Återupptagande av sessionen
Talmannen. 
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 4 september 2003. 

Talmannen. 
För bara tio dagar sedan, på morgonen den 11 september 2003, fick ledamöterna beskedet om den svenska utrikesministern Anna Lindhs tragiska död.  Som före detta ordförande i rådet, och som en vän till så många av oss, var hon välkänd här i kammaren. 
På Europaparlamentets och mina egna vägnar har jag framfört vårt djupaste deltagande till Anna Lindhs familj, till hennes vänner och kolleger och till det svenska folket, med anledning av det outhärdliga övergrepp som skett på henne som människa och på den svenska friheten och demokratin. 
Alla som träffade Anna Lindh kom att lära känna och uppskatta hennes exceptionella värme, intelligens och öppenhet.  Hon var ett föredömligt ansikte för den moderna europeiska politiken.  I dag kommer många att minnas de stunder de tillbringat i hennes levande sällskap, som alltid stimulerade.  Jag tror att många minns hennes raka, anspråkslösa personlighet och sätt. 
Hon var en av de allra bästa.  I våra hjärtan och våra tankar är vi nu hos hennes familj, hennes vänner och hennes närmaste.  Vi kommer att sakna henne mycket.  Jag vill be er att hålla en tyst minut för att visa vår respekt. 
(Parlamentet höll en tyst minut.) 

Andersson (PSE). 
Herr talman!  Tack för de varma orden rörande Anna Lindh.  Vi känner sorg och saknad efter Anna, både i Sverige, Europa och hela världen.  Som ni sade går våra tankar först och främst till hennes familj, hennes make och hennes två söner. 
Anna lyckades kombinera det som vi ofta talar om, nämligen familjeliv, föräldraskap och ett politiskt mycket aktivt liv.  Anna hade daglig kontakt med sina två söner.  Hon åkte hem på föräldramöten som ordnades i den skola där hennes pojkar gick.  Anna var en ovanlig politiker av allra bästa sort: ena dagen var hon i FN, nästa dag träffade hon utrikesministrarna, och dagen därpå fanns hon på torget med invandrarna i Sverige eller i en diskussion med skolelever. 
Hon var varmt engagerad, inte bara i inrikespolitiken och i världen, utan också i det europeiska samarbetet.  Hon gjorde mycket för att förankra europafrågorna i Sverige.  Hon gjorde också mycket för Sverige i Europa och förde Europas talan i världen.  Det var en förmån att få arbeta tillsammans med Anna.  Hon var kunnig, hon var engagerad, hon var nästan alltid glad, och hon var omtänksam. 
Vi hedrar bäst minnet av Anna genom att kämpa för demokrati, mänskliga rättigheter, ett öppnare samhälle och för ett utvidgat EU, vilket var en av Annas viktigaste frågor.  Hon kämpade för ett utvidgat och fördjupat europeiskt samarbete liksom en aktivare utrikes- och säkerhetspolitik.  Genom att också göra det hedrar vi minnet av Anna allra bäst. 
(Livliga applåder)

Talmannen. 
Innan vi övergår till föredragningslistan skulle jag vilja uppmärksamma och välkomna det glada beskedet från den lettiska folkomröstningen i helgen.  En överväldigande majoritet röstade för ett medlemskap i EU, och valdeltagandet var mycket högt.  Därmed är slutpunkten nådd för en omgång med framgångsrikt genomförda folkomröstningar i nio av de tio anslutningsländerna.  Det cypriotiska parlamentet ratificerade enhälligt ett EU-medlemskap den 14 juli 2003.  Jag är övertygad om att mina kolleger, precis som jag, noterar att vi nu har passerat en milstolpe på vägen mot målet, ett EU med 25 medlemsstater den 1 maj 2004. 
Nu ser vi fram emot att ratificeringsprocessen i medlemsländernas parlament slutförs. 

Talmannen. 
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid dess sammanträde torsdagen den 18 september 2003 i enlighet med artiklarna 110 och 110a i arbetsordningen, har delats ut.  Följande ändringar har föreslagits:
Tisdag:
Jag har tagit emot en begäran från Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om att efter den allmänna budgetdebatten bereda plats för ett uttalande från kommissionen om Alstomgruppens situation. 

Wurtz (GUE/NGL). 
Herr talman!  Kommissionen skall avge ett yttrande om räddningsplanen för Alstom före kvällen.  Detta är en grupp med 118 000 anställda vars verksamhet omfattar industrier som är av stor vikt för Europeiska unionen.  I stället för att endast betrakta denna fråga ur europeisk synvinkel skulle jag vilja påpeka att gruppens tidigare styrelse och den franska staten också bär en stor skuld.  Europeiska unionen är emellertid involverad när det gäller konkurrensregler, statligt stöd och även den omåttliga makt som kommissionen utövar när det gäller dessa frågor.  Därför anser jag att Alstom-affären på något sätt pekar på de strategiska val som vi måste göra inför Europas framtid, särskilt i fråga om att anta en konstitution.  Min grupp föreslår därför att frågan, om det är möjligt, tas med på morgondagens föredragningslista i form av ett uttalande från kommissionen som följs av en debatt. 

Schulz (PSE). 
Herr talman!  Vi i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp är eftertryckligen för när det gäller att höra vad kommissionen har att säga i denna fråga.  Detta förutsätter att kommissionen slutligen har nått fram till ett beslut som gör det möjligt för den att föra fram sin ståndpunkt i morgon, eftersom det inte skulle vara någon mening med att inleda en diskussion om kommissionen fortfarande var upptagen med att bestämma vad man skall göra.  Det är mycket tydligt att detta företags enorma ekonomiska betydelse för den franska, och inte minst den europeiska arbetsmarknaden, samt den särskilda tekniska dimensionen i sammanhanget, innebär att allt som är möjligt måste göras för att hålla företaget flytande.  Vi inom den socialdemokratiska gruppen stöder förslaget. 
För att ändå berättiga detta skulle jag vilja nämna något som jag diskuterade med Wurtz tidigare, nämligen att vi borde göra oss besväret att lyssna till kommissionen och avstå från en resolution.  Jag tror inte att det gagnar oss att göra ett utkast under extrem tidspress.  Om detta skulle antas med förbehåll, skulle vi stödja att denna punkt finns på föredragningslistan. 

