jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Jaunpur

Jaunpur (hindiजौनपुर, urdu جون پور  er en by i den indiske delstaten Uttar Pradesh, og er den administrative hovedstaden for distriktet Jaunpur. Byen ligger ved elven Gomati, 6 mil nord for Varanasi, og hadde 160 055 innbyggere ved folketellingen i 2001. 


== Historie ==
Byens historie strekker seg tilbake til 1388, da Dehlisultanatet hadde herredømme over området. Firuz Shah Tughlaq lot evnukken Malik Sarwar bli guvernør over Jaunpur, men da mongolene under Timur avsatte Shah Tughlaq, erklærte Malik Sarwar uavhengighet fra Dehlisultanatet. Han og adoptivsønnen grunnla da det som ble kjent som Sharqi-dynastiet. Jaunpursultanatet var på den tiden en sterk militærmakt i Nord-India og truet ved flere anledninger Dehlisultanatet. 
På den tiden var Jaunpur et sentrum for urdu språk og sufistisk kultur, og muslimer og hinduer levde i fred med hverandre. I 1480 ble sultanatet avsatt av Sikandar Lodi i Dehlisultanatet, og selv om sultanene i Jaunpursultanatet prøvde å vinne tilbake makten, lyktes de ikke med det. 
Jaunpur ble en del av britisk India i 1779. Under det indiske opprøret i 1857 sluttet sikhenes tropper i Jaunpur seg til opprørerne, men  distrikt ble erobret tilbake for britene av ghurka-tropper fra Nepal. 


== Severdigheter ==
Selv om mange av monumentene fra denne første tiden ble ødelagt, står fremdeles mange imponerende moskeer i byen. Atala Masjid, Jama Masjid (også kjent som den store moskeen) og Lal Darwaza Masjid er de tre mest kjente. Alle fremviser de en unik arkitektonisk stil og kombinerer tradisjonelle hinduistiske og islamske motiver med helt egne originale elementer. Den gamle brua over Gomti er fra 1564, og det finnes et restene av et fort fra Tughlaq-æraen der, Jaunpur Quilla.


== En skoleby ==
Jaunpur har en svært høy konsentrasjon av colleger sammenlignet med de fleste andre områder i Uttar Pradesh. Purvanchal University (India) holder til 11 km fra sentrum av byen, og til dette er det knyttet nesten 500 colleger fra tolv distrikter i østlige Uttar Pradesh. 


== Referanser ==
Markam

Markam (kinesisk: 芒康县; pinyin: Mángkāng Xiàn) er et fylke i prefekturet Qamdo i Den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen i fylket var på 70 276 innbyggere i 1999.Fylket grenser i øst til Jinsha Jiang, som det øvre løpet av Kinas største elv, Chang Jiang, heter. På østsiden av elven begynner provinsen Sichuan.
Fjellpartiet Ningjing Shan løper fra nord til sør gjennom fylket, og i vestre rand og parallelt med disse løper fjellpartiet Taniantaweng Shan. De høyeste fjellpassene langs hovedveiene i fylket er på 4140, 4220, 4293 og 5008 moh. 


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Gartog (嘎托镇); Rongmai (如美镇);Kommuner:

Bangda (帮达乡); Chubalug (朱巴龙乡); Co’nga (措瓦乡); Gardo (昂多乡); Goibo (戈波乡); Mangling (莽岭乡); Mogxoi (木许乡); Nornai (洛尼乡); Qizhong (徐中乡); Qoiden (曲登乡); Qucaika (曲孜卡乡); Surdexoi (索多西乡); Zagxoi (宗西乡); Yanjing for naxifolket (盐井纳西族乡).


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham – Volume 1. The Xizang Part of Kham (TAR), White Lotus Press, Bangkok 2004. ISBN 974-480-049-6
Tsering Shakya: The Dragon in the Land of Snows. A History of Modern Tibet Since 1947, London 1999, ISBN 0-14-019615-3


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens side
Mangalore

Mangalore (tulu: Kudla, ಕುಡ್ಲ; kannada: ಮಂಗಳೂರು, Mangalūru; konkani: Kodial, ಕೊಡಿಯಾಲ್; beary: Maikala, ಮೈಕಾಲ), er en by i den indiske delstaten Karnataka. Byen er hovedstad i distriktet Dakshina Kannada, og ligger ved Malabarkysten. 
Kommunen har et areal på 111,18 km² og et innbyggertall på 882 856 (2001). Det tales flere språk i byen, blant annet tulu, konkani, kannada og beary. Havnen i Mangalore har over tusen skip og fartøy anløp i løpet av et år, noe som stor kaffeeksport er en av grunnene til. I byen finnes det også en stor katolsk befolkning, med en biskop, flere kirker og to "colleges" (det ene er statens og det andre er jesuittenes, fra 1887 til universitetet i Madras). 
Baselmisjonen hadde i sin tid sin hovedstasjon her og har virket mye for sløydundervisningen i byen. Byen ble i 1763 erobret av Haider Ali, og vekslet flere "eiere" før den i 1799 ble en britisk koloni.  


