jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Joe Julius Heydecker

Joe Julius Heydecker (født 1916, død 1997) var en tysk forfatter, fotograf og anti-nazist.
Heydecker tok over 1000 private fotografier av det militære livet som soldat under andre verdenskrig. Han brukte et 35 mm Kine-Exakta kamera, og tok blant annet illegale bilder av de forferdelige forholdene i Warszawagettoen i februar 1941. Heydecker bosatte seg i Brasil i 1960 og hadde utstilling av fotografiene fra Warszawa første gang i São Paulo i 1981.


== Bibliografi (utvalg) ==
Kronprinz Rupprecht von Bayern (Süddt. Verl. (1953)
Wettlauf zum Ende der Welt (F. Schneider, 1957)
Der Nürnberger Prozess (Kiepenheuer & Witsch, 1958)
Le procès de Nuremberg (Corrêa Buchet-Chastel, 1959)
The Nuremberg trial: A history of Nazi Germany as revealed through the testimony at Nuremberg (World Pub. Co., 1962)
The Nuremberg trials (Heinemann, 1962)
Bilanz der tausend Jahre: Die Geschichte Des 3. Reiches Im Spiegel D. Nurnberger Prozesses (Heyne, 1975) ISBN 3453005775
The Nuremberg trial: A History of Nazi Germany As Revealed Through the Testimony at Nuremberg (Greenwood Pub Group, 1975) ISBN 9780837181318
Der Nürnberger Prozess: Neue Dokumente, Erkenntnisse U. Analysen (Kiepenheuer und Witsch, 1979) ISBN 3462013211
Where is thy brother Abel?: Documentary photographs of the Warsaw ghetto (Atlantis Livros, 1981)
Un soldat allemand dans le ghetto de Varsovie 1941 (Danoël, 1986)
Das Warschauer Getto (Deutscher Taschenbuch Verlag, 1987) ISBN 3423102470
Der Grosse Krieg 1914-1918: Von Sarajewo Bis Versailles (Ullstein, 1988) ISBN 3550076436
The Warsaw Ghetto (I.B. Tauris, 1990) ISBN 1850431558
The Warsaw Ghetto: A Photographic Record 1941-1944  (St Martins Pr, September 1991) ISBN 1850431558
Die Schwestern der Venus: Die Frau in den Mythen und Religionen (Nymphenburger, 1991) ISBN 3485006432
Die Stille der Steine: Warschau im November 1944 (D. Nishen, Berlin, 1994) ISBN 3-88940-750-1


== Bilder ==

		
		
		


== Referanser ==


== Kilder ==
Answers.com
Sinsen skole

Sinsen skole er en 1 til 7-skole barne- skole på Sinsen i bydel Grünerløkka. Adressen er Lørenveien 7. Skolen har rundt 700 elever.
Skolen blei bygd i etterkant av den store innflyttinga i Sinsenbyen. Den blei tatt i bruk i 1938, men utvida bare et par år etterpå. Den tre etasjes murbygninga er tegna av arkitekt Georg Greve. Skolen var den første tida Norges største skole utafor byene. Den hadde på det meste rundt 950 elever (ca. 1950).
Under andre verdenskrig blei skolen brukt som lasarett og som sykehus for tyskerene.
I 1939 blei Sinsen skoles musikkorps stifta. I 1963 blei Sinsen ungdomskorps skilt ut fra dette.
Litt lenger bort i Lørenveien, i nr 11, ligger den tidligere Sinsen videregående skole, oppført 1939 (samme arkitekt). Skolen ble nedlagt i 1990, og den er seinere brukt som voksenopplæringssenter i ulike varianter.
Den 10.03.2020 var det bekreftet at en elev hadde fått påvist koronavirus.