Karas (PPE-DE). 
Herr talman!  Jag tror att Schulz' hänvisning till behovet av förundersökningar, såväl som hans allvarliga inställning till problemen, visar att en debatt om dessa skulle vara förhastad.  För närvarande är de villkor som han har räknat upp för en seriös debatt enligt min uppfattning inte uppfyllda, och det är därför som vi motsätter oss förslaget.  Faktum är att vi inte bör ha en debatt om den endast skall föras på grundval av ett känslomässigt gensvar på den dagliga politiken när de nödvändiga villkoren för en debatt saknas, och utan att vi har möjlighet att fullborda den genom en resolution. 

Cashman (PSE). 
Herr talman!  Jag skulle vilja uttala mitt stöd för denna begäran.  Det här är en mycket omstridd fråga.  Jag ansåg det därför klokt att i samband med omröstningen i utskottet be Generaldirektorat I att granska betänkandet, för att utröna om kravet på att en undersökningskommitté skulle inrättas var tillåtet från rättssynpunkt.  Sedermera gjordes förändringar för att tillfredsställa Generaldirektorat I. 
Jag uppmärksammade dock att det företogs några andra ändringar i punkt 4, som utgjorde en grundläggande förändring i strid med den begäran som härrörde från Generaldirektorat I. Det finns ett mycket omfattande rättsutlåtande.  Enligt punkt 26 i rättsutlåtandet är skälen N and V inte tillåtna från rättssynpunkt ens efter de förändringar som Perry vill göra. 
Jag tycker därför att vi inte bör inleda en debatt om frågan här, även med tanke på betänkandets tekniska karaktär.  I stället rekommenderar jag att era tjänstemän granskar betänkandet så som det lagts fram - inklusive Perrys motivering, som det finns en uttrycklig hänvisning till i punkt 5 - för att sedan besluta huruvida det i sin nuvarande form är tillåtna från rättssynpunkt. 
Avslutningsvis är det dessutom avgörande att det betänkande som når parlamentet på ett korrekt sätt återspeglar det som vi röstade för i utskottet.  I den form betänkandet nu har befarar jag att så inte är fallet. 

Talmannen. 
Herr Cashman!  Jag vill inte att det skall råda något missförstånd i sammanhanget.  Jag har uppfattat det som att ni på er grupps vägnar begär återförvisning till utskottet.  Ni har dessutom begärt att jag skall besluta om betänkandet är tillåtligt.  Vilken begäran är det som gäller? 

Cashman (PSE). 
Herr talman!  På min grupps vägnar hyser jag fullt förtroende för parlamentets goda omdöme.  Jag befarar att det skulle bli en lång och utdragen historia om vi återförvisar betänkandet till rättstjänsten. 

Perry, Roy (PPE-DE). 
Herr talman!  Jag beklagar att PSE-gruppen inte försökte kontakta mig eller mitt kansli innan de lade fram sitt förslag.  Utskottet för framställningar lägger stor vikt vid att respektera och följa parlamentets arbetsordning, och det var därför som vår ordförande, Gemelli, var noga med att inhämta det juridiska utlåtandet.  Kontentan av det juridiska utlåtandet från parlamentets rättstjänst är att vi definitivt kan gå vidare med betänkandet på torsdag. 
Jag har själv lagt fram ett ändringsförslag som jag hoppas får stöd av parlamentet på torsdag.  Det innebär helt enkelt att parlamentet, om inte kommissionen inkommer med mer information, förbehåller sig rätten att företa ytterligare parlamentariska undersökningar.  Jag beklagar att Cashman försöker göra det här till en stridsfråga.  Den första framställningen inkom till oss 1997.  Parlamentet har inget vettigt skäl att skjuta upp debatten om betänkandet. 
(Applåder)

Cashman (PSE). 
Herr talman!  I punkt 26 i rättsutlåtandet sägs det tydligt att vad undersökningen beträffar, eller huruvida direktiven tillämpades på rätt sätt, så kommer de ? med största sannolikhet att prövas av en nationell domstol och ligger därmed utanför kommitténs ansvarsområde?. 

Talmannen. 
 Det krävs en omröstning om det här.  Det kan finnas rättsliga frågetecken, men dem skall jag be att strax få återkomma till.  Den grundläggande politiska frågan är om betänkandet skall återförvisas till utskottet eller inte. 
(Parlamentet förkastade denna begäran.) 
Betänkandet kommer alltså att vara med på föredragningslistan.  Vad de rättsliga aspekterna beträffar skall jag be tjänstemännen att skriva ett PM till den som är talman vid torsdagens sammanträde, när debatten äger rum, så att vederbörande kan hantera de frågor som uppkommit om huruvida det föreligger några rättsliga oklarheter i fråga om tillåtligheten eller inte.  Perry säger att det inte finns några sådana problem, medan Cashman är av en annan uppfattning. 
Jag skall be tjänstemännen att se till att parlamentets ordförandeskap kan hantera den här saken på ett tillfredsställande sätt när debatten på torsdag börjar. 

Vad beträffar den muntliga frågan om biodlarnas svårigheter har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling begärt att den här debatten skall avslutas med ett resolutionsförslag som kan bli föremål för omröstning i Bryssel den 9 oktober 2003. 

Lulling (PPE-DE). 
Herr talman!  Talmanskonferensen har varit vänlig nog att besluta om att ta upp den muntliga frågan om svårigheterna för den europeiska biodlingen på föredragningslistan för plenarsammanträdet nu på torsdag.  Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling antog den muntliga frågan den 12 juni i enlighet med artikel 42 i arbetsordningen. 
Utskottet utsåg Souchet och mig att utarbeta ett resolutionsförslag för att avsluta debatten, och vi ville anta resolutionsförslaget den 30 september.  Eftersom ni nu har flyttat fram tidsplanen - något som inte händer ofta, men vilket vi innerligt välkomnar - skulle jag vilja fråga om debatten i denna fråga skall föras upp på torsdagens föredragningslista, och omfatta omröstningen om resolutionsförslaget som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skall anta den 30 september under den första sammanträdesperioden i oktober. 
Ifall omröstningen om resolutionen således kan genomföras under den första sammanträdesperioden i oktober samtycker vi till att den muntliga frågan med debatt förs upp på torsdagens föredragningslista.  Om omröstningen inte kan äga rum under den första sammanträdesperioden i oktober samtycker vi inte. 

