jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Herrer liker blonde piker (roman)

Herrer liker blonde piker (originaltittel: Gentlemen Prefer Blondes) er en amerikansk humoristisk roman fra 1925, skrevet av Anita Loos. Den ble oversatt til norsk året etter. Romanen er skrevet som dagboken til Lorelei Lee, en blondine med sans for rike menn. Hun får flere beilere å velge mellom da hun reiser på cruise til Europa sammen med venninnen Dorothy Shaw.
Et teaterstykke basert på romanen, med June Walker og Edna Hibbard i hovedrollene, hadde premiere på Broadway i 1926. Deretter kom en filmatisering i 1928, med Ruth Taylor og Alice White i hovedrollene. En musikalversjon hadde premiere på Broadway i 1949, med Carol Channing og Yvonne Adair i hovedrollene. Denne ble filmatisert i 1953, med Marilyn Monroe og Jane Russell i hovedrollene.Oppfølger-romanen Men de gifter sig med brunetter ble utgitt i 1928.


== Handling ==
Lorelei forteller romanen i form av en dagbok, komplett med stavemåte og grammatiske feil. Lorelei ble født i Little Rock, Arkansas, og har jobbet i Hollywood-filmer hvor hun møter Gus Eisman, en forretningsmann fra Chicago som hun kaller "Daddy" og han sørger for at hun får bo i en leilighet i New York City, han besøker henne når han er i byen, og bruker en liten formue på å "utdanne" henne. Han betaler for kostbare kjoler og smykker til henne. I løpet av denne tiden fortsetter hun å møte menn. Hun møter en gift britisk roman-forfatter som heter Gerry Lamson.
Lamson ønsker å "redde" henne fra Eisman, og ber henne om å gifte seg med ham. Men Lorelei ønsker ikke å gi avkall på en kommende reise til Europa betalt av Eisman. I mellomtiden blir Lorelei forferdet over at venninnen Dorothy Shaw kaster bort tiden med en mann ved navn Mencken, som skriver for et kjedelig magasin når hun i steden kunne ha tilbrakt tid sammen med Edward Goldmark - en veldig rik film-produsent. Lorelei og Dorothy reiser til Europa om bord på RMS Majestic. Lorelei blir fortvilet når hun får vite at Bartlett, en tidligere distriktsadvokat som nå er en amerikansk senator, også er om bord på skipet.
I konspirasjon med en engelskmann forsøker Lorelei å hevne seg over Bartlett ved å forføre ham, og avsløre konfidensiell informasjon om hans virksomhet som senator. Eisman ankommer Paris, og etter shopping-turer sammen med Lorelei, reiser han til Wien. Lorelei og Dorothy på Orientekspressen hvor hun møter Henry Spoffard, en presbyterianer og moralsk reformator som gleder seg over å sensurere filmer. For å oppnå tillit, later Lorelei som hun også er reformator og påstår at hun forsøker å redde Dorothy fra hennes syndige livsstil. På dette tidspunktet er Lorelei sammen med både Eisman og Spoffard.


== Referanser ==
Men de gifter sig med brunetter

Men de gifter sig med brunetter (originaltittel: But Gentlemen Marry Brunettes) er en amerikansk humoristisk roman fra 1928, skrevet av Anita Loos. Den ble oversatt til norsk samme året. Romanen er oppfølgeren til Herrer liker blonde piker (1925). I denne boken forteller blondinen Lorelei Lee om sin gode venninne Dorothy Shaw. Romanen ble filmatisert i 1955, med Jane Russell og Jeanne Crain i hovedrollene. Både navnene på rollefigurene og mye av historien hadde imidlertid blitt endret.


== Handling ==
Oppfølgeren til «Gentlemen Prefer Blondes» blir også fortalt av blondinen Lorelei. Men denne gangen forteller hun historien om hennes venninne, Dorothy - en ung talentfull kvinne som blir oppdaget av Charlie, som hjelper henne med å finne veien til New York City. I New York blir Dorothy snart introdusert for Florenz Ziegfeld, slik at hun kan få en mulighet til å bli en av hans kjente Ziegfeld Follies. 
Dorothy planlegger også å snart gifte seg med Lester, en saksofon-spiller, som allerede er medlem av The Follies. Men Dorothy oppdager snart at ekteskap ikke er alt det hun ønsket at det skulle være.