== Rektorer ==
Johannes Urdal (1938-1939)
Bergsvein Rønsberg (1939-1942)
Jonas Stavdal (1945-1949)
Jon S. Kåsa (1950-1966, f. 1895, d. 1980)
Tormod Aalborg (1966-1973)
Jon H. Mamelund (1973-1989
Tom Moen (1989-1994)
Aud Karen Solheim (1994-2003)
Per Korsvik  (2003-2008)
Frode Espen Wannebo (2008-2009)
Jan Petter Braathen (2010-) (Hovin skole (Oslo))


== Eksterne lenker ==
(no) Offisielt nettsted 
(en) Sinsen skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Data og statistikk - MinOsloskole, Oslo kommune. Besøkt 7. februar 2018.
Sinsen skoles nettsted
«Sinsen skole». Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ilia

Ilia eller Elis (gresk Ηλεία) var et prefektur i Hellas i periferien Vest-Hellas. Hovedstaden i prefekturet er Pyrgos. Prefekturet ligger vest på Peloponnes. 


== Kommuner ==


== Geografi ==
Kysten av Elis har 120 km med sandstrender. Den lengste elven i prefekturet er Alfeios. Andre elver er Erymanthos. Elven Neda danner grensen mellom Elis og Messenia. 
I sør ligger fjellkjedene Movri (Μόβρη), Foloe, Divri (Δίβρί), Minthi (Μίνθη) og flere andre.
Elis grenser til Messenia i sør, Arkadia i sørøst og Akhaia i nordøst. Det joniske havet ligger i nord og vest. Øya Zakynthos ligger et stykke vest for Elis. 


== Historie ==
I 776 f.Kr. ble de første olympiske lekene holdt i Olympia i Elis. Disse lekene varte inn i Romerriket og Østromerriket. På 200- og 300-tallet herjet gotere, slavere og vandaler i området. På 1000- til 1200-tallet bygget frankerne festningsverk i området for å hindre angrep fra nord. I 1205 ble fyrstedømmet Akhaia opprettet og Elis ble en del av dette de neste 256 årene. I 1460 ble fyrstedømmet og Elis erobret av Det osmanske riket. Tiden under osmanene varte fram til den greske selvstendighetskrigen i 1821, med korte avbrudd da Venezia erobret områder på Peloponnes. 
Elis ble først en del av det større prefekturet Akhaia-Elis. De ble skilt fra hverandre og kom sammen igjen, men siden 1934 har de vært fraskilt. 
I august 2007 ble Elis rammet av enorme skogbranner, som førte til flere titalls dødsfall og enorme miljømessige og økonomiske ødeleggelser. Totalt omkom 45 mennesker i prefekturet, men over 100 000 ble rammet på en eller annen måte. 3 500 ble hjemløse, 25 000 dyr døde og 8 500 hektar med skog brant ned, i tillegg til 2 300 hektar med jordbruksland.


== Kilder ==
Prefectures of Greece www.geogreece.gr
Marte Sæther

Marte Sæther (født 30. mars  1944 på Nordstrand) er en norsk ballettdanser.Som ung lærte hun hos Rita Tori, Eva Haalke og Gerd Kjølaas.   Senere har hun studert Martha Grahams teknikk ved London Contemporary Dance Theatre. Hun ble etter examen artium i 1962, ansatt ved Operaballetten i 1964, der hun debuterte som Odette, med Thor Sutowski som partner, og i 1967 var den hvite svanen i Svanesjøen.  Derpå ble hun forfremmet til solist i 1971 og virket inntil hun pensjonerte seg fra dansen i 1985. Hennes avskjedsforestilling var Strender av den amerikanske Glen Tetley (1926–2007), et stykke hun også hadde urfremført i 1974 til Arne Nordheims elektriske musikk, Solitaire og Respons I.
Sæter var også lærer ved Operaens egen ballettskole fra 1976 og ballettlinjen ved Fagerborg videregående skole, samt ved Statens Balletthøgskole, der hun var skolens andre rektor fra 1987 til 1991, et verv hun overtok etter Henny Mürer som hun hadde vært stedfortreder for siden 1984.