De Rossa (PSE). 
Herr talman!  I likhet med er välkomnar jag den slutgiltiga folkomröstning som ägde rum i Lettland i helgen, och som utmynnade i ett kraftfullt ? ja?  till ett medlemskap i Europeiska unionen.  Jag ser fram emot att samtliga 10 anslutningsländer ratificerar beslutet fullt ut. 
En fråga som har uppstått är behovet av att garantera att de medborgare i samtliga 25 länder som bor i ett annat land än sitt hemland har rösträtt.  Skulle talmannens kansli kunna genomföra en undersökning bland de 25 medlemsstaterna och ta reda på vilka förberedelser som gjorts för att de här europeiska medborgarna skall kunna rösta utanför sina egna hemländer?  Det är viktigt att de inte bara har den rätten, utan också uppmuntras att utnyttja den. 

Vallvé (ELDR). 
Herr talman!  Jag skulle vilja informera parlamentet om läget rörande prenumerationerna på tidskriften Focus on Europe, som ges ut av Europaparlamentet.  Det senaste numret utkom i maj 2003.  Det publicerades på Europaparlamentets 11 arbetsspråk och gavs för första gången också ut i en särskild utgåva på katalanska. 
Jag tänkte att det skulle vara intressant att ta reda på hur många katalansktalande medborgare som har beställt en prenumeration på tidskriftens katalanska utgåva.  Enligt uppgifter från en av Europaparlamentets enheter i förra veckan har den katalanska versionen fått 31 000 prenumeranter. 
Den här siffran kan jämföras med antalet beställda prenumerationer på utgåvor på andra språk - exempelvis 63 000 franska och 51 000 italienska.  Om vi analyserar förhållandet mellan antalet prenumerationer och antalet människor som talar respektive språk, kan vi sluta oss till att andelen i fallet med katalansktalande är mycket hög.  Det här visar entydigt att beslutet att publicera även en katalansk utgåva av Focus on Europe var positivt. 

Talmannen. 
Tack, herr Vallvé, det är tydligt att ni hyser ett brinnande intresse för den här frågan. 

Alyssandrakis (GUE/NGL). 
Herr talman!  Under två års tid har den så kallade Internationella tribunalen för f.d.  Jugoslavien försökt att få stöd för anklagelserna mot Slobodan Milosevic. 
Trots hundratals falska vittnesmål och ett överflöd av påhittade bevis håller åtalet på att övergå till ett fiasko.  Det enda som de som bär ansvaret för åtalet och de som gömmer sig bakom dem har lyckats med, är att försämra president Milosevics hälsa i ett försök att, kanske, tillintetgöra honom fysiskt. 
Den nya aspekten är att, när åtalet har avslutats, Milosevic endast har fått tre månader på sig för att förbereda sin framställning, och detta vid en tidpunkt när alla känner till både hans hälsotillstånd samt det faktum att han inte har någon hjälp utifrån och vägrar att legitimera hela proceduren.  Samtidigt har han nekats besök av sina partimedlemmar och av de kommittéer som stöder honom. 
Greklands kommunistiska parti fördömer öppet de allt grövre brotten mot de grundläggande rättigheterna på Milosevics bekostnad och kräver att rättegången skall avbrytas i två år, samt att han friges så att han kan återvända till Belgrad för att tillfriskna och förbereda sig.  Vi är övertygade om att hur mycket imperialisterna än försöker rättfärdiga sina brott i Jugoslavien genom att förvränga sanningen, så kommer de inte att lyckas. 

Van Orden (PPE-DE). 
Herr talman!  Jag skulle vilja uttrycka min oro för den senaste utvecklingen i Zimbabwe.  I synnerhet gäller det stängningen av Daily News, den enda oberoende tidning som fanns kvar i landet, trots att högsta domstolen beslutat motsatsen. 
Som ni vet har parlamentet de senaste två åren i mycket tydliga ordalag uttalat sin grava oro för den förfärliga situation i Zimbabwe som orsakats av Mugabe-regimen.  Vi har krävt att rådet vidtar strängare åtgärder, och att de andra länderna i södra Afrika, särskilt Republiken Sydafrika, visar ett starkare engagemang för att driva fram en förbättring av läget i Zimbabwe.  Vi välkomnar visserligen uttalandet från rådets ordförandeskap den 18 september 2003, men enbart ord räcker inte.  Jag är besviken över att mina brev till de grekiska och italienska utrikesministrarna om den här frågan har lämnats obesvarade. 
Jag skulle vilja be talmannen att insistera på att rådet måste reagera på den oro som parlamentet har uttryckt, och ta behovet av verksamma åtgärder mot Mugabe-regimen på allvar. 

Talmannen. 
Tack, herr Van Orden.  Vi skall på parlamentets vägnar framföra detta till rådet. 

Ribeiro e Castro (UEN). 
Herr talman!  Jag skall fatta mig mycket kort.  Jag skulle bara vilja ta upp en fråga som redan har uppmärksammats av denna kammare vid flera tillfällen.  Jag syftar på det drama som den nigerianska medborgaren Amina Lawal är invecklad i. Amnesty International sände nyligen runt en appell som hävdade att hennes dom hade bekräftats.  De senaste rapporterna, också de från Amnesty International, hävdar dock att så inte är fallet och att hennes överklagande kommer att tas upp till behandling den 25 september.  Jag uppmanar därför mina kolleger att använda denna vecka till att fortsätta kräva att de nigerianska myndigheterna upphör med denna absurda förföljelse.  Jag skulle också vilja be er, herr talman, att vidarebefordra dessa upprörda känslor (vilka flera gånger har uttryckts av denna kammare) som väckts hos oss på grund av förföljelsen, på helt absurda grunder, av denna nigerianska medborgare. 

Dhaene (Verts/ALE). 
Herr talman!  På denna Europas bilfria dag upptäcker vi att direkttåget mellan Bryssel och Strasbourg har slopats.  Detta betyder att hundratals människor ännu en gång har varit tvungna att använda bilen för att komma hit.  Det är rena skandalen - en fara för miljön och för parlamentets image.  Det är vårt jobb att föregå med gott exempel.  Jag uppmanar er därför att omedelbart börja förhandla med de franska och belgiska järnvägsbolagen för att lösa detta problem inom kort.  Vid varje session hörs det klagomål om Strasbourgs tillgänglighet.  Vi är trötta på det!  Vi måste lösa den gordiska knuten en gång för alla när det gäller sätet för detta parlament. 