== Referanser ==
Lorelei (musikal)

Lorelei er en musikal skrevet av Kenny Solms og Gail Parent, med sangtekster av Betty Comden og Adolph Green og musikk av Jule Styne. Den er en revidert versjon av musikalen Gentlemen Prefer Blondes, skrevet av Joseph Fields og Anita Loos, som hadde premiere på Broadway i 1949. Flere av sangene til Jule Styne og Leo Robin fra originalen er inkludert.
Lorelei hadde premiere på Broadway i 1974, med Carol Channing i hovedrollen. Hun hadde også spilt hovedrollen i den originale Gentlemen Prefer Blondes. Produksjonen ble avsluttet etter 320 forestillinger.


== Handling ==
Den velstående enken Lorelei Lee skal reise med båten SS «Ile de France». Dette får henne til å tenke på den reisen hun var på sammen med bestevenninen Dorothy Shaw i sine yngre dager. I flere tilbakeblikk får publikum ta del i deres ville eventyr etter at Loreleis planer om å gifte seg med Gus Esmond er i fare grunnet innblandingen fra faren hans, mens hun og Dorothy reiser med båt fra New York til Paris. 


== Sanger ==


== Oppsetninger ==

Musikalen hadde premiere i Oklahoma City i februar 1973 og turnerte i USA i nesten et år. Den ble produsert av Lee Guber og Shelly Gross. Carol Channing, som spilte hovedrollen i den originale musikalen i 1949, gjentok rollen i den nye versjonen. I løpet av turnéen ble nye sanger lagt til, mens andre ble kuttet.Musikalen ble satt opp på Palace Theatre på Broadway 27. januar 1974, etter 11 forhåndsvisninger, og ble avsluttet 3. november 1974, etter 321 forestillinger. Den ble regissert av Robert Moore, med koreografi av Ernest Flatt og kostymer av Alvin Colt.Opprinnelige rolleinnehavere:

Carol Channing som Lorelei Lee
Tamara Long som Dorothy Shaw
Jack Fletcher som lord Francis Beekman
Lee Roy Reams som Henry Spofford
Peter Palmer som Gus Esmond
Brandon Maggart som Josephus Gage
David Neuman som herr Esmond
Dody Goodman som fru Ella Spofford
Jean Bruno som lady Phyllis BeekmanChanning ble nominert til Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal.


== Innspilling ==
Sangene fra musikalen ble spilt inn på album 18. februar 1973, like før turnéstart. Ettersom utvalget av sanger hadde endret seg da musikalen ble satt opp på Broadway, ble de nye sangene spilt inn 1. mars 1974 til et eget album for Broadway-produksjonen. I 2003 ble disse to utgivelsene slått sammen på et album, utgitt av Decca Broadway.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Lorelei på Internet Broadway Database
Men de giftet seg med brunetten

Men de giftet seg med brunetten (originaltittel: Gentlemen Marry Brunettes) er en amerikansk musikalkomedie fra 1955, regissert av Richard Sale og produsert av Russ-Field Productions. I hovedrollene spiller Jane Russell og Jeanne Crain. Filmen, som er en oppfølger til Herrer liker blonde piker (1953), handler om de to søstrene Bonnie og Connie Jones som bestemmer seg for å reise til Paris for å finne kjærligheten. Manus er skrevet av regissør Sale og Mary Loos, løst basert på romanen Men de gifter sig med brunetter (1928), skrevet av Anita Loos.


== Handling ==
Søstrene Bonnie og Connie Jones er showgirls. De er lei av livet i New York og slutter i jobbene sine på Broadway, for å reise til Paris i håp om å bli berømte og finne den store kjærligheten.


== Medvirkende ==
Jane Russell som Bonnie Jones / Mimi Jones
Jeanne Crain som Connie Jones / Mitzi Jones
Alan Young som Charlie Biddle / Fru Biddle / Herr Henry Biddle
Scott Brady som David Action
Rudy Vallée som seg selv
Guy Middleton som jarlen av Wickenwave
Eric Pohlmann som M. Ballard
Robert Favart som hotelldirektør
Guido Lorraine som M. Marcel
Ferdy Mayne som M. Dufond
Boyd Cabeen som pilot
Howard Tracy som sjåfør
Leonard Sachs som M. Dufy
Gini Young som blondine
Carmen Nesbitt som blondine
Duncan Elliott som klesdesigner
Michael Balfour som dørvakt
Derek Sydney som scenedirektør