== Referanser ==
Fiksjonskontrakt

Fiksjonskontrakten i teaterkunst handler om å klargjøre hvordan forestillingen skal fortelles, hvordan den forholder seg til sitt publikum, og hva som er forventet av publikummet.
Fiksjonskontrakten er altså en slags overenskomst mellom teater og publikum i et felles rom og en felles tid. En erfaring er at om denne fiksjonskontrakten ikke blir etablert fra starten av eller av en eller annen grunn blir brutt vil tilskueren falle ut av fiksjonen.
Kavaratti

Kavaratti (malayalam  കവരത്തി, mahl  ކަވަރައްދޫ) er ei indisk øy beliggende i Det indiske hav rundt 360 km vest for kysten av fastlandsindia. Den er den tredje største øya og hovedstad i det indiske forbundsterritoriet Lakshadweep. Både øya og byen på øya heter Kavaratti.


=== Befolkning ===
Folketellinga i 2011 viste at det bodde 11 210 mennesker på øya, hvorav 55 % var menn og 45 % kvinner. Andelen menn er høyere enn andelen kvinner pga tilflytting i forbindelse med turistindustrien. Lesekyndigheten lå på 88 %, hvilket er godt over landsgjennomsnittet. Lesekyndigheten var 94 % blant menn og 81 % blant kvinner. 12 % av innbyggerne var mindre enn seks år gamle. Nesten alle innbyggerne på Kavaratti er muslimer – på den lille øya finnes hele 52 moskeer.


=== Økonomi ===
Turisme er største næring på øya. Fiske og kokosnøttdyrking er andre næringer. Grunnvann står for mesteparten av vannforsyningen på øya. På grunn av en stadig voksende turistindustri ble det etter hvert problemer med vannmangel. I 2005 ble det derfor åpna et avsaltingsannlegg på Kavaratti. Det produserer rundt 100 000 liter ferskvann per dag.


== Referanser ==
Misosuppe

Misosuppe (japansk: みそしる　みそ汁　味噌汁 misoshiru ) er en tradisjonell japansk suppe med fire hovedelemter. Disse er dashi, en japansk kraft, miso,en japansk fermentert bønnepuré laget av sojabønner, grønnsaker eller skalldyr og urter, krydder eller pynt. Hvilke grønnsaker og urter som tilsettes avhenger av region, årstid og personlig preferanse.


== Tilberedningsmetode ==
Lag dashi. Tilsett de ingrediensene som trenger lengst oppvarmingstid. Ta miso i en øse eller liten bolle og ta litt av dashien fra kasserollen oppi slik at du får en tyktflytene saus. Hell miso og dashi blandingen litt og litt i dashien mens du rører forsiktig. Tilsett urter eller annen garnity. Misosuppe skal serveres så raskt som mulig.


== Ingredienser skal komplementere hverandre ==
For andre ingredienser enn dashi og miso er det vanlig å velge seg to eller tre. En av disse blir valgt ut til å ha en mer fremtredene rolle i suppen. Fordelingen mellom denne ingrediensen og de andre blir ansett som viktige å tenke på. Kokken må tenke på om de fremhever de hverandres smak og om det er slik at en ingrediens flyter i suppa bør man velge en annen ingrediens som synker for å skape kontrast. Det blir også ansett som viktig å tilpasse suppen til årstidene. Derfor vil man om sommeren velge en letter miso og en mer aromatisk dashi og ferske sommergrønnsaker, mens man om vinteren velger en miso med kraftiger smak, en dashi som er mer rik på umami og mer rotgrønnsaker.
En typisk kombinasjon som er svært utbredd er katsuobushi dashi, hvit miso, tofu som er skåret i terninger, wakame, en type tang, og purreløk skåret i tynne skiver .


