylkesvei 3216 går mellom Kirkevoll og Linnestad i Tønsberg kommune. Veien er 3,3 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen  fylkesvei 805 (Vestfold).


== Kommuner og knutepunkter ==

 TønsbergHeianveien 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3216
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Tias Eckhoff

Mathias Gerhard «Tias» Eckhoff (født 25. juni 1926 i Vestre Slidre, død 30. januar 2016) var en norsk keramiker og industridesigner kjent for stålbestikket «Maya».


== Virke ==
Eckhoff ble utdannet fra keramikklinjen ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1945–49 og hadde praksisopphold ved Saxbo i Danmark. Fra 1949 arbeidet Eckhoff ved Porsgrunds Porselænsfabrik, der han var kunstnerisk leder fra 1953 til 1960. Ved fabrikken designet han både serviser og sanitærporselen, samtidig som han hadde frilansoppdrag for Georg Jensen, blant annet med bestikket «Cypress» (1952). I den første tiden på Porsgrund formgav han kaffe- og teserviset «Det riflede» (1952), som «regnes som et hovedstykke i nyere norsk kunstindustri», og det ildfaste «Glohane»-serviset (1952).I 1957 opprettet han eget tegnekontor i Oslo, hvor han etter hvert samarbeidet med datteren Sigrid Eckhoff. Han formgav flere bestikkserier for Norsk Stålpress, og tegnet kunstglass for Hadeland Glassverk. På 1970- og 1980-tallet designet han flere stablestoler i plast. I 1995 tegnet han en stol og et bord i formpresset finér. Eckhoff gav også form til nøkler, og er representert i en rekke norske og utenlandske samlinger.


== Priser og utmerkelser ==
Lunningprisen 1953, nordisk designpris, på bakgrunn av Det riflede og Glohane.
Triennalen i Milano, gullmedalje 1954, 1957 og 1960.
Seks ganger gullmedalje på de tyske IBESTA-utstillingene 1962–66, blant annet for «Maya»
Seks ganger Merket for god design fra 1961 til 1990, blant annet for «Det riflede» og bestikkene «Maya» og «Chaco»
Jacobprisen 1974
æresmedlem av Norske Industridesignere 1993
Han ble 11. juni 2006 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for innsats for norsk industridesign.Hans arbeider er innkjøpt av kunstindustrimuseene i Oslo, Trondheim, København, Røhsska museet, Museum of Modern Art, Victoria and Albert Museum, Kunstgewerbemuseum Köln, Cooper-Hewitt Museum New York og andre museer.


== Referanser ==


== Litteratur ==
Alf Bøe og Inger Helene Stemshaug: Tias Eckhoff : en pionér i norsk industridesign. Kunstindustrimuseet i Oslo, 1998. ISBN 82-7143-039-4
Alf Bøe. «Industridesigneren Tias Eckhoff : Produksjons- og designproblemer i lys av hans verk». I: Årbok for Kunstindustrimuseet i Oslo, 1965
Inge-Lise Heffermehl. «En moderne klassiker : Tias Eckhoff». I: Bonytt, nr. 5, 2000
Ann Lisbeth Hemmingsen. Maya, Una, Tiki, Chaco : en analyse av ideologiske føringer i norsk design 1950–1990 : belyst gjennom Tias Eckhoff. Hovedoppgave i kunstvitenskap, Universitetet i Tromsø 2005


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Tias Eckhoff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(no) Tias Eckhoff i Norsk biografisk leksikon
Objekter av Tias Eckhoff i samlingen til Nasjonalmuseet
Naturhistoriska riksmuseet

Naturhistoriska riksmuseet (NRM) er et nasjonalt biologisk og geologisk museum beliggende i Stockholm i Sverige. Museet, som ble etablert i 1819, er Sveriges største museum. Det ble åpnet for allmennheten i november 1831, etter at Vetenskapsakademin hadde gått til innkjøp av det Westmanska palatset i 1828. Den nåværende hovedbygningen ble tegnet av arkitekt Axel Anderberg og innviet 13. november 1916.
Museets samlinger omhandler over ni millioner dyr, planter, sopper, mineraler og fossiler, samt miljøprøver, DNA, ringmerkingsdata og annet materiale samlet inn fra hele verden. Over fire hundre gjesteforskere besøker museet hvert år for å studere samlingene. 


== Se også ==
Naturhistorisk museum, Oslo
De naturhistoriske samlinger, Bergen


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Swedish Museum of Natural History – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Swedish Museum of Natural History – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
Fylkesvei 3266

Fylkesvei 3266 går mellom Klevstrand (Herøya) og Vallemyrene (Eidanger) i Porsgrunn kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 2 (Telemark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Porsgrunn
Tveitanvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3266
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Avtale mot klasevåpen

Avtale mot klasevåpen er en avtale foreslått av Norge på en konferanse i Oslo i februar 2007


== Forhandlinger ==
Forhandlingene i Dublin i mai 2008 var siste innspurt i den såkalte Oslo-prosessen for å forby klasevåpen. Flere humanitære organisasjoner har medvirket i forhandlingene, slik som FN-organisasjoner, Norsk Folkehjelp, Røde Kors samt nettverket Cluster Munition Coalition (CMC).