== Premier ==
Thorleif Dahls ballettstipend 1967
den 1. Dansekritikerprisen 1976
Statens kunstnerstipend 1987 på kr 10 000
Danseinformasjonens ærespris 2013
Veteranprisen innen dans under Gammleng-prisen 2016


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Intervju med Marte Sæther Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine. den 29. oktober 2010 (varighet: 2 timer og 10 minutter).
Poststed

Poststed er et geografisk område med felles postnummer. Større poststeder kan ha flere forskjellige postnummer, og større bedrifter eller organisasjoner kan ha eget postnummer. I Norge angis poststedet etter postnummeret i adresser.
Poststed kan også betegne et sted som har postkontor.


== Referanser ==
Ned Kelly (andre betydninger)

Ned Kelly har flere betydninger og kan vise til:

Ned Kelly, en australsk bushranger
Ned Kelly and His Gang, et alternativt navn på The Story of the Kelly Gang, en film fra 1906
Ned Kelly (1970), en film med Mick Jagger, regissert av Tony Richardson
Ned Kelly (2003), en film med Heath Ledger, regissert av Gregor Jordan
Eva Haalke

Eva Haalke (født 2. april 1912 i Trondheim, død 24. oktober 2003 i Oslo) var en norsk ballettpedagog, kjent for å ha lært opp landets fremste dansere.
Selv var hun skolert hos Love Krohn (1921) og Alfhild Grimsgaard, og ble etter å ha danset i Oslo og Stockholm, raskt ansett som en av våre ypperste dansere. Blant annet var hun norsk representant ved Concourse International de la Danse i Brussel (1939). Hun tok videreutdanning og underviste hos Vera Volkova i London (1947–50). Tilbake i Oslo drev hun egen ballettskole (1950–2001). Blant elevene nevnes Bjørg Pahle, Guri Pahle Glad, Vibeke Gurholt, Marte Sæther, Espen Giljane og Willy Simensen. Hennes virke ble portrettert av Per Simonnæs i dokumentaren Pan (NRK, 1980).


== Utmerkelser ==
Kongens fortjenstmedalje i gull 1984
Stipend til eldre fortjente kunstnere


== Referanser ==
Karditsa (prefektur)

Karditsa (gresk Καρδίτσα) var et prefektur i Hellas i periferien Thessalia. Hovedstaden i prefekturet er Karditsa. Prefekturet er stort sett basert på jordbruk og har ingen provinser. Karditsa ligger omtrent 300 km fra Athen. Den vestlige halvdelen av prefekturet er dominert av Pindosfjellene. 
Prefekturet grenser til prefekturene Trikala i nord, Larisa i øst, Fthiotis i sørøst, Aitolia og Akarnania og Evrytania i sørvest og Arta i vest. De største elvene er Megdova i sør og Piniós i nord.


== Historie ==
Det som i dag er Karditsa prefektur var i antikken en del av Kongeriket Makedonia og senere Romerriket, Østromerriket, Stor-Vlakhia og fra 1400-tallet til 1881 en del av Det osmanske riket. Etter 1881 har det hørt til Hellas, først som en del av det større prefekturet Trikala-Karditsa frem til 1947.


== Kommuner ==


== Kilder ==
Prefectures of Greece www.geogreece.gr
Flåklypaballetten

Flåklypaballetten (uroppført 1983) var en norsk oppsetning ved Den Norske Opera og Nasjonalballetten, etter Kjell Aukrusts saga om Flåklypa.
Den hadde det franske navnet Le grand ballett Norvegien de Rustadsaga.
Koreografien var ved Toni Herlofson og Gro Rakeng. Sistnevnte hadde den initielle idé (1980). Urpremieren var opprinnelig planlagt i 1982, men ble utsatt til 1. desember 1983.
Dekorasjoner i første sesong var ved Arnold Rakeng og kostymer ved Gåggå Salvesen. Musikken var skrevet av Frode Thingnæs, fremført av operaorkesteret, og ble utgitt på grammofonplate (dobbel-LP NOPA Records, 1984).  Denne ble nominert til Spellemannprisen 1986 i klassen Åpen.
Rollene var blant annet

