jkorsvik/nowiki_second_scrape_merged huggingface dataset:
Damsnegler

Damsnegler (Lymnaeidae) er en familie av vannlungesnegler (Basommatophora). Ti arter er funnet i Norge. Den største norske arten er Lymnaea stagnalis stor damsnegl, hvor skallet kan bli nærmere 6 centimeter høyt.


== Utseende ==
Skallet er høyrevridd. Å lese et skall vil si å holde det på en spesiell måte slik at antall vridinger kan telles og høyden kan måles. Åpningen skal vende mot deg og toppen opp. Mål er skallhøyde og nummer er vridninger.
Skallets fasong og farge kan variere en god del, men det er ofte grått eller brunt med striper. Det har litt av samme form som hos blæresnegler, men kan skilles fra disse på at damsnegler har flate og brede tentakler. Hos blæresnegler er de tynne og runde. Men det er vanskelig å skille mellom artene og noen arter kan bare skilles på indre anatomiske forskjeller.


== Levevis ==
Damsnegler er utbredt over hele Norge, de lever i næringsrike tjern og dammer, med frodig vegetasjon. De finnes på grunt vann, ofte i eller like over vannkanten.
Damsnegler er hardføre og tåler tørke en kort tid. De mestrer også lett brakkvann.
Alle lungesnegler er tvekjønnet. For å kunne legge egg kreves allikevel to snegler, som under paringen, befrukter hverandre gjensidig. De legger egg i lange eggkapsler omgitt av gelé og festet til steiner og planter.


== Systematisk inndeling med europeiske arter ==
Denne inndelingen omfatter stort sett bare de europeiske ned til artsnivå. Damsnegler er en delgruppe av vannlungesnegler.

bløtdyr (Mollusca)
snegler (Gastropoda)
lungesnegler (Pulmonata)
vannlungesnegler (Basommatophora) – 78 arter i Europa, inkludert eventuelle underarter.
overfamilie Lymnaeoidea
familie damsnegler (Lymnaeidae) – 18 arter i Europa, inkludert eventuelle underarter.
Catascopia occulta (Jackiewicz 1959)
Leveriktesnegl (Galba truncatula (O.F. Müller 1774) ) [synonym: Lymnaea truncatula]
Stor damsnegl (Lymnaea stagnalis (Linnaeus 1758) )
Myxas glutinosa (O.F. Müller 1774)
Omphiscola glabra (O.F. Müller 1774) [synonym: Lymnaea glabra]
Omphiscola reticulata (Gassies 1867)
Pseudosuccinea columella (Say 1817)
Radix ampla (W. Hartmann 1821)
Øresnegl (Radix auricularia (Linnaeus 1758) ) [synonym: Lymnaea auricularia]
Ovaldamsnegl (Radix balthica (Linnaeus 1758) )
Vanlig damsnegl (Radix peregra (O. F. Müller, 1774) ) [Synonymer:  Radix labiata; Lymnaea peregra; Lymnaea pereger]
Radix lagotis (Schrank 1803)
Radix pinteri Schütt 1974
Radix relicta Polinski 1929
Stagnicola corvus (Gmelin 1791)
Stagnicola fuscus (C. Pfeiffer 1821)
Stagnicola palustris (O.F. Müller 1774)
Stagnicola turricula (Held 1836)


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Damsnegler – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen 
(en) Damsnegler i Global Biodiversity Information Facility 
(no) Damsnegler hos Artsdatabanken 
(sv) Damsnegler hos Dyntaxa 
(en) Damsnegler hos Fauna Europaea 
(en) Damsnegler hos Fossilworks 
(en) Damsnegler hos ITIS 
(en) Damsnegler hos NCBI 
(en) Kategori:Lymnaeidae – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons 
Lymnaeidae – detaljert informasjon på Wikispecies
Einar Løchen

Einar Løchen (født 2. november 1850, død 27. november 1908) var en norsk venstrepolitiker og jurist. Han satt i statsrådsavdelingen i Stockholm fram til 1899 da han ble justisminister i Johannes Steens andre regjering. Han var høyesterettsjustitiarius fra 1900 til 1908.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(no) Einar Løchen hos Norsk senter for forskningsdata
Kirsten Schøyen

Kirsten Schøyen (født 23. januar 1946) er en tidligere norsk kanalvert. Hun var ansatt i NRK fra 1965 til 2010 med et opphold i perioden 1970–1980. Schøyen er fra Larvik, men er i dag bosatt i Sandvika.