== Resultat ==
Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Laos var blant de mange landene som ga sin foreløpige aksept for avtalen 30. mai 2008. USA, Russland, India og Kina var ikke til stede under forhandlingene. Avtalen skal etter planen signeres 3. desember 2008 i Oslo.
Det internasjonale forbudet mot klasevåpen vil innebære at alle klasevåpen som har blitt anvendt i krig frem til 30. mai 2008 blir forbudt.


== Destruksjon ==
Norge og andre land må ødelegge de klasevåpen som befinner seg på lager. Det vil koste opptil 200 millioner kroner for Norge å kvitte seg med klasevåpen på en måte som er miljømessig forsvarlig. Den forbudte ammunisjonen har en innkjøpsverdi på om lag 1 milliard kroner.
Berane

Berane (serbisk: Беране) er en by og fra 1862 en kommune i det østlige Montenegro, ved elven Lim halvveis før denne når grensen mot Serbia. Byen er omgitt av fjell og har en rette grotter i nærheten.

Berane har fallende befolkning, med 11 776 innbyggere (2003), og kommunen har en befolkning på 35 068 – også den på vei ned siden 1980-tallet, da folketallet var oppe i 43 000.Berane er en del av den serbisk-montenegrinske grenseregionen Sandžak (etter tyrkisk: Sanjak Novi Pazar). Om lag 26% er montenegrinere, 23% muslimer, og 43% serbere (2011). I kretsen omkring landsbyen Petnjica og 27 tilstøtende, bosniske majoritetslandsbyer, har det vært ytret ønske om løsrivelse og dannelse av en ny, bosnisk-dominert kommune.


== Historie ==
Klosteret Durdevi Stupovi ligger på vestbredden av Lim ved Berane, og ble bygd på 1100-tallet. Et annet kloster, Sudikovo,  ble ødelagt av osmanene i 1738. I middelalderen var det montenegrinske området her kjent som Budimlja. Det var en viktig provins i det serbiske riket Raška, og byen Berane ble et av Serbias første bispeseter i 1219. 
Fra 1455 gikk området med Berane (Budimlja) og Bihor over fra Serbia til osmanene, og fra 1600-tallet ble serberne delvis drevet ut og slettelandene i området ble islamisert. Fra og med den første serbiske oppstanden i 1804 stod byen stort sett på montenegrinsk side, tidvis i åpen konflikt med tyrkerne. 
Byen inngikk i området (Sanjak) Novi Pazar (Novibazar) i Det osmanske riket. I 1862 vant serberne og montenegrinerne sammen et avgjørende slag mot Tyrkia, men uavhengigheten fra osmanene kom først i 1912.
Under andre verdenskrig var dette fjellområdet åsted for harde kamper mellom Titos partisaner og de nasjonalistiske tsjetnikene. I årene 1849-1992 het byen Ivangrad, etter partisanen Ivan Milutinovic, men fikk dagens navn tilbake i 1992.


== Transport og økonomi ==
Berane har innenriks flyplass og veiforbindelse (E-65, E-80) nordover til Serbia og sørover til hovedstaden Podgorica. Det er også veiforbindelse via nabobyen Rozaje i øst til Kosovo.


== Eksterne lenker ==
Berane kommune
Hans Martin Stenberg-Nilsen

Hans Martin Stenberg-Nilsen (født 19. desember 1930 i Oslo) er en norsk jurist og advokat.  
Stenberg-Nilsen avla juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1954. Har var deretter sekretær i Justisdepartementet før han ble dommerfullmektig ved Larvik sorenskriverembete. I 1958 ble han advokatfullmektig hos høyesterettsadvokatene Leif S. Rode og Ragnar Christophersen i Oslo og fikk advokatbevilling. Stenberg-Nilsen startet i 1966 egen advokatpraksis og gikk senere med i advokatfirmaet Stenberg-Nilsen, Christophersen & Lyngtveit. Fra 1968 til 1972 var han fast forsvarer i Oslo byrett og fra 1972 fast forsvarer ved Høyesterett. Stenberg-Nilsen har vært svært aktiv som forsvarer og førte fra 1961 over 1200 saker for Høyesterett. Hans virke i advokatprofesjonen medførte blant annet styremedlemskap i Advokatforeningens hovedstyre fra 1982. Fra 1985 til 1988 var han foreningens formann. Norsk Retstidende hadde Stenberg-Nilsen som redaktør i 16 år. Han har videre hatt en rekke offentlige verv, blant annet som leder for Kontrollutvalget for overvåknings- og sikkerhetstjenesten fra 1988, hvor han tok over etter Jens Bugge. 
Stenberg-Nilsen ble 28. mai 2008 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt samfunnsnyttige virke, i særdeleshet for innsatsen for ytringsfrihet, rettssikkerhet og etikk.