Ludvig (figur): Stefan Ullner og Brian Toney,
Solan Gundersen: Ketil Gudim og Arne Fagerholt
Soline: Sissel Westnes og Jo Sakai
Reodor Felgen: Fredrik Rütter.
Enkefru EngelschønGlad: Marte Sæther
Burugla (den aldrende Soline): Gøril EieBalletten ble fremført på Risør Trebåtfestival (1984). Den var under betegnelsen Flåklypa på nytt, juleforestilling til erstatning for Nøtteknekkeren (1984), med Arne Fagerholt som Solan og hopperen Roger Ruud som hopper. Den ble forsøkt oppsatt på utescene under Oslodagene (1985). Avslutningsvis ble det 12 oppsetninger (1988).

Senere ble musikalen Flåklypa Tidende oppsatt samme sted med musikk av samme komponist (2001).
Beith

Beith (skotsk-gælisk: Beithe) er en by (town) i dalen Garnock nord i regionen North Ayrshire i Skottland. Den er lokalisert omtrent 30 kilometer sør-vest for Glasgow. Byen ligger på toppen av en høyde og var opprinnelig kjent som Hill o' Beith («bjørkenes bakke») etter dens Court Hill. Beith har en historisk tilknytning til smugling og fikk et rykte på 1700-tallet som en by med innbyggere med intensjoner ikke alltid var lovlige. I henhold til beregninger av folketallet for 2020 har byen 5 940 innbyggere.


== Etymologi ==

Stedsnavnet Beith antas å utgå fra det eldgamle gæliske skriftspråket ogham, som noen ganger blir referert til som «Celtic Tree Alphabet», og tilskriver navn på trær til individuelle bokstaver. Beithe på gammelirsk betyr «bjørketre» (beslektet med latinske betula). Det er grunn til å tro at hele distriktet i sin tid var dekket av skog. Selve byen Beith var en gang kjent som Hill of Beith, da dette var navnet på det føydale baroniet og var selv avledet fra Court Hill nær festningen Hill of Beith Castle, nå i ruiner. Court Hill er i seg selv et gammel tingsted på en kunstig høyde.Alternativt kan Beith være avledet fra kumbrisk *baɣeδ, «villsvin» (walisisk baedd). Den lokale uttalen av navnet vil favorisere denne teorien.
Wood of Beit, nå Moor of Beith, har blitt identifisert som en del av legenden om kong Arthur der det ifølge Taliessin, en dikter fra middelalderen, i et dikt under navnet «Canowan» var stedet for et slag i Beit-skogen.


== Dagens Beith ==
I 1966 estimerte en lokal undersøkelse at 48% av befolkningen jobbet utenfor byen, mens tallet i dag er mer sannsynlig å være rundt 80%. Den nåværende befolkningen er rundt 7000 hjulpet av ferdigstillelsen av ti private boligfelt fra 1966 til i dag og av ombygging av steder i byen. Byen har gode transportforbindelser til Glasgow.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Beith – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
Beith online
Carlo Bonomi

Carlo Bonomi (født 12. mars 1937 i Milano, død 6. august 2022) var en italiensk stemmeskuespiller som gav stemme til en rekke animasjons­filmer fra 1960-tallet.
Han gav stemmen til Streken (La Linea) og Pingu. Han benyttet aldri manus under innspillinger, men improviserte frem dialogene ved å benytte Grammalot, i Pingus verden gjerne omtalt som «pingvinsk». Grammalot er et gammelt lydspråk benyttet av sirkusklovner for å kommunisere med et utenlandsk publikum. Det består av lyder og tonefall som skal simulere dialoger og forsterke og utdype handlingene.I 1985 spilte Bonomi inn alle annonseringene til bruk ved Milanos sentralstasjon.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Carlo Bonomi på Internet Movie Database 
(en) Carlo Bonomi hos The Movie Database
Regional Internet Registry

Et regionalt internettregister (Regional Internet Registry – RIR) er en organisasjon som har ansvar for å tildele og registrere Internet-ressurser i en gitt region i verden. Ressurser inkluderer  IP-adresser (både IPv4 og IPv6) og ruting-prefikser (for bruk i BGP-ruting). 