== Siste dag i NRK ==
Klokken 00.35 natt til 21. august 2010 takket Schøyen stødig for følget for siste gang:
– Til slutt i vår jubileumssending takker jeg for meg med norsk komedie fra marinen. I filmen Operasjon sjøsprøyt møter vi mange kjente skuespillere som muntert mannskap fra 1964.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Kirsten Schøyen på Internet Movie Database
Bjarne Støtvig

Bjarne Støtvig (født 24. juni 1898 i Botne, død 8. januar 1982) var en norsk politiker (Høyre). Han var sønn av gårdbruker Anders Støtvig (1854–1932) og dennes hustru Marie Halvordine Hanssen (1858–1954). Støtvig fikk sin utdanning ved Treiders handelsgymnas, Oslo, i 1920. Han drev egen klesforretning i Larvik 1930–1965. I periodene 1954–1955 og 1955–1957 var han medlem av Larvik formannskap. Han var ordinært bystyremedlem 1945–1963.


== Stortingsrepresentant ==
Vararepresentant nr. 1 for kjøpstedene i Vestfold fylke (Holmestrand, Horten, Larvik, Sandefjord, Stavern, Tønsberg) (Høyre) 1945–1949
Representant nr. 4 for kjøpstedene i Vestfold fylke (Holmestrand, Horten, Larvik, Sandefjord, Stavern, Tønsberg) (Høyre) 1950–1953
Representant nr. 6 for Vestfold (Høyre/Bondepartiet) 1958–1961
Representant nr. 4 for Vestfold (Høyre) 1961–1965


== Stortingskomiteer ==
Formann Administrasjonskomiteen 23. januar 1950–10. januar 1954, 27. august 1958– 30. september 1961, 13. oktober 1961–30. september 1965
Medlem Den forberedende fullmaktskomite 29. mai 1961–30. september 1961, 19. juni 1965–30. september 1965
Medlem Fullmaktskomiteen 1. oktober 1961–30. september 1965


== Delegasjoner ==
Varamedlem Stortingets gruppe av Den interparlamentariske union (IU) 1. oktober 1961–30. september 1965


== Eksterne lenker ==
(no) Bjarne Støtvig hos Stortinget 
(no) Bjarne Støtvig hos Norsk senter for forskningsdata 
(no) Bjarne Støtvig i Lokalhistoriewiki
Olav Bjørgum

Olav H. Bjørgum (født 14. november 1934 i Valle i Setesdal, død 16. november 2020 i Gvarv i Telemark) var en norsk billedkunstner og illustratør, bror til spelemannen og sølvsmeden Torleiv H. Bjørgum, og onkel til Hallvard T. Bjørgum.


== Utdanning og praksis ==
Bjørgum var utdannet filigranssølvsmed. Han var også en habil folkemusiker, og spilte både munnharpe, fele og trekkspill. Som kvedar var han eminent. 
Bjørgum ble utdannet fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1957-62. Ved uteksamineringen fikk han Diplom med innstilling, som det het, den høyeste karakteren som er oppnåelig - og innstilling til Kongen.
Olav Bjørgum etablerte eget grafisk verksted i 1964, og arbeidet aktivt som maler, grafiker, illustratør og tegner helt til sine siste leveår. Han illustrerte omkring 35 bøker, fikk flere utsmykningsoppdrag, og hadde en rekke separatutstillinger og deltok på kollektive utstillinger.  
Olav Bjørgum samarbeidet i mange år med forfatteren Ingeborg Refling Hagen og leverte illustrasjoner til eleve av hennes bøker, utgitt på Suttung forlag. Han har illustrert Ragnhild Magerøysmiddelalder-romaner, utgitt av Den norske Bokklubben og Egils saga, utgitt på Aschehougs forlag. Til juleheftet Jol i Setesdal leverte han illustrasjoner helt fra starten, mange av illustrasjonene er basert på inspirasjon fra bokverket Gamalt or Sætesdal.  Han bodde i flere år i Eidsvoll og Hamar, før han i 1986 slo seg ned på Gvarv, der han bl.a ble festivalkunstner for Eplefest 2007. Olav Bjørgum var en meget folkekjær kunstner, med en stor kunstnerisk produksjon.