== Referanser ==
Zogang

Zogang (kinesisk: 左贡县; pinyin: Zuǒgòng Xiàn, tibetansk : མཛོ་སྒང་རྫོང་ Wylie: Mdzo sgang rdzong (Dzogang)) er et fylke i prefekturet Qamdo i Den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen i fylket var på 41 326 innbyggere i 1999.Området hører til den historiske tibetanske provins Kham. 


== Administrative enheter ==
Stormenigheter:

Wangda 旺达镇, Tiantuo 田妥镇, Zhayu 扎玉镇;Kommuner:

Dongba 东坝乡, Zonglinka 中林卡乡, Meiyu 美玉乡, Xialinka 下林卡乡, Bitu 碧土乡, Renguo 仁果乡, Raojin 绕金乡.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 214 løper gjennom området. Den fører fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.


== Referanser ==


== Bibliografi ==
Andreas Gruschke: The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Kham – Volume 1. The Xizang Part of Kham (TAR), White Lotus Press, Bangkok 2004. ISBN 974-480-049-6
Tsering Shakya: The Dragon in the Land of Snows. A History of Modern Tibet Since 1947, London 1999, ISBN 0-14-019615-3
Liste over færøyske lagtingsmedlemmer 1974–1978

Det var 26 medlemmer av Lagtinget på Færøyene mellom lagtingsvalgene 1974 og 1978. Javnaðarflokkurin og Tjóðveldisflokkurin var største partier, med henholdsvis 7 og 6 mandater. Fólkaflokkurin og Sambandsflokkurin hadde 5 mandater hver, mens Sjálvstýrisflokkurin og Framburðsflokkurin hadde henholdsvis 2 og ett mandat.


== Kilder ==
Løgtingið 150 – Hátíðarrit, bind 2 (2002). (PDF Arkivert 27. september 2006 hos Wayback Machine.)
Dagzê

Dagzê (kinesisk: 达孜县; pinyin: Dázī Xiàn; tibetansk: སྟག་རྩེ་རྫོང་ ; Wylie-translitterasjon: Stag rtse rdzong; (Tagtse Dzong)) er et fylke i byprefekturet Lhasa i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 25 445 innbyggere i 1999.


== Kulturminner ==
Klosteret Ganden (噶丹寺, Gadan si), opprinnelig bygd i 1409, ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.


== Administrative enheter ==
Storkommune:

Deqing 德庆镇;Kommuner:

Tajie 塔杰乡, Zhangduo 章多乡, Tangga 唐嘎乡, Xue 雪乡, Bangdui 帮堆乡.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Lokalregjeringens side
Dazi Bridge
Doilungdêqên

Doilungdêqên (kinesisk: 堆龙德庆区; pinyin: Duīlóngdéqìng Qū; tibetansk : སྟོད་ལུང་བདེ་ཆེན་ཆུས།; Wylie-translitterasjon: stod lung bde chen chus) er et fylke i byprefekturet Lhasa i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 
Befolkningen var på 39 736 innbyggere i 1999.


== Administrative enheter ==
Storkommuner:

Dongga 东嘎镇, Naiqiong 乃琼镇;Kommuner:

Deqing 德庆乡, Ma 马乡, Gurong 古荣乡, Yangda 羊达乡, Liuwu 柳梧乡.


== Samferdsel ==
Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Hjemmesider
Jákup Mortensen

Jákup Mortensen (født 13. april 1941 på Tvøroyri, død 23. september 1992) var en færøysk lærer og politiker (Sb.).
Han var sønn av Oluf Mortensen fra Tvøroyri og Petra Magnussen fra Vágur. Han var gift med Sanna Thomsen fra Vágur.Etter framhaldsskolen drog han til sjøs. Han gikk Indre Missions lærerseminar i Haslev i Danmark 1960–1964. Han var lærer ved folkeskolen på Tvøroyri 1964–1988 og ved skolen for mennesker med særskilte behov við Áir utenfor Hvalvík 1988–1992.Han innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1974–1978 og medlem av kommunestyret på Tvøroyri 1981–1985. Han hadde også en rekke andre offentlige verv, deriblant formann i Færøyenes skolestyre.Han var syk mot slutten av livet, og omkom under en fjelltur på Suðuroy.