== Musikk ==
«Have You Met Miss Jones?» fremført av Rudy Vallée
«My Funny Valentine» fremført av Jeanne Crain (dubbet av Anita Ellis)
«Ev'rything I've Got» fremført av Jane Russell og Scott Brady (dubbet av Robert Farnon)
«I Wanna Be Loved by You» fremført av Jane Russell, Jeanne Crain (dubbet av Anita Ellis), og Rudy Vallée
«Daddy» fremført av Jane Russell og Jeanne Crain (dubbet av Anita Ellis)
«Ain't Misbehavin'» fremført av Alan Young, Jane Russell og Jeanne Crain (dubbet av Anita Ellis)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Men de giftet seg med brunetten på Internet Movie Database 
(sv) Men de giftet seg med brunetten i Svensk Filmdatabas 
(fr) Men de giftet seg med brunetten på Allociné 
(nl) Men de giftet seg med brunetten på MovieMeter 
(en) Men de giftet seg med brunetten på AllMovie 
(en) Men de giftet seg med brunetten på Turner Classic Movies 
(en) Men de giftet seg med brunetten på Rotten Tomatoes
Antti Ruuskanen

Antti Hermanni Ruuskanen (født 21. februar 1984 i Pielavesi) er en finsk spydkaster. Hans personlige rekord er 87,33, fra 2008 i Kuortane. Han trenes av Antero Puranen.
Han vant bronsemedalje under Junior-EM i friidrett 2003 og sølv under U23-EM 2005. Han kom på sjetteplass under VM i friidrett 2009 i Berlin med et bestekast på 81,87. Han vant sølvmedalje under Sommer-OL 2012 i London.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Antti Ruuskanen – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Antti Ruuskanen – Olympedia 
(en) Antti Ruuskanen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Antti Ruuskanen – World Athletics 
(en) Antti Ruuskanen – Diamond League 
(en) Antti Ruuskanen – Track and Field Statistics 
Antti Ruuskanens profil hos Tilastopaja oy
Antti Ruuskanens hjemmeside
Teemu Wirkkala

Teemu Sakari Wirkkala (født 14. januar 1984) er en finsk spydkaster. Hans personlige rekord er 87,23, fra juli 2009 i Joensuu.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Teemu Wirkkala – Olympedia 
(en) Teemu Wirkkala – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Teemu Wirkkala – World Athletics 
(en) Teemu Wirkkala – Diamond League 
(en) Teemu Wirkkala – Track and Field Statistics
Sharon Stouder

Sharon Marie Stouder (født 9. november 1948 i Altadena, California, død 23. juni 2013) var en amerikansk tidligere svømmer som under Sommer-OL 1964, i Tokyo vant tre gullmedaljer på 100 m butterfly, 4x100 m frisvømming og 4x100 m medley stafett, samt en sølvmedalje på 100 m frisvømming. Hun har også to gullmedaljer på stafett fra Panamerikanske leker 1963 i São Paulo.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Sharon Stouder – Olympedia 
(en) Sharon Stouder – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Sharon Stouder – FINA 
(en) Sharon Stouder – Swimming Hall of Fame
Thor Bendz Kielland

Thor Bendz Kielland (født 9. desember 1894 i Stavanger, død 4. juli 1963 i Oslo) var en norsk museumsmann og kunsthåndverker.
Han var ved Stavanger Museum fra 1909 og noen andre, deriblant Norsk Folkemuseum 1917 og Nordiska museet.  Kunsthåndverk lærte han ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, i hovedsak gullsmederi, men også  glass, tekstil og sløyd. Mest tid tilbrakte han ved Kunstindustrimuseet som konservator 1918-28 og direktør 1928-60 etter Hans Dedekam (1878–1928), etter en dr.avhandling om norsk gullsmedkunst i 1927. Kielland skrev flere fagbøker.
Han var sønn av byfogd Jonas Schanche Kielland (1863) og Helene Christiane Lorange (1869–1925, se Lorange (slekt)). Thor Bendz Kielland var elev ved Kongsgård skole.