== Utsmykkingsoppdrag ==
Olav Bjørgum har hatt flere store utsmykkingsoppdrag, bl.a på Mostu skole i Stange kommune, og for Sylvartun senter for immateriell kulturarv i Setesdal. 
På Mostu skole har han, rundt inngangen til skolens bibliotek, malt en frise som framstiller Harald Hardrådes liv og virke.
På Sylvartun har han malt en fondvegg der motivet er bunadskledde setesdøler i dans.


== Galleridrift ==
Bjørgum bodde i flere år på Eidsvoll, der han sammen med kollega Inger Kvarving etablerte Galleri Henrik.  
Senere bodde han i mange år på Hamar, der han i 1981, sammen med kollegaen Kåre Nordvik, startet Kunstnersenteret i Hedmark, et av de første kunstnerdrevne galleriene i landet (videreført i Kunstbanken Hedmark). Disse to var også engasjert i organisasjonsarbeid for kunstnerne i Hedmark. 
Fra 1986 til sin død bodde han på Gvarv i Telemark, der han etablerte seg med verksted og eget galleri.  


== Priser ==
Kirke og kulturdepartementets illustrasjonspris 1969, for Eventyr og historier fra Mostua, Del II av Ingeborg Refling Hagen
Kirke og kulturdepartementets illustrasjonspris 1970, for Eventyr og historier fra Mostua, Del IV av Ingeborg Refling Hagen
Hamar Arbeiderblads kulturpris 1982
Sauherad kommunes kulturpris 2007


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
Presentasjon med bildeeksempler
Utgivelser med Olav Bjørgums illustrasjoner
Bildeeksempler fra Tegnerforbundets bibliotek
Festivalkunstner på Årets Eplefest 2007
Saudherad kommunes kulturpris 2007
Møter jula med fire kunstnere
Hjelp med signeringen
Setesdøl og kunstner
Minneord
Johan H. Kippenbroeck

Johan Henrik F. Kippenbroeck (født  25. juli 1931 død 29.12.2003) var en norsk billedkunstner, illustratør og kunstfagprofessor som var bosatt i Bergen.
Kippenbroeck studerte ved Grafisk høyskole i Amsterdam i 1951, Grafisk Institutt i Stockholm fra 1966 til 1969 og som hospitant ved  Bergens Kunsthåndverkskole i 1985. Han har hatt flere separatutstillinger og blitt innkjøpt av blant andre Bergen Billedgalleri, Grieghallen og Bergens Tidende.
I 1973 mottok Kippenbroeck Kirke- og kulturdepartementets illustrasjonspris for tegningene til Jørgen Moes I brønnen og i tjernet.
Fra 1994 var han professor II ved den tidligere Statens høgskole for kunsthåndverk og design (SHKD) i Bergen.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
CV
Bokutgivelser med illustrasjoner av Johan H. R. Kippenbroeck
Bjørn Heimar

Bjørn Arnljot Heimar (født 28. mars 1923 i Larvik, død 26. mars  1999) var en norsk journalist og redaktør.Mellom 1945 og 1946 studerte han ved Williams College i Massachusetts, USA. I 1946 var han filmsjef i Syncron Film, og i 1950 tok han UDs aspirantkurs. 
Han var tilknyttet Morgenbladet fra 1946, og ble ansatt i NTB i 1949. I 1952 ble han ansatt i Aftenposten.  Korrespondent i Bonn fra 1953, i Washington D.C. fra 1962. Utenriksredaktør, etter Niels J. Mürer,  1969-1988 (han ble etterfulgt av John Crowo).
Han var gift to ganger: hans første ektefelle, Lilly (som han hadde en datter, Mette, med), døde i 1981. Hans andre ektefelle var Suzanne.