== Referanser ==
Kontantstrøm

Kontantstrøm (engelsk: cash flow – «betalingsstrøm») er et regnskapsuttrykk som viser forskjellen mellom bevegelsen av kontanter inn og ut av en bedrift (eventuelt et prosjekt eller et finansielt produkt) i løpet av en regnskapsperiode. Det er vanligvis målt innenfor en spesifisert, endelig tidsperiode.  Måling av kontantstrøm kan benyttes til å bestemme avkastningen på og verdien av et prosjekt, å bestemme en bedrifts likviditetsposisjon, og som et alternativt mål på en bedrifts profitt.
Dette er et sentralt begrep i finansieringsanalysen til en bedrift. I reelle regnskapsoppstillinger bruker man som regel periodens drifts- og finansinntekter, drifts- og finansieringskostnader samt skatter. Differansen angir overskudd før avskrivninger, men tar ikke med ekstraordinære inntekter og kostnader.
Kontantstrømmen viser bedriftens tilgang på likvider (finansbegrep) i perioden, og en beregning av kontantstrømmen i kommende perioder er viktig fordi den kan varsle om eventuelle likviditetskriser i bedriften. Kontantstrømmen kan brukes til investeringer, utlån, nedbetaling på lån m.m, sammen med, eller i stedet for lånte midler.


== Eksterne lenker ==
Investopedia *Cash Flow*
Vilhelm Nielsen

Hjalmar Vilhelm Nielsen (født 28. august 1912 i Sandavágur, død 18. desember 2002 i Tórshavn) var en færøysk kjøpmann, fabrikkeier og politiker (Ff.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget i 16 år.
Han var sønn av Dánjal Petur Nielsen og Anna Sofía Margreta Kristina Maria Thomassen i Sandavágur. På farssiden var han sønnesønn av sysselmann og lagtingsmann Zacharias Nielsen den eldre og nevø av sysselmann og lagtingsmann Zacharias Nielsen den yngre. På morssiden var han nevø av folketingsmann Thomas Thomsen og fetter av forsikringsdirektør Thomas Thomassen. Han giftet seg med Marianna Jolina Oluffa Jenny Poulsen.Han var kjøpmann i Sandavágur. I 1968 etablerte han saueskinnfabrikken Vilma.Nielsen var innvalgt på Lagtinget fra Vágar fra 1958 til 1970 og fra 1974 til 1978. Han var avholdsmann og markerte seg sterkest i edruskaps- og samferdselspolitiske spørsmål.


== Referanser ==
Forsvarets medalje for falne og sårede i strid

Forsvarets medalje for falne og sårede i strid var en norsk medalje i to utførelser, innstiftet 1. januar 2005.
Den ble senere splittet opp i:

Forsvarets medalje for sårede i strid
Forsvarets medalje for falne i strid
Poul Jacob Olsen

Poul Jacob Olsen (født 30. august 1917 i Klaksvík, død 3. april 1997 samme sted), på folkemunne kalt Poul Jakki á Dalinum, var en færøysk fisker og politiker (Jv.).
Han var medlem av det færøyske  Lagtinget, valgt fra Norðoyar, 1958–1980, og møtte som vara for Vilhelm Johannesen 1985–1988. Olsen satt i en rekke av Lagtingets komiteer, fremfor alle Lagtingets fiskerikomité, hvor han også var formann. Olsen var formann i sognestyret i Klaksvík (borgermester) 1956–1958 og 1964–1966. Han var styremedlem i Færøyenes monopoliserende forsikringssammenslutning, Tryggingarsambandið Føroyar, i det interkommunale elektrisitetsverket SEV, og i det færøysk-dansk-norske selskapet Nordafar, som drev fiskerihavnen i Kangerluarsoruseq på Grønland.Han kom fra et fiskerhjem som sønn av Ole Olsen (kalt Óla á Dalinum) og Maren Elisabeth (Betti) Joensen. Han giftet seg med Judith Hansen, og de tok til seg en fostersønn. Olsen gikk skipperskole og drev hjemmefiske/kystfiske i hele sitt yrkesliv. Han var formann i kystfiskerlaget i Klaksvík.


== Referanser ==
Severn Valley Railway

Severn Valley Railway (SVR) er en museumsjernbane i England. Linjen er 26 km lang, og går langs elven Severn fra Kidderminster i Shropshire til Bridgnorth i Worcestershire. Linjen ble bygd i 1862 av Severn Valley Railway Company, og gikk helt til Shrewsbury. Linjen ble oppkjøpt av Great Western Railway i 1870, og ble i 1948 innlemmet i British Railways. I 1970 ble linjen nedlagt, og skinnegangen nord for Bridgnorth ble fjernet. Allerede i 1965 dannet jernbane-entusiaster i Kidderminster selskapet Severn Valley Railway Society med tanke på å kjøpe linjen og drive den videre som museumsjernbane. De samlet inn nok penger til å kjøpe den 8 km nedlagte delstrekningen fra Bridgnorth til Alveley, og i 1967 hadde de også skaffet lokomotiver og vogner. De neste tre årene ble brukt til å restaurere linjen og materiellet til kjørbar stand, og i 1970 gikk de første museumstogene. Samme år ble resten av linjen til Kidderminster nedlagt og senere oppkjøpt av SVR. I 1984 ble linjen Bewdley – Kidderminster åpnet.