For øyeblikket er det fem RIR-er:

American Registry for Internet Numbers (ARIN) for Nord-Amerika og deler av Karibien
RIPE Network Coordination Centre (RIPE NCC) for Europa, Midtøsten og Sentral-Asia
Asia-Pacific Network Information Centre (APNIC) for Asia og Stillehavsregionen
Latin American and Caribbean Internet Address Registry (LACNIC) for Latin-Amerika og deler av den Karibiske region
African Network Information Centre (AfriNIC) for Afrika


== Hvorfor RIR-ene ble opprettet ==
Alle enheter tilknyttet et IP-nettverk må ha en IP-adresse. IP-adresser og ruting-prefikser er en endelig ressurs. Dette betyr at de en dag vil brukes opp om ikke allokeringen styres effektivt og nøytralt for å oppnå en rettferdig fordeling og unngå hamstring.


== Forholdet mellom RIR-ene og IANA ==
Internet Assigned Numbers Authority (IANA) delegerer Internett-ressurser til RIR-ene, som deretter følger regional politikk og delegerer ressurser til deres kunder, som inkluderer internettleverandørene og sluttbruker-organisasjoner. RIR-ene deltar kollektivt i Number Resource Organization (NRO), som er satt opp for å representere deres kollektive interesser, utføre fellesaktiviteter og koordinere deres aktivitet globalt. NRO har sammen med ICANN arbeidet for å etablere Address Supporting Organisation (ASO), som skal koordinere global IP-adresseseringspolitikk innenfor ICANN-rammeverket.


== Se også ==
Nasjonalt toppnivådomene


== Referanser ==
Bitten Eriksen

Birgit «Bitten» Eriksen (født 13. januar 1900, død 14. januar 1996) var en norsk designer av strikkemønstre. 
Hun designet en rekke strikkemønstre fra slutten av 1920-tallet. Hun fikk jobb som mønsterdesigner for Dale Garn og Trikotasje. Hun strikket gensere basert på setesdalsmønster der hun utelot lusene. Hun strikket den første genseren til sønnen Marius ble påbegynt i 1943 og gitt sønnen da han i 1945 kom hjem som krigshelt. Unn Søyland Dalen samarbeidet med Eriksens sportsforretning og laget en variant av Bittens mønster som Sandnes Uldvarefabrikk ga ut - genseren ble kjent gjennom filmen Troll i ord der sønnen Marius medvirket. Til OL i Cortina i 1956 designet Bitten Eriksen «Cortina» (offisiell OL-genser i 1956), senere «Espen» og «Istapp» og deretter «Cortina II», som ble solgt som strikkeoppskrift til Dale Garn og Trikotasje ifølge Annemor Sundbøs bok Kvardagsstrikk. 
Eriksens mønster «Cortina II» (modell nr 307) ble fra 1960 solgt som ferdig håndstrikket genser, kalt Marius-sweater, blant annet fra hennes egen forretning i Oslo, ifølge artikkel i D2 i 2008. Hun var gift med Marius Eriksen senior, mor til Marius og Stein Eriksen, og farmor til Beate Eriksen. Ni av Dales ti besteselgere fra 1960-katalogen var laget av Bitten Eriksen.Bitten Eriksen var selv skiløper, og på en tid da kvinner normalt ikke konkurrerte, var hun initiativtager til oppstarten av Damenes skiklubb i 1931 sammen med Halldis Neegård Østbye.