== Referanser ==
The Winans

The Winans er en amerikansk gospelkvartett fra Detroit, Michigan, som har vært aktiv siden 1980. Gruppen besto av brødrene Marvin, Carvin, Michael og Ronald Winans. Sistnevnte døde i 2005. Brødrene har også seks andre søsken, og er sammen med foreldrene kjent som "The Winans Family".


== Musikalsk karriere ==
Brødrene vokste opp i Detroit der de ble oppdaget av Andrae Crouch, som skaffet dem kontrakt hos Light Records. Deres første plate, Introducing The Winans ble produsert i 1981. Stilen deres ble lagt merke til utenfor gospel-miljøet, og de fikk sendetid på R&B-radio. Deres siste innspilling var i 1995, men de har senere vært med i forskjellige prosjekter med hele Winans-familien. 


== Diskografi ==
Introducing The Winans, 1981, Light Records
Long Time Comin' , 1984, Light Records
Tomorrow, 1984, Light Records
Let My People Go, 1985, Qwest/Warner Bros.
Decisions, 1987, Qwest/Warner Bros.
The Winans Live At Carnegie Hall, 1988, Qwest/Warner Bros.
Return, 1990, Qwest/Warner Bros.
All Out, 1993, Qwest/Warner Bros.
Heart & Soul, 1995, Qwest/Warner Bros.
Christmas: Our Gifts To You, 2000, Diamante Music Group


=== Notable singler ===
"Let My People Go" (Qwest/Warner Bros., 1985)
"The Real Meaning of Christmas" (1986)
"Ain't No Need To Worry (feat. Anita Baker)" (1987)
"Love Has No Color (feat. Michael McDonald)" b/w "What Can I Say" (1987)
"It's Time" (1990)
"A Friend" (1990)
"When You Cry" (1990)
"Don't Leave Me" (1991)
"Payday (feat. R. Kelly)" (1993)
"That Extra Mile" (1994)
"Heart & Soul" (1995)
"Count It All Joy" (1996)
"Standing On Promises" (1996, promo)


== Utmerkelser ==
Grammy Award for Best Contemporary Soul Gospel Album: All Out (1993)
Grammy Award for Best Gospel Performance By A Duo Or Group, Choir Or Chorus: The Winans Live At Carnegie Hall (1988)
Grammy Award for Best Soul Gospel Performance By A Duo, Group, Choir Or Chorus: "Ain't No Need To Worry" (The Winans featuring Anita Baker) (1987)
Grammy Award for Best Soul Gospel Performance By A Duo, Group, Choir Or Chorus: "Let My People Go" (1986)
Grammy Award for Best Soul Gospel Performance, Male: "Bring Back The Days Of Yea And Nay" (Marvin Winans) (1985)
Grammy Award for Best Soul Gospel Performance By A Duo, Group, Choir Or Chorus: "Tomorrow" (1985)


== Eksterne lenker ==
(en) The Winans på Discogs 
(en) The Winans på MusicBrainz 
(en) The Winans på Songkick 
(en) The Winans på AllMusic
Bergens Seilforening

Bergens Seilforening er en norsk seiforening, som holder til i Kvitturspollen på Hjellestad utenfor Bergen. Foreningen ble etablert i 1872 og er dermed en av Norges eldste seilforeninger. Foreningen har ca. 2000 medlemmer.  Bergens Seilforening er også Bergens eldste idrettslag. Da foreningen ble stiftet holdt den til i Dokken i Bergen, men ble flyttet til Hjellestad på 1960-tallet


== Eksterne lenker ==
Offisielt nettsted 
(en) Bergens Seilforening – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Shanbei

Shanbei 陝 北 (pinyin: shǎnběi), også stavet  Shaanbei er en region i den nordligere del av provinsen Shaanxi i Kina. Byen Yan'an ligger her.
Regionen er blant annet kjent for sin distinkte folkesang.
Ettersom området var det kommunistiske kjerneområde i annen den av 1930-årene og tidlig i 1940-årene, tiltrekker det seg nå (2007) en god del «Rød turisme».
Colmar

Colmar er en by og hovedstad i det franske departement Haut-Rhin i Alsace. Da Colmar var del av Tyskland ble navnet stavet Kolmar. 
Colmar hadde 67 163 innbyggere i 2006. De sentrale delene av byen er bygd i bindverksstil og har en rekke kanaler.