Talmannen. 
Jag beklagar att ert klagomål bara blir ett i en stor hög som rör några av de här frågorna.  Vi skall se vad vi kan göra. 

Korakas (GUE/NGL). 
Herr talman!  Jag skulle vilja fördöma det faktum att ytterligare två grekiska arbetstagare dog och två andra blev allvarligt skadade förra veckan i de gruvor som tillhör VD:n för det grekiska industriförbundet, Kyriakopoulos.  Dessa två dödsfall följde i kölvattnet av ytterligare sex döda vid liknande arbetsolyckor, tillsammans med massor av skadade bara under september månad. 
Det verkar som om arbetstagare i länderna inom Europeiska unionen - och jag talar särskilt om Grekland - faktiskt anses vara resurser som kan förbrukas, och att deras hälsa och liv offras av storfinansen i strävan efter maximal vinst. 
Jag har en känsla av att denna oacceptabla situation inte bara förekommer i Grekland.  Bevisen vittnar om det, kanske mer intensivt i Grekland.  Hundratals människor förlorar sina liv och tusentals skadas varje år bara i mitt land.  Föreställ er vad som händer inom Europeiska unionen i sin helhet.  Om ni tror att detta är helt i linje med generösa proklamationer om sysselsättning, om att garantera arbetsmiljön, då har vi helt misstagit oss.  Det är därför som vi anser att detta är ännu ett tecken på det system som vi lever under och hur grymt detta system är mot människor som försöker försörja sig på ärligt sätt. 

Cappato (NI). 
Herr talman!  Jag skulle vilja uppmärksamma er på en viktig fråga.  Den förberedande kommittén för världstoppmötet om informationssamhället sammanträder i Genève.  För det första har två icke statliga organisationer- organisationerna Reportrar utan gränser och Human Rights in China - nekats tillträde till denna kommitté.  För det andra kommer den andra fasen av världstoppmötet att äga rum i Tunis.  Nu får vi information från Världsorganisationen mot tortyr om att Tunisien har utnämnt ingen mindre än general Habib Ammar till ordförande för toppmötet, en före detta befälhavare för Habib Bourguibas nationalgarde och före detta inrikesminister, upphovsmannen till säkerhetstjänstens nationella huvudkontor i Tunisien, vilket är omtalat i landet för att använda tortyr. 
Herr talman!  Jag skulle vilja be er ingripa för att förhindra att ansvaret för FN:s världstoppmöte om informationssamhället ges till en person vars händer är fläckade av blod från tortyr, och vilket alltså, som en följd av detta, skulle tränga igenom Internet och informationssamhället. 

Talmannen. 
Herr Cappato!  Jag skall undersöka saken och i vederbörlig ordning återkomma till er och till parlamentet. 

Banotti (PPE-DE). 
Herr talman!  I morse skrev den irländska pressen om en mycket intressant rapport från Europeiska forskningsinstitutet i Ispra.  Med tanke på den oro som tidigare har uttryckts för luftkvaliteten i institutionerna föreslår jag att vi e-postar den här artikeln till alla kolleger.  Den vederlägger en gång för alla föreställningarna om att rökning i slutna utrymmen skulle vara oskadligt.  Forskningsresultaten är riktigt oroväckande.  Jag hoppas att kolleger som gillar att ta sig ett bloss visar respekt för de övrigas hälsa genom att låta bli att röka i parlamentet, utom i de väl avgränsade utrymmen där rökning är tillåten.  
Rapporten anses vara en av de bästa som någonsin skrivits om luftkvalitet, och den ger anledning till oro på många punkter som jag som kvestor har föreslagit att vi skall uppmärksamma fastighetens tjänsteavdelningar på. 

Lage (PSE). 
Herr talman, mina damer och herrar!  Eftersom jag inte har haft möjlighet att inleda en ordentlig politisk debatt om kommissionens åtgärder skulle jag vilja använda denna enda ynkliga minut för att uttrycka min besvikelse över kommissionens åtgärder som bör kritiseras på tre områden enligt min mening.  Det första området är budgetpolitiken och kommissionens ständiga omedgörlighet när det gäller att tolka stabilitetspaktens kriterier.  Detta strider mot den europeiska ekonomins intressen och står i vägen för en ekonomisk återhämtning.  Den andra orsaken till klagomål hör samman med denna omedgörlighet som kännetecknar kommissionens åtgärder när det gäller konkurrenspolitik, en omedgörlighet som är oemottaglig för industriell logik och den europeiska industrins intressen.  Den tredje orsaken är kopplad till kommissionens agerande när det gäller regeringskonferensen: medan alla de som kämpar för utkastet till konstitution sluter leden för att försvara den, föreslog kommissionen en omförhandling av detta utkast till konstitution vid regeringskonferensen.  Jag är besviken på kommissionen, som inte längre är den drivande kraften bakom Europa utan har blivit en börda, men nu skall jag sluta att kritisera den! 

Talmannen. 
Det har ni ett enhälligt stöd för. 

André-Léonard (ELDR). 
Herr talman!  Förra veckan, på onsdagen för att vara exakt, invigdes scientologkyrkans nya kontor i Bryssel med pompa och ståt.  Jag måste uttrycka min förvåning, herr talman, över att en sådan händelse fick äga rum mitt i EU-kvarteret.  Jag måste också fördöma att det kan handla om vilseledning i sammanhanget, för detta kontor kallas ? Europeiska kontoret för offentliga frågor och mänskliga rättigheter ?. 
Som parlamentsledamöter mottog vi alla en inbjudan till denna invigningsceremoni.  Denna fann vi, försedd med en med en adresslapp med uppgift om nummer och våning för våra kontor, i våra privata brevlådor i parlamentet.  Inbjudningarna var inte frankerade, vilket innebär att de delades ut.  Jag skulle vilja veta hur det var möjligt att dessa inbjudningar delades ut, och vem som hade med sig dem till Europaparlamentet.  Herr talman!  Jag tycker att vi bör vara försiktiga när det gäller en sekt som denna, som inom några få dagar skall ställas inför rätta i Belgien för bedrägeri, oriktiga framställningar av alla de slag, olaglig läkarverksamhet samt många andra förseelser som den har anklagats för. 