== Utmerkelser ==
Nordstjerneordenen ridder


== Utgivelser ==
Gammelt sølv i Stavanger Amt, Stavanger 1918
Gullsmedhaandverket i Oslo og Christiania, 1924.  Med Henrik Grevenor
Norsk billedkunst gjennem tusen aar (1925). Redaktør sammen med Alexander Bugge og Henrik Grevenor
Norsk guldsmedkunst i middelalderen, 1927.  Doktorgradsavhandling.
Fransk møbelkunst fra middelalder til nutid, 1928
Om gullsmedkunst i hundre år. Jacob Tostrup 1832–1932, 1932
Møbelkunstens historie, 1932
Frøydis Haavardsholm, 1935
Den nye verdensstil, 1938
Paléet i Oslo, constitutionsværkets vugge, 1939
Norsk billedvev 1550–1800, 1953–55.  Tre bind.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Thor Bendz Kielland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Donna de Varona

Donna Elizabeth de Varona (født 26. april 1947 i San Diego, California) er en amerikansk tidligere svømmer som under Sommer-OL 1964, i Tokyo vant to gullmedaljer på 400 m individuell medley og 4x100 m medley stafett. Hun har også to gullmedaljer på stafett fra Panamerikanske leker 1963 i São Paulo.
I 2003 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Donna de Varona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Donna de Varona – Olympics.com 
(en) Donna de Varona – Olympedia 
(en) Donna de Varona – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Donna de Varona – Swimming Hall of Fame
Whiteface-fjellet

Whiteface-fjellet (Whiteface Mountain) er den femte høyeste toppen i Adirondack-fjella og i delstaten New York i USA. 
Toppen, som er 1483 meter over havet, ligger et godt stykke unna de øvrige høye fjella i Adirondacks, og den har derfor ei storslagen utsikt rundt heile horisonten. På de beste dagene kan en se både til nabostaten Vermont og over grensa til Canada.
Whiteface er svært enkel å bestige. Det går nemlig bilveg nesten til toppen. Vegen blei anlagt som et krisetiltak mot arbeidsløshet i depresjonstida. Franklin D. Roosevelt var til stede ved seremonier både ved starten av arbeidet i 1929 og ved innvielsen i 1935, første gang som guvernør i New York, andre gang som president i USA. Vegen fikk navnet Whiteface Mountain Veterans Memorial Highway, til minne om dem som deltok i første verdenskrig. Vegen er bomveg og åpen bare på dagtid. Den er om lag 8 kilometer lang og har en gjennomsnittlig stigning på 8 prosent.
Vegen ender ved «slottet» Whiteface Castle med et enkelt besøkssenter. Det er bygd i granitt fra vegbygginga og ligger rundt 80 høydemeter fra toppen. Herfra kan en enten gå en enkel sti opp, eller en kan gå en 129 meter lang tunnel inn i fjellet og derfra ta heis 84 meter opp. På toppen er det et utkikkspunkt, en meteorologisk stasjon og ei enkel utstilling om fjellet og vegen.
Whiteface har ei av de lengste fjellsidene i det østlige USA (1045 meter), og området er derfor et populært skisportsted. Ved Vinter-OL 1980 foregikk alpinøvelsene her. Lekenes hovedby, Lake Placid, ligger rundt to mil unna. Fjellet har nå 76 løyper av ulik vanskegrad, i tillegg til «The Slides», et område for ekstremkjøring, som på grunn av rasfare vanligvis bare er åpent mot slutten av sesongen. Om sommeren byr Whiteface på muligheter for fot- og sykkelturer.
Det finnes også et Mount Whiteface i New Hampshire. Det er 1225 meter og tilhører fjellkjeden White Mountains.


== North Pole ==
Ved vegen opp mot Whiteface-fjellet ligger den lille landsbyen North Pole (Nordpolen). Her ligger Santa's Workshop (Julenissens verksted), som er en av USAs eldste temabaserte fornøyelsesparker.


== Eksterne lenker ==
Vintersportsstedets nettsted
Charles Oluf Herlofson

Charles Oluf Herlofson (født 28. mars 1916 i Oslo, død 4. desember 1984) var en norsk sjømilitær offiser. For sin innsats under andre verdenskrig ble han tildelt Krigskorset med to sverd.
Han ble født i Oslo som sønn av Charles Herlofson og Ellinor Boe. Han seilte først noen år i handelsflåten og tok deretter sjømilitær utdannelse. I 1939 ble han sjøoffiser.Under andre verdenskrig deltok han først i kampene mot invasjonsstyrkene. Han tok seg i desember 1940 over til Storbritannia og sluttet seg til de norske styrkene der. Herlofson tjenestegjorde ved den norske MTB-avdelingen i Storbritannia og gjennomførte tokt over Nordsjøen til kysten av det okkuperte Norge.
I 1955 ble Herlofson, sammen med andre norske offiserer, involvert i utviklingen av Etiopias sjøforsvar. Han medvirket som sjef ved starten av den etiopiske sjøkrigsskolen og av marinebasen som bar keiser Haile Selassie navn. Engasjementet varte til 1958.
Etter oppdragene i Etiopia arbeidet Herlofson i forskjellige stillinger i Sjøforsvaret i Norge. Han var en periode assisterende forsvarsattaché i Washington, DC. I 1965 ble Herlofson ansatt som direktør for et utviklingsprosjekt i Ghana, der målet var å etablere en skole for offiserer til landets fiskeflåte. I 1969 ble han utnevnt til sjef for Sjøkrigsskolen. Herlofson ble generalinspektør for Sjøforsvaret i 1976, da med rang av kontreadmiral. Han ble pensjonert i 1981.