== Historie ==
Colmar ble grunnlagt på 800-tallet. Det var her Karl den Fete holdt en riksdag i 884. Colmar fikk status som fri keiserby i Det hellige tysk-romerske riket i 1226. Under trettiårskrigen ble byen tatt av den svenske hæren i 1632, som holdt byen i to år. Byen ble erobret av Frankrike under Louis XIV i 1697.
Sammen med resten av Alsace ble Colmar gitt tilbake til Tyskland i 1871, som et resultat av den fransk-prøyssiske krig, men ble igjen fransk etter første verdenskrig. Tyskland annekterte igjen området i 1940, før Frankrike fikk kontroll igjen etter slaget ved «Colmar-lommen» i 1945.


== Befolkningsutvikling ==
Antall innbyggere i kommunen Colmar


== Vennskapsbyer ==
 Schongau, 1962
 Lucca, 1962
 Sint-Niklaas, 1962
 Abingdon
 Eisenstadt, 1984
 Princeton, 1987
 Győr, 1993
 Memmingen


== Kjente personer fra Colmar ==
Martin Schongauer (1450–1491), maler
Ludwig Schongauer (ca. 1450-1494), maler
Jörg Wickram (um 1505–1562), forfatter
Gottlieb Konrad Pfeffel (1736–1809), forfatter
Jean-François Reubell (1747–1807), fransk advokat, diplomat og reaksjonær politiker under den franske revolusjonen
Jean Rapp (1771–1821), fransk offiser og greve
Johann Georg Haffner (1775–1830), lege
Charles Xavier Thomas de Colmar (1785–1870), fransk oppfinner
Armand Joseph Bruat (1796–1855), fransk admiral
Georges-Charles de Heeckeren d’Anthès (1812–1895), fransk offiser og politiker som drepte Alexander Pusjkin i en duell
Frédéric-Auguste Bartholdi (1834–1904), fransk skultør
Jean-Baptiste Lemire (1867–1945), frank komponist
Jean-Jacques Waltz (1873–1951), kunstner
Ernst Stadler (1883–1914), forfatter
Paul Coelestin Ettighoffer (1896–1975), forfatter
Kurt Ihlenfeld (1901–1972), tysk forfatter
Marc Keller (* 1968), fotballspiller
Pascal Johansen (* 1979), fotballspiller
Amaury Bischoff (* 1987), fotballspiller
Ryad Boudebouz (* 1990), fotballspiller


== Bildegalleri ==


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(fr) Offisielt nettsted 
(en) Colmar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Colmar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
Kommunedata INSEE
Valdajhøydene

Valdajhøydene eller Valdaj (russisk: Валда́йская возвы́шенность eller Валда́й, latvisk: Valdaja augstiene) er et høydedrag, eller platå, nordvest i sentral-Russland. Det ligger omtrent midt mellom Pskov og Moskva, og strekker seg over Tver, Novgorod, Pskov og Smolensk oblast.  
Høydene er en del av Den østeuropeiske slette, og er nordlig forlengelse av Det sentralrussiske platå. De er dekket av deponerte glasiale materialer i form av endemorener og andre avsetninger. Valdajhøydenes når sitt høyeste punkt på 343 moh rundt 50 km sørvest for Vysjnij Volotsjok. Blant de mange elvene som har sine kilder i Valdaj er Volga, Dnepr og Daugava (Vestre Dvina). Området har tallrike innsjøer, blant annet Volgo, Vselug, Seliger, Brosno og Valdajsjøen. 
Valdajhøydene er et populært turistmål, spesielt for fiske. Byene Ostasjkov og Valdaj er også bemerkelsesverdige for sine historiske tilknytninger.


== Eksterne lenker ==
(en) Valdai Hills – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Izabel Varosa

Izabel Varosa var en japansk rockegruppe, grunnlagt av de to gitaristene, KAZUI og Chihiro i 2004. I januar 2005 ble de en del av plateselskapet Applause Records, som styres av Versailles' vokalist, Kamijo. 
I august 2006, mindre enn to uker før deres første fulle album skulle utgis, forlot tre av medlemmene gruppa, noe som førte til at ugivelsen ble kansellert, og Izabel Varosa sluttet all aktivitet.