Talmannen. 
Fru André-Leonard!  Jag måste be tjänstemännen att undersöka hur just det meddelandet distribuerades.  Men jag kan redan på förhand försäkra att den typen av distribution inte följde de bestämmelser och rutiner som skall iakttas i parlamentet.  Hur det har gått till i detalj får vi titta närmare på. 
Punkten är avslutad. 

Talmannen. 
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0278/2003) av Sterckx för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om ökad sjösäkerhet med anledning av oljetankern Prestiges förlisning (2003/2066(INI)). 

Sterckx (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Först och främst skulle jag vilja tacka de många ledamöter som har bidragit till detta betänkande.  Jag skulle vilja tacka alla som har försett oss med uppgifter under utfrågningarna i parlamentet och under våra besök i Galicien och Brest, men även alla de människor som spontant har sänt oss uppgifter via e-post eller brev, eller som har sänt oss hela dokumentsamlingar.  Alla dessa fall var mycket intressanta, och de har hjälp oss mycket. 
Jag skulle emellertid vilja klargöra att avsikten med detta betänkande är att öka sjösäkerheten så mycket som möjligt.  Det var det enda som vi arbetade med.  För det första var vi tvungna att ta reda på så mycket som möjligt om Prestige för att dra lärdom av detta.  Vi var sedan tvungna att gå igenom alla förordningar, både europeiska och internationella, för att ta reda på var vi kunde göra förbättringar.  Det är uppenbart att kommissionen inte väntade på våra slutsatser, även om vi hade tillräcklig kontakt med kommissionen under vårt arbete.  Förslag lades fram, och jag anser att kommissionen arbetade snabbt och väl i detta fall. 
Vad var det som gick fel vid Prestiges förlisning?  En av betänkandets ursprungliga slutsatser var att det inte fanns någon nödhamn inom det område där olyckan inträffade.  Enligt min mening är detta en av de två viktigaste slutsatserna.  Man flyttade fartyget bort från kusten, och genom att flytta fartyget bort från kusten blev olyckans konsekvenser, åtminstone geografiskt sett, allvarligare än de annars kunde ha blivit. 
Erika II-paketet innefattade riktlinjer för nödhamnar.  Om vi hade tillämpat dessa skulle förmodligen allt sett annorlunda ut.  Det gläder mig att hanteringen av systemet med nödhamnar har påskyndats.  Jag hoppas att ett förslag till ersättning läggs fram väldigt snart - kommissionen har faktisk lovat detta.  Vi ber även om tydliga förvaltningsstrukturer - och detta är mycket viktigt - för nödhamnar.  Medlemsstaterna var tvungna att rapportera om systemen i sina länder före den 1 juli.  Så vitt jag vet har alla faktiskt gjort det.  Jag skulle därför vilja be kommissionen att avge ett yttrande om kvaliteten på de dokument som den har mottagit.  Hur är de?  Skulle detta ha gjort sådana fall som Prestige mindre allvarliga?  Skapar vi ett effektivt system nu?  Det är min första fråga till kommissionen. 
En annan viktig lärdom som jag verkligen drog från händelsen med Prestige är att vi måste inspektera gamla fartyg bättre.  Oavsett om vi måste ta dem ur trafik för att vi anser att de är farliga, eller om vi anser att de fortfarande är helt i sin ordning, så måste vi kontrollera dem väldigt ingående för att fastställa om de är i gott skick eller inte.  Om man skall tro alla rapporter så utfördes säkerligen inte inspektionen av den ena eller båda av ballasttankarna i Prestiges fall helt i enlighet med bestämmelserna.  Jag anser att det är viktigt för oss att även förhöra klassificeringssällskapet och fråga dem om de inte kan skärpa sina regler på denna punkt.  Det är inte tillräckligt att bara se till fartygets skick vid en särskild tidpunkt och inspektera det med ett par års intervall.  Vi måste också titta på hur fartyget används.  I Prestiges fall kan det ha varit ett problem att fartyget användes som en rörlig oljedepå, och detta kan ha försvagat fartygets struktur.  Detta beaktades inte tillräckligt eftersom det inte fanns med i bestämmelserna.  Vi måste se till att sådana här saker inte inträffar igen i framtiden. 
En lösning som vi har lagt fram - eller åtminstone ett beslut som fattades väldigt snabbt - gäller beslutet om att endast tillåta fartyg med dubbelskrov att frakta den typ av material som fraktades av Prestige.  Jag instämmer med principen, men vi får inte se detta som någon mirakellösning eftersom nya frågeställningar uppstår i samband med dubbelskroviga fartyg.  Vad sker med dubbelskroviga fartyg när de blir gamla?  För närvarande är alla fartyg nya och allt fungerar perfekt, men kommer dessa fartyg fortfarande att vara OK om 20 eller 25 år?  Vissa specialister hävdar faktiskt att det kommer att uppstå problem med korrosion och metallförsvagningar.  Samma sak som inträffade med Prestige kan även inträffa med dubbelskroviga fartyg.  Vi måste vara mycket uppmärksamma på det.  Jag skulle önska att både klassificeringssällskapet och Europeiska sjösäkerhetsbyrån övervakade detta ordentligt.  Vi har även förslag om att skärpa hamnstatskontrollerna, och vi har förslag om att följa upp riktlinjerna för övervakning på rätt sätt.  Det finns så många saker i betänkandet, och jag kan inte gå in i detalj på dem alla. 