== Utmerkelser ==
I statsråd 14. september 1945 ble Herlofson tildelt Krigskorset med sverd. Han hadde gjort seg fortjent til dette «som Flotillesjef ved M.T.B. å ha vist mot og fremrakende [sic] lederegenskaper særlig under kamp med fienden den 23.–24. desember 1944.» Kapteinløytnant Herlofson hadde i desember 1944 ledet angrep på en tysk destroyer i norsk farvann og anlegg på land i Norge. Styrken returnerte til Shetland uten egne tap. I 1949 ble han hedret med utmerkelsen nok en gang og fikk tildelt sverd nummer to. Denne gang nevnte innstillingen en omfattende liste av vellykkede operasjoner fra mars 1943 til mars 1945 «hvorunder store tap ble påført fiendens handelsmarine og sjøstridskrefter.»For sin krigsinnsats ble han også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen med stjerne, Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. Han ble tildelt den britiske dekorasjonen Distinguished Service Cross, ble to ganger Mentioned in Despatches, samt tildelt 1939–1945 Star og Atlantic Star.
Foruten krigsmedaljene mottok også Herlofson andre ordener og utmerkelser.  Han ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden og offiser av den etiopiske Keiser Menelik IIs orden. Herlofson ble også tildelt Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje. I 1970 ble han utnevnt til offiser av USAs Legion of Merit. I 1979 mottok han storkors av den portugisiske Avizordenen.


== Referanser ==
VM i friidrett 2009 – Lengdehopp menn

Øvelsen lengdehopp herrer ved VM i friidrett 2009 ble avholdt på  Olympiastadion i Berlin den 20. og 22. august.
Norge var ikke representert i øvelsen.


== Medaljevinnere ==


== Rekorder ==


== Kvalifikasjonskrav ==


== Program ==


== Resultater ==


=== Kvalifisering ===
Kvalifisering: Utøvere som oppnådde direktekvalifiseringskravet på 8,15 m eller de utøverne med de tolv beste resultater kvalifiserte seg til finale.


=== Finale ===


== Eksterne lenker ==
Lengdesprangresultater IAAF Besøkt 23. august 2009.
TV Telemark

TV Telemark er en TV-stasjon som ble etablert i 1997. Kanalen har konsesjon i kommunene Skien, Porsgrunn, Bamble, Siljan, Kragerø, Drangedal, Sauherad, Nome og Bø. TV Telemark eies av Telemarksavisa.


== Eksterne lenker ==
TV Telemark
Partilovnemnda

Partilovnemnda (PLN) er en norsk statlig nemnd administrativt underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Nemnda har som oppgave å kontrollere at reglene om finansiering av politiske partier overholdes, fatte vedtak om inndragning av offentlig støtte om regelverket ikke følges, og avgjøre klagesaker.
Partilovnemndas virksomhet er regulert av partiloven. Medlemmene i nemnda er oppnevnt for seks år av gangen. Regjeringen og departementet kan ikke gi instruks til eller omgjøre Partilovnemndas vedtak i enkeltsaker.


== Ledere ==
Ørnulf Røhnebæk (2006–2015)
Eivind Smith (2015–)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted
Radio Grenland

Radio Grenland er en norsk lokalradio med dekningsområde i Grenland, Larvik, Kragerø og Ulefoss. De sender på DAB i Telemark og Vestfold og FM 104,4, 105,8, 106,4 og 107,4. Radio Grenland eies av Jærradiogruppen, og sender fra studioer på Bratsberg brygge i Porsgrunn. Radio Grenland markerte 25-års jubileum i 2010.
Stasjonen har 6 ansatte og en av norges mest populære lokalradiokanaler målt i sitt nedslagsfelt. Målgruppen er mennesker i alderen 20-45 år.
Radio Grenland er en kommersiell radiokanal som lever av reklameinntekter, men har også inntekter fra radiobingo.Kanalen sender lokale nyheter, intervjuer og reportasjer fra dekningsområdet, og spiller hovedsakelig popmusikk.
Kanalen har konsesjon for sendinger på FM til 31.12.2026 og DAB til 31.12.2031


