Ethel Merman

Ethel Merman (født Ethel Agnes Zimmermann 16. januar 1908, død 15. februar 1984) var en amerikansk skuespillerinne og sangerinne. Hun ble belønnet med Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal i 1951 for prestasjonen sin i Broadway-musikalen Call Me Madam. Merman spilte også i filmversjonen fra 1953 og vant da Golden Globe.


== Barndom ==
Ethel Agnes Zimmermann ble født 16. januar 1908 i Astoria i New York som datter av revisoren Edward Zimmermann og lærerinnen Agnes Gardner. Hennes far var av tysk avstamming, mens hennes mor var av skotsk avstamming.


== Karriere ==
Merman begynte å synge da hun jobbet som sekretær for B-K Booster Vacuum Brake Company i Queens. Hun fikk etterhvert en karriere innen vaudeville og var kjent for sin kraftige mezzosopranstemme. Merman spilte i de fem Cole Porter-musikalene Anything Goes, Red, Hot and Blue, DuBarry Was a Lady, Panama Hattie og Something for the Boys. I 1951 ble hun belønnet med Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal for innsatsen i Call Me Madam. Hun spilte også i filmversjonen fra 1953 og vant da Golden Globe. Merman ble også nominert til Tony-prisen for Happy Hunting og Gypsy. Hun pensjonerte seg fra Broadway i 1970. I 1979 spilte hun inn albumet The Ethel Merman Disco Album med flere av hennes mest kjente sanger. Merman spilte også i flere Hollywood-filmer, inkludert Alexander's Ragtime Band (1938) og Show business (1954), med musikk av Irving Berlin, og It's a Mad, Mad, Mad, Mad World (1963). Hennes siste filmrolle var en parodi på seg selv i Hjelp, vi flyr! (1980). Merman skrev to selvbiografier:  Who Could Ask for Anything More (1955) og Merman (1978). 


== Privatliv ==
I 1940 giftet Merman seg med teateragenten Bill Smith, men ekteskapet tok slutt året etter. I 1941 giftet hun seg med avissjefen Robert Levitt som hun fikk de to barna Ethel og Robert jr. sammen med. Ekteskapet tok slutt i 1952. Året etter giftet hun seg med Robert Six, lederen for Continental Airlines, som hun var gift med frem til 1960. I 1964 giftet hun seg med skuespilleren Ernest Borgnine, men søkte om skilsmisse etter 32 dager. Merman fikk diagnosen glioblastoma multiforme og fikk utført nevrokirurgi i april 1983 for å fjerne hjernesvulsten. Kreften hadde imidlertid spredd seg og Merman døde 15. februar 1984.


== Filmografi (utvalg) ==

1954 – Show business

1963 – It's a Mad, Mad, Mad, Mad World

1963 – The Judy Garland Show (gjest)

1980 – Hjelp, vi flyr!


== Hør på ==
Fra National Public Radio:

Ethel Merman og Jimmy Durante synger «You Say the Nicest Things».
Ethel Merman synger «The World is Your Balloon».
Ethel Merman synger «Diamonds Are a Girl's Best Friend».


== Priser og nominasjoner ==
Merman fikk to stjerner på Hollywood Walk of Fame 8. februar 1960, én for film på 7044 Hollywood Blvd. og én for musikk på 1751 Vine Street.


== Referanser ==


== Eksterne lenker ==
(en) Ethel Merman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ethel Merman – galleri av bilder, video eller lyd på Commons 
(en) Ethel Merman på Internet Movie Database 
(sv) Ethel Merman i Svensk Filmdatabas 
(fr) Ethel Merman på Allociné 
(en) Ethel Merman på AllMovie 
(en) Ethel Merman hos The Movie Database 
(en) Ethel Merman hos Internet Broadway Database 
(en) Ethel Merman hos Behind The Voice Actors 
(en) Ethel Merman på Discogs 
(en) Ethel Merman på MusicBrainz 
(en) Ethel Merman på AllMusic 
(en) Ethel Merman på Internet Broadway Database