När det gäller hantering av nödsituationer anser jag att det skulle vara bra om vi hade en lämplig europeisk kustbevakningsenhet.  Jag anser också - och jag tycker att kommissionens förslag är klokt - att det borde finnas en flotta för bekämpning av oljeföroreningar som förvaltas av Europeiska sjösäkerhetsbyrån.  Vi får emellertid inte glömma att det för närvarande finns en hel del sakkunskap inom sektorn själv, och vi får inte fördubbla ansträngningen.  Vi måste använda oss av befintlig sakkunskap. 
Jag tycker även att det är viktigt att det borde finnas ett oberoende organ som undersöker olyckor inom sjöfarten såsom det finns inom flygfarten.  För tillfället är det särskilt otydligt vem som genomför sådana undersökningar.  Det finns alltid någon som är part i ett mål eller som har lämnat in ett krav på ersättning eller som måste betala skadestånd.  Det finns aldrig ett högre, opartiskt organ som undersöker vad som exakt har inträffat.  Det finns ett sådant organ för flygfarten, och jag anser att det borde finnas ett för sjöfarten också. 
Jag anser, herr kommissionär, och jag förmodar ni instämmer med mig i detta, att Europeiska unionens roll inom de internationella organisationerna måste förstärkas.  Kommissionen borde egentligen vara medlem i Internationella sjöfartsorganisationen och lägga hela sin tyngd bakom detta för att garantera att vi aldrig agerar på ett oordnat sätt igen.  Jag tror inte att våra åsikter om detta går isär på något avgörande sätt. 
Friheten att bedriva sjöfart är inte absolut.  Ett kustland måste kunna vidta åtgärder mot ett fartyg som utgör ett hot.  Om det är nödvändigt att ändra de internationella bestämmelserna för att uppnå detta, så måste vi göra det.  Vi måste garantera att nödhamnar blir obligatoriska inom IMO.  Vi måste reglera sjöfarten inom överbefolkade och känsliga områden.  Vi måste göra detta bättre än vad vi gör det nu.  Det är inte rimligt att automatiskt bogsera fartyg 30 mil utanför kusten eftersom detta inte minskar risken.  Detta förbättrar inte fartyget, och det gör inte en dålig besättning bättre, men fartyget befinner sig längre bort så vi tror att situation är riskfri. 
Herr talman!  Ni är synnerligen noggrann; jag hoppas att ni ger mig en aning mer tid.  Vi måste kunna utöva bättre kontroll över flaggstater.  Vi måste ägna mer uppmärksamhet åt kvaliteten på besättningen.  Vi får inte kriminalisera kaptenen.  Detta är viktigt.  Denna man sitter fortfarande i husarrest och måste anmäla sig hos polisen varje dag.  Jag skulle vilja uppmana de spanska myndigheterna att se över detta fall en gång till.  Enligt min mening och, hoppas jag, enligt de flesta i detta parlament är denna man inte en brottsling, men han behandlas som en. 
Sedan har vi vrakdelarna.  Det råder förvirring om detta.  Det finns mycket mindre olja ombord än vad vi trodde.  Jag har just mottagit uppgifter från konsortiet under ledning av Repsol som utför arbetet.  Det finns fortfarande 14 000 ton ombord, 13 300 i fören, 700 i aktern.  De centrala tankarna, som vi trodde var fulla fortfarande, innehåller inte olja längre, bara vatten.  Skillnaden mellan vad vi trodde i januari och vad vi tror nu är inte ett resultat av läckor utan kom förmodligen till eftersom mer olja förlorades när fartyget bröts sönder i katastrofen.  Förberedelserna fortsätter.  Eftersom läckorna är små så kommer ingen olja att tas upp till ytan denna vinter som kommer; detta kommer att göras till våren. 
Det är två saker till som jag vill ta upp, om ni tillåter herr talman, och jag tackar er för ert överseende.  Jag har bett om en särskild omröstning om ett antal punkter, eftersom vissa saker har fördubblats i betänkandet.  Jag hoppas att mina kolleger i Europaparlamentet kommer att kunna stödja mig härvidlag.  Jag gick med på kompromisser om sju frågor.  Jag tänker inte räkna upp dem, men jag skulle vilja be alla att ta en titt på dem och stödja dem, annars kommer vi i slutändan få ett dokument som är alldeles för långt. 
Min sista punkt gäller det tillfälliga utskott som parlamentet skulle vilja utse för att undersöka denna fråga mer på djupet.  Jag noterar att det finns en bred överenskommelse om principen.  Båda mina kolleger på denna sida och de på kammarens andra sida har lagt fram ett ändringsförslag om att inrätta ett tillfälligt parlamentsutskott.  Diskussionen handlar om dess uppdrag.  Jag skall försöka att finna en kompromiss till i kväll, eller möjligtvis till i morgon bitti.  Om jag inte lyckas hoppas jag att detta betänkande inte får stryka på foten på grund av det, eftersom endast en av 108 punkter handlar om detta tillfälliga utskottet.  De övriga 107 handlar om sjösäkerhet, och det är vad vi arbetar med här. 
(Applåder)