== Medlemmer ==
KAZUI


== Tidligere medlemmer ==
HIKARU (vokal)
千尋 [Chihiro] (gitar)
淮魅 [Emiy] (bass)
楓舞 [Fu-ma] (trommer)


== Diskografi ==


=== Mini-album ===
氷上の美学 [Hikami no bigaku] (9. juni, 2005)
Justice (30. juli, 2006)


=== Singler ===
Imitation Mercy / Seasonal Wind (2005)
「叫」※kyo [Sakebu kyo] (14. mars, 2005)
月光 [Gekkou] (13. oktober, 2005)
Juliet (25. juni) 2006)


== Eksterne lenker ==
(en) Izabel Varosa på Discogs 
(en) Izabel Varosa på MusicBrainz 
IZABEL VAROSA official website
Shugart

Shugart er en de facto standard for diskettstasjonsgrensesnitt laget av Shugart Associates.     

50 pinner: 8"
34 pinner: 5¼", 3½", 3"
Lydbrikke

En lydbrikke er en integrert krets («brikke») laget for å fremstille lyd. Den kan gjøre det gjennom digital-, analog eller blandingselektronikk. Lydbrikker inneholder normalt ting som tonegeneratorer, modulasjonskontrollere, samplere, elektroniske filtre og forsterkere.


== Eksterne lenker ==
(en) Sound chips – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Overscan

Overscan er et ekstra bildeområde rundt de fire kantene til et videobilde som normalt ikke vises for seeren. Dette eksisterer fordi måten bildet var innrammet av katodestrålerøret i fjernsynsapparater på 1930-tallet og til og med 1970-tallet, var høyst variabelt.
Zilog Z80

Zilog Z80 er en 8-biters mikroprosessor utviklet og solgt av Zilog fra juli 1976 og utover. Den ble brukt i stort omfang i både bordmaskiner og integrerte datamaskiner, i tillegg til militære formål. Z80, dets avledninger og kopier utgjør en av de mest brukte CPU-familier gjennom tidene, og dominerte sammen med MOS Technology 6502-familien det meste av det 8-biters mikrodatamaskin-markedet fra sist på 1970-tallet til midten av 1980-tallet.
Tore Sinding

Tore Sinding (født 24. desember 1903 i Stavern, død 13. mai 1969 i Solbukta, Frogn) var en norsk komponist og pianist. Han var tvillingbror til Otto Sinding. Hans far var maleren Sigmund Sinding, hans farfar maleren Otto Sinding (bror av komponisten Christian Sinding og billedhuggeren Stephan Sinding).
Han studerte klaver med Mary Barratt Due og Nils Larsen samt orgel med Arild Sandvold. Sinding studerte dessuten i Wien, Berlin og Paris. Han debuterte som pianist i 1922, som organist i 1933 og som komponist i 1945. Sinding var komponist av nærmere 70 sanger, en rekke klaverstykker samt musikken til en helaftens ballett "Mot ballade" etter Hans E. Kincks novelle. Denne ble fremført på Det norske teater med Edith Roger i hovedrollen.
I 1941 ble Sinding arrestert for å ha drevet illegalt arbeide.Tore Sinding var en svært avholdt og engasjert klaverpedagog og spilte også til "fridans", bl.a. ved Barnevernsakademiet og Ballettskolen for barn. Han var formann i Unge Norske Tonekunstnere 1947-1948 og var musikkritiker i avisen Friheten 1947-1948.
På 1950-tallet hadde Tore Sinding flere radiokonserter med sanger, fremført av Randi Heide Steen, Beate Asserson og
Egil Nordsjø.
I radioprogrammet "Ring inn musikken", hvor en av hans sanger ble spilt, karakteriserte programlederen Eyvind Solås Tore Sinding som "Norges svar på Hugo Wolf".


== Diskografi ==
Tore Sinding 1903-1969. Sanger og klaverstykker (Quatro QCD 2003, utgitt i 2003)


== Referanser ==
Redaktørplakaten

Redaktørplakaten er en erklæring fra Norske Avisers Landsforbund (nå Mediebedriftenes Landsforening) og Norsk Redaktørforening, vedtatt av begge organisasjoner 22. oktober 1953, revidert i 1973 og i 2004.
Redaktørplakaten beskriver redaktørens plikter og rettigheter, og skal sikre redaksjonell frihet.