== Kilder ==
SVRs offisiell hjemmeside: The History of the Severn Valley Railway Besøkt 8. mars 2015
SVR Voulenteer Liasion Office – About the Severn Valley Railway (engelsk) Besøkt 8. mars 2015
Forsvarets medalje for falne i strid

Forsvarets medalje for falne i strid er en norsk militær medalje som tildeles personell i det norske Forsvaret som har blitt drept i kamp eller under kamplignende omstendigheter. Medaljen tildeles post mortem og overrekkes til de etterlatte ved nærmeste pårørende. Medaljen ble innstiftet 1. januar 2005, da som Forsvarets medalje for falne og sårede i strid, men denne er senere delt i to med Forsvarets medalje for sårede i strid som en selvstendig medalje.


== Tildeling ==
Forsvarets medalje for falne i strid tildeles av Forsvarssjefen. Den kan etter statuttene «tildeles norsk militært personell som har blitt drept i kamphandlinger eller situasjoner som kan oppfattes som kamphandlinger, og må være forårsaket av en av partene i en konflikt.» I utfyllende retningslinjer heter det at medaljen kan tildeles personell som er blitt såret i nærmere beskrevne situasjoner. Dette gjelder der en person er falt i strid som følge av angrep på Norge, i internasjonale operasjoner og engasjementer eller som følge av terrorangrep mot Norge eller land der norske styrker er engasjert. Medaljen kan også tildeles sivile som har falt, samt utenlandsk militært personell dersom disse er under norsk kommando.Forslag om dekorering med Forsvarets medalje for falne i strid framsettes av avdelingssjef til Forsvarssjefens dekorasjonsråd, tidligere Forsvarssjefens medaljeråd for vurdering. Rådet avgir anbefaling til Forsvarssjefen.


== Utførelse ==

Medaljen er, med unntak av fargen i emaljen i korset og på kantstripene i medaljebåndet, identisk med Forsvarets medalje for sårede i strid der purpur benyttes i stedet for svart.
Sammen med medaljen følger et diplom undertegnet av Forsvarssjefen. Diplomet er påført begrunnelse for tildeling.


== Se også ==
Liste over norsk militærpersonell omkommet i tjeneste i etterkrigstiden


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge, bilag til Forsvarets Forum, nr. 5, 2012, Oslo: Forsvarets Forum/Forsvarets Veterantjeneste, 2012
Medaljer og utmerkelser Arkivert 18. februar 2013 hos Wayback Machine., Forsvaret.no
Statutter for de mest benyttede medaljer i Forsvaret, av 26. april 2012, Forsvaret
Dharamsala

Dharamsala (hindi  धर्मशाला, IPA: [dʱərəmˈʃaːlaː] eller [dʱərmˈʃaːlaː]; tibetansk དྷ་རམ་ས་ལ་) er en by i den nordvestlige delen av den indiske delstaten Himachal Pradesh, og er sete for den tibetanske eksilregeringen. Terrenget i Dharamsala er høylendt, siden dette er i Pir Panjal-regionen i utkanten av Himalaya. Byen var ikke mer enn en liten småby, selv med urgamle aner, da Dalai Lama gjorde den til sin provisoriske hovedstad i 1960. Byen har nå et innbyggertall på 19 000 , hvorav ca. 8 000 er eksiltibetanere.
Byen var et sentrum for buddhistisk vekkelse på 600-tallet. I 1848 ble den erobret av britene og ble en koloni.
Dharamsaladistriktet består av en dal på ca. 1 250 meter over havet, og et platå på 1 800 meter over havet. Innbyggerne i dalen er indere, mens de som bor oppe på platået er tibetanske flyktninger. Det kulturelle senteret i Dharamsala er det buddhistiske Namgyalklostret, som ble grunnlagt sent på 1500-tallet av den tredje Dalai Lama.
Den tibetanske eksilregjeringen har sine lokaler ca. halvveis mellom dalen og platået i et område som blir kalt Gangchen Kyishong (tib. «lykkelig snødal»). Eksilparlamentet med 46 representanter finnes også her.