== Referanser ==
Joey Kramer

Joseph Michael Kramer (født 21. juni 1950 i The Bronx, New York City i USA) er trommeslager i det amerikanske hard rock bandet Aerosmith. 
Joey er en god venn av Steven Tyler (vokalisten av Aerosmith). Han spilte mye musikk i 13-14-årsalderen, men først i 1970 ble han med i Aerosmith, etter flere spørsmål fra Steven Tyler. Gruppa trengte en trommeslager, og etter at Joey Kramer ble med, ble Aerosmith kjente.
Han og Steven og noen andre gutter flyttet sammen i en liten leilighet i Commonwealth, Avenue. Mange flyttet ut og inn og de ble til slutt hard rock bandet Aerosmith. 
Joey bruker Zildjian cymbaler og Ludwig trommer. Han en kraftig trommis, og Joey har vært kjent for å underholde publikum med sine trommesoloer ved å slå på trommer med armene, albuene og til og med pannen.
Joey giftet seg med kjæresten Linda i 2009. De bor for tiden i Massachusetts.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Joey Kramer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Joey Kramer på Internet Movie Database 
(en) Joey Kramer hos The Movie Database 
(en) Joey Kramer på Discogs 
(en) Joey Kramer på MusicBrainz 
(en) Joey Kramer på AllMusic 
Joey Kramer på Twitter
Audun Briseid

Audun Briseid (født 18. juni 1948) er en norsk forfatter.


== Bibliografi ==
Oppvekst i Andeby (1971) ISBN 82-05-00016-6
Hvem kan hjelpe Neil Young å finne veien hjem (1974) ISBN 82-02-03027-7
Steinsmelting (1976) ISBN 82-02-03634-8
Kjedereaksjoner (1977) ISBN 82-05-10720-3
Enhuus

Enhuus er en gård på vestre Kråkerøy i Fredrikstad kommune. Den er fra gammel tid av en av de største gårdene på øya. Den var klostergods i katolsk tid, tilhørte senere kronen og var en tid residens for lagmannen i Fredrikstad. Gården ble imidlertid drevet av festebønder i samme slekt gjennom generasjoner. I 1750 ble den overtatt til eie.
Gården har fortsatt betydelig innmark, og leier ut et større antall hyttetomter langs vestkysten og ved Enhuskilen. Den gamle hovedbygningen brant på 1980-tallet og et nytt hovedhus ble oppført.
Enhuskilen er den nordligste av kilene som i nordøstlig retning skjærer seg inn i vestkysten av Kråkerøy, og inneholder hytteområde, campingplass og badestrand. 
Fra Rød fortsetter Enhusveien som en direkte fortsettelse av Rødsveien forbi Enhuus gård frem til Kråkerøyveien ved Kråkerøy kirke.


== Litteratur ==
Knut W. Engebretsen, Halvor Sødal, Harald Thoresen: Gård og grunn på Kråkerøy. En bok om øyas gamle gårder og boplasser og om miljøene rundt dem, Kråkerøy, 2005. ISBN 82-303-0584-6
Erling Johansen, Lauritz Opstad, Knut W. Engebretsen: Kråkerøy. En østnorsk kystbygd,, Kråkerøy, 1957
Glutaminsyre

Glutaminsyre er en av de 20 aminosyrene som er byggestener i proteiner. Glutaminsyrens salter kalles glutamater og brukes som smaksforsterkere med E-nummer E621-E628. Glutamat er også den mest utbredte eksitatoriske nevrotransmitter i pattedyrs nervesystem. I hjernen antas glutamat å være involvert i viktige funksjoner som hukommelse og læring. 


== Se også ==
Natriumglutamat (MSG, E621)
Kaliumglutamat (E622)
Kalsiumglutamat (E623)
FM Belfast

FM Belfast er et islandsk indieband innen sjangeren elektronika. Bandet ble stiftet i 2005 som en duett mellom Lóa Hlín Hjálmtýsdóttir og Árni Rúnar Hlöðversson. De ga ut albumet How To Make Friends høsten 2008. FM Belfast har spilt på Iceland Airwaves (2006, 2007 og 2008) og By:Larm i 2008.Medlemmene varierer litt; fra 3 til 8. De faste medlemmene er:

Árni Rúnar Hlöðversson (Plúseinn, Hairdoctor, Motion Boys)
Árni Vilhjálmsson (Motherfuckers in the house) og
Lóa Hlín Hjálmtýsdóttir.Dessuten er Sveinbjorn Hermann Pálsson (Terrordisco), Örvar Þóreyjarson Smárason (múm, Borko, Skakkamanage), Björn Kristjánsson (múm, Borko, Skakkamanage), Birgitta Birgisdóttir og Eiríkur Orri (múm, Kira Kira, Benni Hemm Hemm) med.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Offisielt nettsted 
(en) FM Belfast – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) FM Belfast på Discogs 
(en) FM Belfast på MusicBrainz 
(en) FM Belfast på Songkick 
(en) FM Belfast på Last.fm 
(en) FM Belfast på AllMusic 
FM Belfast.com Arkivert 7. februar 2009 hos Wayback Machine.
FM Belfast på MySpace
Akheloos (kommune)

Akheloos (gresk: Αχελώος) er en tidligere kommune i prefekturet Karditsa i Thessalia i Hellas. Siden reformen i lokalstyre i 2011 er den i dag en del av kommunen Argithea som en kommunal enhet.Akheloos har navn etter elven Akheloos, som igjen var oppkalt etter elveguden Akheloos. Kommunen har er 1 690 innbyggere (2001). Kommuneadministrasjonen er i Vragkiana.


== Referanser ==
Satyajit Ray

Satyajit Ray (bengali: সত্যজিৎ রায় sôttôjit raj, født 2. mai 1921 i Calcutta i Bengal i Britisk India, død 23. april 1992 samme sted) var en indisk filmregissør, manusforfatter, produsent og komponist.
Ray anses for å ha vært en av 1900-tallets største filmregissører. Han vokste opp i en kultur- og kunstinteressert familie i Calcutta og studerte ved Presidency College og Visva-Bharati University. Karrieren ble innledet som en kommersiell artist, og han ble først dratt inn i filmskapingens verden etter å ha truffet den franske filmskaperen Jean Renoir og sett den italienske filmen Sykkeltyvene under et besøk i London.
Ray regisserte 37 filmer, inklusive langfilmer, dokumentarfilmer og kortfilmer. Hans første film, Sangen om veien, vant 11 internasjonale priser, blant andre "beste menneskedokumentar" ved filmfestivalen i Cannes. Denne filmen var den første i trilogien om Apu, en fattiggutt fra Bengal, Aparajito og Apus verden fulgte etter.
Ray mottok i 1992 en æres-Oscar. Han har dessuten to ganger vunnet Bodilprisen for beste ikke-europeiske film. Han ble hedret med en rekke utmerkelser, blant annet den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri, for sin innsats.   


== Filmer (utvalg) ==
Apu-trilogien, indisk spillefilmtrilogi 1955-59 i regi av Satyajit Ray, etter eget manus:
1955: Sangen om veien (Pather Panchali)
1956: Den ubeseirede (Aparajito)
1959: Apus verden (Apu sansar)
1958: Filosofens sten (Parash Pathar)
1958: Musikkrommet (Jalsaghar)
1960: Gudinnen (Devi)
1962: Abhijan
1964: Charulata – en kvinne (Charulata)
1966: Helten (Nayak)
1967: Distant Thunder (Oshoni Shongket)
1969: Dager og netter i skogen (Aranyer din ratri)
1970: Ung mann i byen (Pratidwandi)
1977: Sjakkspillerne (Shatranj ke Khilari)
1977: Elefantguden (Joi Baba Felunath)
1984: Hjemmet og verden (Ghare Bāire)
1989: En folkefiende (Ganashatru)
1991: The Stranger (Agantuk)


== Bøker (utvalg) ==
Satyajit Ray skrev en lang rekke detektiv- og ungdomsromaner på bengali.

Fatik og sjongløren i Calcutta (norsk utgivlse 2007)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Satyajit Ray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Satyajit Ray på Internet Movie Database 
(sv) Satyajit Ray i Svensk Filmdatabas 
(da) Satyajit Ray på Filmdatabasen 
(da) Satyajit Ray på Scope 
(fr) Satyajit Ray på Allociné 
(en) Satyajit Ray på AllMovie 
(en) Satyajit Ray hos Turner Classic Movies 
(en) Satyajit Ray hos Rotten Tomatoes 
(en) Satyajit Ray hos The Movie Database