== Redaktørens plikter og rettigheter ==
En redaktør skal alltid ha frie mediers ideelle mål for øye. Redaktøren skal ivareta ytringsfriheten og etter beste evne arbeide for det som etter hans/hennes mening tjener samfunnet.
Gjennom sitt medium skal redaktøren fremme en saklig og fri informasjons- og opinionsformidling. Redaktøren skal etterstrebe en journalistikk som gjør det klart for mottakeren hva som er reportasje og formidling av informasjoner og fakta, og hva som er mediets egne meninger og vurderinger.
En redaktør forutsettes å dele sitt mediums grunnsyn og formålsbestemmelser. Men innenfor denne rammen skal redaktøren ha en fri og uavhengig ledelse av redaksjonen og full frihet til å forme mediets meninger, selv om de i enkelte spørsmål ikke deles av utgiveren eller styret. Kommer redaktøren i uløselig konflikt med mediets grunnsyn, plikter han/hun å trekke seg tilbake fra sin stilling. Redaktøren må aldri la seg påvirke til å hevde meninger som ikke er i samsvar med egen overbevisning.
Den ansvarshavende redaktør har det personlige og fulle ansvar for mediets innhold. Redaktøren leder og har ansvaret for sine medarbeideres virksomhet, og er bindeleddet mellom utgiveren/styret og de redaksjonelle medarbeiderne. Redaktøren kan delegere myndighet i samsvar med sine fullmakter.


== Se også ==
Pressekort
Pressens Faglige Utvalg
Vær Varsom-plakaten
Tekstreklameplakaten


== Eksterne lenker ==
Redaktørplakaten hos Norsk Redaktørforening
Kameleonagam

Kameleonagam er en australsk agam, som er utbredt i Vest-Australia, Nordterritoriet, og lengst nordvest i Queensland. Den klatrer i trær, og har gripehale for å kunne holde fast i greiner, men kan også treffes på bakken. Navnet skyldes at arten ligner litt på kameleonene.


== Eksterne lenker ==
(en) Kameleonagam i Encyclopedia of Life 
(en) Kameleonagam i Global Biodiversity Information Facility 
(en) Kameleonagam hos Fossilworks 
(en) Kameleonagam hos ITIS 
(en) Kameleonagam hos NCBI 
Chelosania – detaljert informasjon på Wikispecies
Dictionnaire d’archéologie chrétienne et de liturgie

Dictionnaire d’archéologie chrétienne et de liturgie er et oppslagsverk for områdene kristen arkeologi og liturgihistorie. Det ble initiert av det franske forlaget Letouzey et Ané i Paris innen rammene av en planlagt Encyclopédie des sciences ecclésiastiques, og utgitt av  Fernand Cabrol (1855–1937) og Henri Leclercq (1869–1945).
Leksikonet omfatter 15 bind som for det meste er bundet i 30 halvbind. De første bidragene kom i 1903 (det første bindet var ferdig i 1907), de siste som manuskripter som ble redigert av Leclercq selv (bindene 14,2 – 15,2) ble etter hans død fullført av Henri-Irénée Marrou (1904–1977) frem til året 1951.
De fleste artiklene er forfattet av Henri Leclercq, som kompilerte stoffet på British Museum i London og Bibliothèque nationale de France i Paris. Mesteparten av arbeidet skjedde i lesesalen i British Museum. Bidragene er så overveldende og fyldige at de enn i dag (2008) gir forskere en solid start for sin forskning. Det er også en del stoff som er flyktig eller ensidig presentert, noe som betinger at forskeren dobbeltsjekker. En særegenhet er de ofte svært utførlige biografiske artikler om enkeltforskere, skjønt det er ofte her at en uhemmet partiskhet skinner igjennom.


== Litteratur ==
Theodor Klauser: Henri Leclercq, 1869–1945. Vom Autodidakten zum Kompilator großen Stils. Münster, Aschendorff 1977, ISBN 3-402-07079-0