Talmannen. 
Herr Sterckx!  Jag noterar att ni lyckades tänja ut er talartid på fem minuter till över nio minuter.  Ni verkar helt enkelt vara en föredragande med dubbelskrov. 

De Palacio
. ( ES) Herr talman!  Jag skulle vilja börja med att tacka Sterckx för det storartade betänkande som han har lagt fram och även alla parlamentsutskott som har deltagit i detta arbete under många månader. 
Jag skulle vilja påminna er om den aktuella situationen i fråga om kampen mot miljöförstöring till havs.  Det är viktigt att notera, herr Sterckx, att före Prestige hade vi Erika, och inte heller då fanns det någon nödhamn för att ge skydd åt ett fartyg i nöd.  Tyvärr har det även funnits många andra fall före Prestige och Erika där det inte bara saknades en nödhamn, det fanns inte heller någon politisk vilja, varken från parlamentets eller från rådets sida, eller från någon annans sida, för att vidta åtgärder som skulle ha kunnat förhindra det som inträffade med Erika och Prestige.  Detta är det första som måste sägas. 
Som ni vet har de åtgärder som vi föreslog, och som kallats ? Erika I- och Erika II-paketen?,  blivit godkända, med undantag för Europeiska ersättningsfonden för utsläpp från tankfartyg.  Framsteg har ändå gjorts på denna sista punkt under de senaste månaderna och åren tack vare den kraft som kommissionen har lagt ned - med stöd av, det skall sägas, EU-medlemmarna av Internationella sjöfartsorganisationen - på att garantera att taket för Internationella fonden för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja höjs till 920 miljoner euro, vilket mer än tredubblar den nuvarande fonden. 
Utöver Erika I och II-paketen lade kommissionen fram andra förslag precis efter katastrofen med Prestige, och de undersöks för närvarande av rådet och parlamentet.  Jag måste dock påpeka att ett av dessa redan har antagits och kommer att träda i kraft 20 dagar efter dess offentliggörande, vilket blir i slutet av denna månad eller i början av nästa månad.  Detta förslag kräver användning av oljetankfartyg med dubbelskrov vid transport av tung eldningsolja och påskyndande av tidsplanen för att slopa tankfartyg med enkelskrov.  Om detta hade föreslagits och genomförts efter katastrofen med Erika kunde vi enligt min mening har förhindrat olyckan med Prestige. 
Resultatet, mina damer och herrar, är att vi inte kan vila på våra lagrar eftersom olyckan med Prestige tyvärr inte förhindrades efter det som inträffat med Erika.  Vi kan emellertid säga något mycket viktigt; och det är att denna gång fattade vi beslut, denna gång agerade vi.  Detta är den stora skillnad mellan vad som har hänt vid tidigare tillfällen och vad som händer nu. 
Kommissionen följer och övervakar förvisso genomförandet av de åtgärder som vi antagit; med andra ord följer kommissionen de åtgärder som vidtas av medlemsstaternas regeringar och anpassar dem till det som har antagits.  I detta avseende måste jag säga er att vi har varit tvungna att inleda tio överträdelseförfaranden mot tio medlemsstater som inte har införlivat de nya bestämmelserna om övervakning genom hamnstatskontroll och klassificeringssällskap tillräckligt.  Detta hör faktiskt samman med de två centrala delarna för att lösa denna fråga: hamnkontroller som alltså möjliggör förebyggande. 
När det gäller situationen på ort och ställe nämnde ledamoten att flera metoder för att hämta upp den olja som fortfarande finns inne i vraket övervägs, och att de behöriga myndigheterna kommer att vidta åtgärder inom en snar framtid i enlighet med de två lösningar som finns. 
Jag skulle också vilja påpeka att de berörda stränderna har rengjorts.  Detta betyder dock inte att det inte längre finns något flytande utsläpp från Prestige i havet, i synnerhet runt Vizcaya, längs Atlantens kustområden, som rör sig med strömmarna och vindarna och som kan orsaka föroreningar längs vilken europeisk kust som helst när som helst. 
Jag skulle kort vilja återknyta till några av de punkter som har tagits upp av den ärade ledamoten.  Han frågar vad som gick fel, och han svarar att det inte fanns någon nödhamn.  Jag tror att någonting annat gick fel innan bristen på nödhamn uppstod: ett dåligt underhållet fartyg seglade på farliga hav.  Sedan, efter misstaget, märkte vi att det inte fanns någon nödhamn, precis som det inte fanns någon nödhamn vid olyckan med Erika, men denna gång är situationen mycket allvarligare, precis som det inte fanns någon nödhamn en och en halv månad senare vid olyckan med Vicky, när vi stod inför ytterligare en allvarlig situation.  Gudskelov var det inte någon större katastrof, men detta var enbart tack vare att havet var stilla och att det fanns möjlighet att hälla ut lasten på öppet hav, inte för att det fanns en tillgänglig nödhamn för att skydda ett fartyg lastat med olja i svårigheter lite mer än en och en halv månad efter det som vi upplevt med Prestige. 
Därför är det absolut nödvändigt att vi etablerar nödhamnar och upprättar en beredskapsplan för att skydda fartyg i nöd. 
EU:s medlemsstater åtog sig den politiska uppgiften att sända dessa planer till oss före den 1 juli i år, även om de ur rättssynpunkt har fram till februari nästa år på sig.  De har allihop svarat, om än utan samstämmighet.  De hänvisar till olika tolkningar av gemenskapsbestämmelserna.  Vad som sades här, vad som diskuterades och vad som beslutades inom ministerrådet och detta parlament var väldigt tydligt: de skall, vid en given tidpunkt, tillhandahålla en nödhamn, en tillflyktsort för ett fartyg som befinner sig i nöd. 
Vi bedömer för närvarande de planer som har utarbetats i enlighet med Internationella sjöfartsorganisationens krav, och vid nästa råd har jag för avsikt att ta upp denna punkt med transportministrarna och tala om för dem att om de inte har uppfyllt vad kommissionen anser vara kraven i den godkända texten före den 5 februari 2004 kommer vi säkerligen att inleda överträdelseförfaranden mot de stater som inte uppvisar fullständig efterlevnad. 
Vi kommer därför, liksom vi gör nu, att kräva fullständig efterlevnad av de bestämmelser som gäller för närvarande i alla fall och att bestämmelserna överförs till de olika nationella lagstiftningarna. 
Vid flera tillfällen har vi talat om behovet av att öka sjösäkerheten och om Europeiska unionens förmåga att ingripa vid allvarliga olyckor eller vid förorening.  Därför finns det förslag om att förändra Europeiska sjösäkerhetsbyrån för att öka dess befogenheter.  Detta är förslaget, och jag vill tacka parlamentet för det stöd som det i princip kommer att ge oss, eftersom sjösäkerhetsbyrån måste ha tillgängliga resurser, särskilt fartyg för bekämpning av föroreningar som kan verka vid svår sjögång och som inte är tvungna, som i fallet med Prestige, att ligga förtöjda på grund av vågornas storlek utan som kan verka i vågor över fyra meter. 
Frågan om EU:s närvaro inom IMO är av avgörande betydelse, som den gode ledamoten påpekade.  Vi kräver ett förhandlingsmandat för ett fullständigt upptagande av Europeiska unionen i Internationella sjöfartsorganisationen.  På grundval av detta vill vi, tillsammans med medlemsstaterna, arbeta för att främja säkerhetsnormer, för att se till att flaggstaterna tar större ansvar och för att garantera bättre skydd för kuststaterna. 
Slutligen skulle jag vilja tacka parlamentet för det stöd som det har gett oss och fortsätter att ge oss under åren när det gäller denna fråga.  Jag tycker att resultatet är viktigt.  Europeiska unionen har beslutat att ta itu med dessa problem i stället för att bara vänta på nästa katastrof längs våra kuster.  Vi arbetar i tiden efter händelsen med Prestige, som jag har sagt, men även nästa år kommer vi att lägga fram nya förslag för att förbättra hamnkontrollerna och för att förstärka direktivet om övervakning av sjöfarten, med målet att införa en harmoniserad europeisk trafikinformation och ett förvaltningssystem.  Vi är även beredda att tala med våra grannstater, Ryssland till exempel, om frågor som denna, och att upprätta en rättslig ram för utredningar till följd av olyckor samt tillämpandet av minimikriterier för flaggstater inom Europeiska unionen. 
Jag tackar er för det arbete som ni har utfört, och jag skulle vilja påpeka att när det gäller besättningsfrågan så har vi den säkerhetsaspekten som gäller fall där besättningen inte talar samma språk: säkerheten i en nödsituation äventyras allvarligt när order inte kan ges eller tas emot på ett fullgott sätt.  Detta är något som vi tittar på, och vi har föreslagit vissa åtgärder i detta syfte.  Än en gång, mina damer och herrar, hoppas jag att jag kan lita på ert stöd för att hjälpa oss med fortsatta framsteg inom detta område. 
(Applåder)

