Think Like a Jurist: What does it Mean?

Field: Arts and Humanities (Social Sciences)

Problem statement. This article deals with the general problem of the connection between legal thinking, legal argumentation and, on the other hand, logic. Although this connection seems clear and undeniable since ancient times, various discussions about it continue to this day. The purpose is to explore one important aspect of this connection, namely, does traditional formal logic determine the relevant form of a jurist's thinking and argumentation completely? To reach this purpose, the method of comparative analysis is employed both synchronically and diachronically. First, in order to substantiate the importance of the issue, a diachronic comparison of several basic approaches is carried out (G.W. von Leibniz, O.W. Holmes Jr., etc.). Then a comparative analysis of the views of some contemporary experts is carried out, especially Ilmar Tammelo and Stephen Toulmin. As a result, it is argued that there is special legal validity in the field of law. Legal validity is determined primarily not by the value of the formal or material true, but by the value of the right directly and mainly. It differs essentially from formal-logical validity. Legal validity is not the subject of formal logic, but special legal logic and, more broadly, informal logic. It is pointed out that traditional formal logic does not determine the relevant form of legal thinking and argumentation completely, because there is the essential difference between formal-logical validity and legal validity. In other words, formal logic is neither sufficient nor necessary to think like a jurist. In this regard, it is shown that the logical standard of proof is not sufficient to determine the relevant form of valid legal proof, for example, proof beyond a reasonable doubt. Moreover, there are at least three kinds of legal proof – not only proof without reasonable doubt, but also proof by clear and convincing evidence, proof by the preponderance of the evidence. Each of them has its own special standard, which differs significantly from the formal-logical one. The conclusion is this: one cannot say that formal logic is useless in the field of law; however, in order to think and argue like a successful jurist, one must grasp and use special legal logic without any exceptions (legal logic belongs to the contemporary informal logic domain). Постановка проблеми. У статті досліджується загальна проблема зв’язку юридичного мислення, юридичної аргументації та, з іншого боку, логіки. Хоча цей зв'язок з давніх давен видається ясним і беззаперечним, дотепер щодо нього тривають різноманітні дискусії. Моя мета полягає у тому, щоб дослідити один важливий аспект цього зв’язку, а саме: чи детермінує традиційна формальна логіка релевантну форму мислення й аргументації юриста повністю? Для досягнення цієї мети метод компаративного аналізу використовується синхронно і діахронно. Спершу в обґрунтуванні важливості дослідження виконується діахронне порівняння низки базових підходів (Г.В. фон Ляйбніц, О.В. Холмс мол. та ін). Потім виконується компаративний аналіз поглядів кількох сучасних фахівців, зокрема Ільмара Таммело й Стівена Тулміна. В результаті аргументовано, що у полі права існує особлива юридична валідність. Юридична валідність переважно детермінована не цінністю формальної чи матеріальної істини, а безпосередньо і головно цінністю права. Вона істотно відрізняється од формально-логічної валідності. Юридична валідність є предметом не формальної логіки, а особливої юридичної логіки та, ширше, неформальної логіки. Підкреслено, що формальна логіка не детермінує релевантну форму юридичного мислення й аргументації повністю, оскільки існує істотна відмінність між формально-логічної валідністю та юридичною валідністю. Іншими словами, формальна логіка є ані достатньою, ані необхідною для того, щоб думати як юрист. В такому зв’язку показано, що логічний стандарт доведення не є достатнім для визначення релевантної форми валідного юридичного доведення, наприклад, доведення поза розумним сумнівом. Більше того, існують щонайменше три види юридичного доведення – не тільки доведення поза розумним сумнівом, а й доведення через ясні й переконливі докази, доведення через перевагу у доказах. Кожен з них має свій особливий стандарт, який суттєво відрізняється од формально-логічного. Висновок такий: не можна сказати, що формальна логіка у полі права не потрібна; однак задля того, щоб думати й аргументувати як успішний юрист слід зрозуміти юридичну логіку та користуватися нею без будь-яких виключень (юридична логіка належить до області сучасної неформальної логіки).