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Radio Grenland
Marcel Wyss

Marcel Wyss (født 25. juni 1986 i Bern) er en sveitsisk landeveissyklist. Han la opp etter 2016-sesongen.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Marcel Wyss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Marcel Wyss – ProCyclingStats 
(en) Marcel Wyss – Cycling Archives 
(en) Marcel Wyss – Cycling Quotient 
(en) Marcel Wyss – CycleBase 
(en) Marcel Wyss – TheSports.org
Russell Downing

Russell Downing (født 23. august 1978) er en britisk syklist som sykler for Team Cult Energy.


== Meritter ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Russell Downing – Commonwealth Games Federation 
(en) Russell Downing – Commonwealth Games Federation 
(en) Russell Downing – ProCyclingStats 
(en) Russell Downing – Cycling Archives 
(en) Russell Downing – Cycling Quotient 
(en) Russell Downing – CycleBase 
(en) Russell Downing – TheSports.org
Raymond Smillie

Raymond Louis Nelson Smillie (født 18. januar 1904, død 21. april 1993 i Sault Ste. Marie i Ontario) var en canadisk bokser som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.
Smillie vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1928 i Amsterdam. Han kom på tredjeplass i weltervekt (66,7 kg), bak Ted Morgan fra New Zealand og Raul Landini fra Argentina.
Det var 22 boksere fra 22 nasjoner som stilte i den fjerde tyngste vektklassen som ble avviklet i perioden 7. til 11. august 1928.


== OL-medaljer ==
1928  Amsterdam -  Bronse i boksing, weltervekt


== Eksterne lenker ==
(en) Raymond Smillie – Olympedia 
(en) Raymond Smillie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(en) Raymond Smillie – databaseOlympics.com (arkivert)
Irena Szewińska

Irena Szewińska (født Kirszenstein 24. mai 1946 i Leningrad, Sovjetunionen, død 29. juni 2018 i Warszawa) var en polsk friidrettsutøver og IOK-medlem. Hun var en av tidenes mestvinnende friidrettsutøvere, og hun konkurrerte på både 100 meter, 200 meter, 400 meter og i lengdesprang. 
Hennes første store internasjonale mesterskap var OL 1964 i Tokyo, der hun deltok på det polske stafettlaget som vant 4 x100 meter på ny verdensrekord. I tillegg tok hun sølv på 200 meter, et tidel etter Edith McGuire, samt sølv i lengde.
I 1965 satte Szewińska nye verdensrekorder på både 100 meter (med tiden 11,1) og 200 meter (med tiden 22,7). Rekordene gjorde henne til storfavoritt under EM 1966, der hun levde opp til forventningene med gull på både 200 meter, lengde og stafett. På 100 meter ble det sølv. 
Foran OL 1968 i Mexico hadde hun forbedret verdensrekorden på 200 meter til 22,5. Hun innfridde igjen forventningene og vant sin første individuelle olympiske gullmedalje på 200 meter. I tillegg ble det bronse på 100 meter.
I de internasjonale mesterskapene på begynnelsen av 1970-tallet oppnådde hun relativt beskjedne resultater. Hun måtte nøye seg med en bronsemedalje på 200 meter under OL 1972 i München, det samme som hun oppnådde under EM 1971. 
I 1974 satte hun igjen to verdensrekorder, på 200 meter med tiden 22,21 og på 400 meter med 49,9. Samme år ble hun dobbelt gullvinner under EM i Roma, denne gang på 100 meter og 200 meter. To år senere under OL 1976 i Montreal vant hun 400 meter overlegent med ny verdensrekord, 49,28. Hennes siste internasjonale mesterskap ble EM 1978 der hun tok bronse på 4 x 400 meter stafett og på 400 meter individuelt.
I 2004 ble hun valgt inn i IOKs styre.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(de) Irena Szewińska – Munzinger Sportsarchiv 
(en) Irena Szewińska – Olympics.com 
(en) Irena Szewińska – Olympic.org 
(en) Irena Szewińska – Olympedia 
(en) Irena Szewińska – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) 
(pl) Irena Szewińska – Polens olympiske komité 
(en) Irena Szewińska – World Athletics 
(en) Irena Szewińska – Track and Field Statistics