Robert Cray

Robert Cray (født 1. august 1953 i Colombus, Georgia) er en amerikansk bluesartist og sanger som debuterte i 1980.
Cray ble valgt inn i Blues Hall of Fame i 2011, har blitt belønnet med fem Grammy Awards, han leder sin egen gruppe (Robert Cray Band) og har dessuten en anerkjent solokarriere.


== Karrieren ==
Tidlig i tenårene begynte Cray å spille gitar, og han startet sitt første band kalt Steakface samtidig med at han begynte å studere arkitektur for å utdanne seg til arkitekt. Steakface ble beskrevet som «the best band from Lakewood you never heard of». Crays gitarspill og sang var en viktig del i låtene på bandets liste, som var skrevet av Jimi Hendrix, Quicksilver Messenger Service, Fleetwood Mac, The Grease Band, Blodwyn Pig, Jethro Tull, Spirit og The Faces.
Da han hadde fylt tyve år hadde han sett Albert Collins, Freddie King og Muddy Waters opptre på konserter, og han startet sitt eget band som han turnerte med mellom college-byer på USAs vestkyst. På slutten av 1970-tallet bodde han i Eugene i Oregon. Mens han bodde i Eugene startet han Robert Cray Band og inngikk et samarbeid med Curtis Salgado i Cray-Hawks. I filmen National Lampoon's Animal House var han bassist i bandet Otis Day and the Knights, men han ble ikke kreditert i rulleteksten. I 1982 skrev Cray kontrakt med Mercury Records, og han fikk en Grammy for det tredje albumet, Strong Persuader.
På konserter varmet Cray opp for for eksempel Eric Clapton, mens han som soloartist også spilte for fulle hus i større konsertlokaler.
Vanligvis spiller Cray på gitarer fra Fender (Telecaster og Stratocaster), og Fender har to Robert Cray signature Stratocastere. Robert Cray Custom Shop Stratocaster produseres i USA, mens Robert Cray Standard Stratocaster er en billigere modell som produseres i Ensenada, Mexico.
På John Lee Hookers album Boom Boom spiller Cray gitarsoloen i nummeret «Same Old Blues Again», og på albumet The Healer spiller han en gitarsolo i «Baby Lee». Robert Cray Band spiller med  Hooker på tittelsporet til albumet Mr. Lucky. Her spiller Cray sologitar, synger og småprater han med Hooker gjennom hele sangen.
Robert Cray ble invitert til å opptre under «Guitar Legends»-konsertene i Sevilla, Spania under Expo '92. Der spilte han et av sine signaturnumre, «Phone Booth». En av de andre legendariske gitaristene som opptrådte på den samme blueskonserten var Albert Collins.
Han fortsatte å reise på turneer, og å gjøre nye opptak. Cray opptrådte på Crossroads Guitar Festival, og åpnet for Eric Clapton på verdensturneen hans i 2006–2007. I Fargo, Nord-Dakota kompet han for Clapton under Cream-nummeret «Crossroads».


== Grammy awards ==
1999: Best Contemporary Blues Album for Take Your Shoes Off – Robert Cray Band.
1996: Best Rock Instrumental Performance for SRV Shuffle – delt med Art Neville, B.B. King, Bonnie Raitt, Buddy Guy, Dr. John, Eric Clapton og Jimmie Vaughan.
1988: Best Contemporary Blues Recording for Don't Be Afraid Of The Dark – Robert Cray Band.
1987: Best Contemporary Blues Recording for Strong Persuader – Robert Cray Band.
1986: Best Traditional Blues Recording for Showdown! – delt med Albert Collins og  Johnny Copeland.


== Diskografi ==


=== Album ===


=== Samlealbum og nyutgaver ===
In Concert – konsertalbum – 1999
Who's Been Talkin'  (sluppet på nytt som Too Many Cooks i 1990, og sluppet på nytt som Who's Been Talkin' i 2001)
Heavy Picks – The Robert Cray Band Collection – 1999 – U.S. Top Blues Albums #9
The Best Of Robert Cray edition of 20th Century Masters / The Millennium Collection - 2002 - U.S. Top Blues Albums #11


=== Singler ===


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Robert Cray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Robert Cray på Internet Movie Database 
(en) Robert Cray hos The Movie Database 
(en) Robert Cray på Apple Music 
(en) Robert Cray på Discogs 
(en) Robert Cray på MusicBrainz 
(en) Robert Cray på Spotify 
(en) Robert Cray på Songkick 
(en) Robert Cray på Last.fm 
(en) Robert Cray på AllMusic 
Robert Cray på Facebook 
Robert Cray på Myspace 
Robert Cray at Allmusic
Review of Time Will Tell