== Referanser ==
Bijelo Polje

Bijelo Polje (serbisk: Бијело Поље, norsk: Hvit mark) er en by i det nordøstlige Montenegro, ved elven Lim 60 km sør for der hvor Lim krysser grensen nordover inn i Serbia. Den er uoffisielt nordøst-Montenegros «hovedstad» og ligger i grenseregionen Raška.
Etnisk sammensetning 2011
Bijelo Polje har veiforbindelse til Berane i sørøst, Podgorica i sør (E-65, E-80) og til Serbia i nord (E-763). Nærmeste flyplass er i Berane.


== Historie ==
Bijelo Polje het Akova under osmanenes styre. Området ble delvis islamisert fra 1600-tallet. Byens kirke dedikert til St. Peter og Paulus er stedet hvor Miroslav, bror til den serbiske herskeren Stefan Nemanja, skrev Miroslav-evangeliet.
Byen inngikk i området (sandsjak) Novi Pazar (Novibazar) under Det osmanske riket. I 1862 vant serbiske styrker et avgjørende slag mot osmanene, men full uavhengigheten fra osmanene kom først i 1912.


== Transport og økonomi ==
Bijelo Polje er et transportknutepunkt med motorvei til Serbia og Beograd i nord, samt via Berane (35 km sørøst) til Kosovo og Albania. Det går også motorveier (E-65, E-80) sørover til hovedstaden Podgorica.
Byen ligger ved jernbanen fra Podgorica, og 60 km lengre nord krysser jernbanen grensen til Serbia mot Beograd.


== Eksterne lenker ==
kommunes hjemmeside
[https://www.monstat.org/userfiles/file/popis2011/saopstenje/Saop%20uporedno%202003-2011%2020%2011%202012%20(2)%20eng%20PDF.pdf Comparable review of number of population by gender and by age, and by municipalities,2003 and 2011 Censuses], Monstat
Bjarte Vandvik

Bjarte Vandvik (født 17. juli 1972) er en norsk tidligere generalsekretær i European Council on Refugees and Exiles (Ecre). Han er oppvokst i Bærum og har studert psykologi, litteraturvitenskap og statsvitenskap. Han har tidligere vært generalsekretær i Norsk Organisasjon for Asylsøkere (Noas), utenlandssjef i Flyktninghjelpen og ambassaderåd for Justisdepartementet i Brussel.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Om Bjarte Vandvik, fra ECRE (engelsk)
Fylkesvei 59

Fylkesvei 59 går mellom Tvedthjørnet og Tufte i Skien.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 59 (Telemark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 Skien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv59
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Fylkesvei 3300

Fylkesvei 3300 går mellom Ramberget og Geiteryggen i Skien kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 52 (Telemark). Etter at den nye traséen på riksvei 36 ble åpnet 27. november 2018 ble en delstrekning av den gamle Rv36 del av veien.


== Kommuner og knutepunkter ==

 Skien


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3300
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
Utladalen

Utladalen er en dal i Sogn, i Årdal kommune. Dalen er en to mil lang forlengelse av Sognefjorden inn i Jotunheimen og utgjør inngangen til dette fjellpartiet fra vest. Elven Utla renner gjennom dalen som er en av Europas dypeste. Langs dalsidene finnes en rekke med hengende daler som f. eks. Morka-Koldedalen med Vettisfossen som er Norges tredje høyeste fossefall, og det høyeste uregulerte fossefall i Nord-Europa.
Øvre del av Utladalen med området rundt er vernet som Utladalen landskapsvernområde. Området er på 320 km², og strekker seg fra Hjelle oppover til grensen for Jotunheimen nasjonalpark i nordvest og nordøst, og til Tyin i øst.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Map of Jotunheimen National Park and Utladalen Landscape Protection Area
Gabonreke

Gabonreke er en art i gruppen Atyidae. 
Gabonreker brukes som akvariefisk. 
Det er en reke som lever i ferskvann og kan bli opptil 15 cm lang. Den lever av detritus, plankton og alger som den filtrerer ut av vannet. Den er sky og foretrekker å ha huler eller andre gode gjemmesteder for å føle seg trygg. Gabonreker er fredelige og kan fint holdes sammen med andre reker og fisk som voksen. Som ungdyr og smådyr kan de fort bli utsatt for plaging. En voksen gabonreke vil ikke ha dette problemet.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) gabonreke – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) gabonreke i Global Biodiversity Information Facility 
(en) gabonreke hos ITIS 
(en) Kategori:Atya gabonensis – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
(en) African Giant Filter Shrimp - petshrimp.com
(de) Artbeschreibungen der AG Wirbellose Tiere der Binnengewässer - wirbellose.de
Sagdalen holdeplass

Sagdalen holdeplass er en holdeplass for lokaltrafikk på Hovedbanen. 