== Referanser ==
Den skotsk-norske krigen

Den skotsk-norske krigen (1261–1264) var et resultat av at den norske suvereniteten over Hebridene hadde blitt prøvd å bli kjøpt opp av den skotske kongen Alexander II siden 1240-tallet, men den  norske kongen Håkon Håkonsen nektet dette, og Alexander prøvde å invadere Hebridene med skip. Han mislyktes med dette, fordi han døde av sykdom før han kom til Hebridene. Hans sønn Alexander III tok over tronen og erklærte krig mot Norge i 1261.


== Krigen og slaget ved Largs ==

Håkon svarte med å samle en flåte med over 120 skip i juli 1263 for å beskytte de Ytre Hebrider. Håkon stoppet på Isle of Arran hvor han forberedte seg på slaget ved Largs. Håkon angrep før planlagt, men dette viste seg å være en feil, fordi høststormene kom tidligere dette året og flåten fikk store skader. Håkon returnerte for å reparere skipene, men angrep Largs i oktober 1263. De norske soldatene ble angrepet av skotske bueskyttere da de ankom stranden, men de presset seg framover og Alexander IIIs styrker presset mot nordmennene. Slaget endte uavgjort, og Håkon spurte for en midlertidig fred for å hente de døde. Alexander innfridde dette. Håkon reiste tilbake til Orknøyene hvor han døde i desember.
Etter hans død skjedde det ikke mye bortsett fra at Alexander okkuperte Hebridene, men Magnus Lagabøte fikk Alexander til å kjøpe Hebridene og Man for 4 000 mark og måtte betale 100 mark hvert år på ubestemt tid. Dette skjedde ved fredssamtalen i Perth. Grunnen var at Magnus ville styrke det norske rike innad, og at krig på De britiske øyer ble for kostbart.
Krigen endte uavgjort.
Vøringplatået

Vøringplatået, eller Vøringbassenget, er et undersjøisk platå utenfor kysten av Nordland.
Platået ligger som en relativ flat hylle vest for Egga (kontinentalskråningen), og dybden varierer mellom 1200 og 1500 m. Utenfor platået ligger de dype delene av Norskehavet med en dybde på 3000–4000 m; i nordvest Lofotenbassenget, og i sørvest Norskebassenget.
Platået deles i en vestlig og en østlig del av en bratt kant, Vøringskrenten (engelsk Vøring Escarpment). Denne kanten er en grense mellom kontinental og oseanisk jordskorpe. Den østlige delen består av tykke sedimentære lag fra trias, jura og kritt, mens den vestlige delen består av basalt og gabbro fra eocen. Bergartene i den vestlige delen ble dannet i forbindelse med kraftig vulkansk aktivitet under åpningen av Atlanterhavet. Her er det funnet en svært stor caldera med en størrelse på 40 × 50 km.
Det ser ikke ut til å gått store ras i området etter siste istid. Dette er i motsetning til situasjonen sør og nord for Vøringplatået, som ble berørt av henholdsvis Storeggaraset og Trænadjupraset.
En del av den ytre grenen av den varme Atlanterhavsstrømmen blir avbøyd på grunn av Vøringplatået, og får retning mot Jan Mayen.
Det ble lett etter olje i området på 1990-tallet, men det ble gjort få funn. Gassfeltet Nykhøgda, senere kalt Luva, ble oppdaget i 1997, men ble den gang ikke vurdert til å være økonomisk drivverdig. I januar 2013 bestemte Statoil seg for å bygge ut det store Aasta Hansteen-feltet på Vøringplatået.


== Kilder ==
«Statoil vil bygge ut på Vøringplatået». Kyst og Fjord. 8. januar 2013. Besøkt 16. februar 2013. 
Geir Ottersen og Jo Anders Auran (redaktører) (2007). «Helhetlig forvaltningsplan for Norskehavet: Arealrapport med miljø- og naturressursbeskrivelse». Fisken og havet (6): 1–40. ISSN 0071-5638. 
Siv Tanja Moe (november 2006). Den klimatiske og oseanografiske utviklingen over Vøringplatået i perioden Preboreal til Midt-Holosen (Cand. scient. oppgave). Universitetet i Bergen.  – [1]


== Eksterne lenker ==
nrk.no: Norsk supervulkan – ein av dei største
www.MantlePlumes.org: Norwegian volcanic margin