== Litteratur ==
Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 54. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)


== Eksterne lenker ==
(no) Bane NORs informasjonsside om Sagdalen holdeplass
(no) Sagdalen holdeplass i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
(no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Hovedbanen
Fylkesvei 3298

Fylkesvei 3298 går mellom Søtvedt og Skilbredstrand i Skien kommune. Veien er 5,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 54 (Telemark).


== Kommuner og knutepunkter ==

 SkienSkjelbredvegen 


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Vegvesenets vegkart

(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger Fv3298
(no) Statens vegvesen – trafikkmeldinger
USAs Grand Prix 2006

USAs Grand Prix 2006 var et Formel 1-løp arrangert 30. juni – 2. juli 2006 på Indianapolis Motor Speedway i USA. Det var det tiende løpet i Formel 1-sesongen 2006.


== Rapport ==
Ferrari var overlegne i USAs Grand Prix med Michael Schumacher på førsteplass og Felipe Massa som nummer 2. Renaults Giancarlo Fisichella tok 3.-plassen mens Jarno Trulli som startet fra pit klemte seg inn på 4.-plass foran Fernando Alonso på 5.-plass.
Løpet ble sterkt preget av at 7 biler forsvant ut allerede på første runden i 2 separate kollisjoner. Den første ble forårsaket av Juan Pablo Montoya som bremset for sent og kjørte inn i teamkamerat Kimi Räikkönen for deretter å treffe Jenson Button. Button ble skjøvet inn i Nick Heidfelds BMW Sauber som ble løftet opp og gjorde en hel rekke spektakulære rullinger før han stoppet med hjulene på bakken. Mark Webber og Scott Speed ble også innblandet da de ikke klarte å unngå å treffe de kolliderte bilene.
Samtidig som dette skjedde forsøkte Christian Klien en litt optimistisk manøver på Franck Montagny som endte med brutt løp for begge.
Fisichella lå lenge og presset bak Alonso før han klarte å komme forbi på runde 15. Det var dessverre for sent til å ta igjen Ferrariene, og han holdt selv på å bli forbikjørt i forbindelse med 2. pitstop av Trulli som var på 1-stopp strategi.
Schumacher kjørte forbi teamkompisen sin i forbindelse med første pitstop, som han har gjort flere ganger tidligere. 


== Klassifisering ==


=== Kvalifisering ===


=== Løpet ===

Noter til tabellen:

Dette var Toro Rossos første Formel 1-poeng.
Dette var Juan Pablo Montoyas siste Formel 1-løp.


== Eksterne lenker ==
(en) 2006 United States Grand Prix – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Herma Bauma

Hermine «Herma» Bauma (født 23. januar 1915 i Wien, død 9. februar 2003 i Wien) var en østerriksk friidrettsutøver og håndballspiller. Hun tok Østerrikes første olympiske gullmedalje i en friidrettsøvelse.
Bauma begynte med friidrett 16 år gammel, først som sprinter, deretter med høyde- og lengdehopp. Ved en tilfeldighet begynte hun med spydkast og ble allerede som 16-åring østerriksk mester. Hun deltok under OL 1936 i Berlin og kastet 41,66 m, bare 10 cm for kort til å ta bronsemedaljen. 
Under OL 1948 i London vant hun gullmedaljen med et kast på 45,57 m. I tillegg satte hun to verdensrekorder (48,21 m i 1947 og 48,63 m i 1948). I 1950 vant hun gull under europamesterskapet i Brussel. Etter OL 1952 i Helsingfors, der hun ble nummer 9 med et kast på 42,54 m, la hun opp som sportsutøver. 
Fra 1931 til 1952 ble hun østerriksk mester i spydkast 15 ganger. Hun forbedret den østerrikske rekorden 14 ganger. Den siste rekorden ble ikke slått før i 1959. I 1932, 1933 og 1947 ble Herma Bauma også østerriksk mester i femkamp.
Som håndballspiller spilte hun i en årrekke på Østerrikes landslag. 


== OL-medaljer ==
1948  London  -  Gull i friidrett, spydkast, kvinner


== Eksterne lenker ==
(de) Herma Bauma – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Herma Bauma – Olympics.com 
(en) Herma Bauma – Olympic.org 
(en) Herma Bauma – Olympedia 
(en) Herma Bauma – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Herma Bauma – Track and Field Statistics