Ortuondo Larrea (Verts/ALE)
Herr talman, fru kommissionär!  Som föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi skulle jag först vilja uttrycka vår beundran för det utomordentliga arbete som utförts av fiskare, deras branschorganisationer och sammanslutningar samt tusentals frivilliga, vilket minskade skadans inverkan på miljön. 
Samtidigt skulle vi vilja påpeka att utöver att återställa miljöskadorna och att fortsätta stödja alla de individer och företag som har drabbats av oljebältet inom fiskeri-, skaldjurs- och vattenbrukssektorn, måste vi garantera ersättning för all social och ekonomisk skada som har orsakats av Prestiges förlisning inom de övriga drabbade industrisektorerna, som exempelvis konservering, handel, transport, hotell och restaurang, turism osv.  För att uppnå detta kräver vi en mobilisering av alla gemenskapsfonder och tekniska resurser, utan undantag, för ett antagande av en kompletterande fond för ersättning av skada orsakad av oljeförorening och för ytterligare budgetresurser till miljökonsekvensbedömningar, ersättning för förluster som inte täcks av ett gällande internationellt avtal, upprättandet av ett nätverk för utbyte av erfarenheter inom området för skador som orsakats av kolväten, beredskapsplaner osv. 
För alla dessa syften måste tilldelningen av medel som görs till mål 2-regioner eller andra regioner ligga på samma samfinansieringsnivå inom gemenskapen som mål 1-regioner, för att därigenom undvika obalans i behandlingen som skulle vara obefogad när det gäller skador orsakade av organ utanför de faktiskt drabbade områdena. 
Vi kräver också att förbudet om tillträde till EU-hamnar för fartyg med enkelskrov som fraktar farligt gods skall utökas genom skapandet av en särskild EU-lag för fartyg som trafikerar gemenskapens vatten, som har skett i Förenta staterna.  Med det som man har kommit överens om hittills skulle vi inte förhindra en sådan situation som Prestige-olyckan. 
Personligen vill jag fördöma det faktum att de mest effektiva insatserna för att hämta upp bränsle i öppet hav, som genomfördes av Baskiens fiskeflotta, hittills är de enda insatser inom hela den spanska staten som inte har fått det stöd som tillhandahålls i gemenskapsbestämmelserna.  Jag hoppas att denna diskriminering inte fortsätter. 
Vi får slutligen inte dröja med att upprätta ett tillfälligt utskott för att noggrannare undersöka orsakerna till och konsekvenserna av Prestige-olyckan samt med att föreslå effektiva åtgärder för att förhindra liknande katastrofer i framtiden. 

Pérez Álvarez (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Föredraganden hävdar i sin motivering att Prestige-olyckan belyser vikten av att, bland annat, på ett fullgott sätt övervaka fullständig efterlevnad av befintliga europeiska och internationella bestämmelser om sjösäkerhet. 
Andra kolleger kommer utan tvivel att hänvisa till andra aspekter av bestämmelserna som styr sjösäkerheten, såsom kommissionsledamoten själv och föredraganden gjorde.  Jag kommer att se på det från arbetsmiljösynpunkt.  Jag skulle vilja belysa behovet av fortsätta ansträngningar inom området arbetsmiljö, och även främja en kultur av förebyggande och av sjöfartsyrken.  Utbildningen för sjöfolk - inbegripet frågan om ett gemensamt språk, fru kommissionär - är oumbärlig för att förbättra sjötransportsäkerheten och för att förhindra olyckor.  Jag skulle vilja fästa kommissionens och medlemsstaternas uppmärksamhet på behovet av en reform av den internationella sjölagstiftning som behandlar frågor om arbetsmiljö och krav på nutida sjötransport.  Jag skulle vilja belysa de mycket skadliga följderna för nuvarande och kommande generationer av en ? allt är tillåtet?-politik och den skrupelfrihet som förekommer hos affärsmän och organisationer som uteslutande motiveras av profit.  Vi måste upprätta effektiva och tillräckligt stränga bestämmelser, vilka måste iakttas i verkligheten och inte bara formellt, som skall förhindra negativa konsekvenser för miljön, samhället och ekonomin, och kanske, bara kanske, förlusten av liv. 
Avslutningsvis vill jag, förutom att tacka ledamöterna i utskottet för sysselsättning för deras enhälliga stöd för yttrandet, upprepa min tacksamhet mot sjöfolk, fiskare, frivilliga och alla de som har stridit med stor beslutsamhet för att bekämpa förorening och stödja miljön och fiskeresurserna.  Naturligtvis vill jag även tacka myndigheterna i mitt land som på alla sätt ansträngde sig och gjorde sig mycket besvär med att undvika allvarligare skada och som i synnerhet arbetar sig igenom ? Galicienplanen?  för att återställa den skada som har orsakats och alltsedan den mycket allvarliga Prestige-olyckan återupplivar det drabbade området och Galicien som helhet. 
Fru kommissionär!  Vi tackar er för er politiska vilja som återspeglas i beslut, och vi uppmuntrar er att fortsätta ert arbete. 

Isler Béguin (Verts/ALE)
Herr talman!  Jag skulle vilja fråga vad det förstärkta Hughes-förfarandet gör för nytta.  Eftersom detta betänkande räknas till det förstärkta Hughes-förfarandet, borde utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor samt utskottet för regionalpolitik, transport och turism normalt sett ha utarbetat yttranden i enlighet med samma förfarande.  Detta är emellertid inte den fråga som vi skall diskutera här.  Den kommer att avgöras under en annan debatt. 
Som föredragande av yttrandet för utskottet för miljö kan jag säga att samhället sällan har skådat en sådan het och intensiv debatt som debatten om Prestige.  Vi är trots allt något fjärran från katastrofen här.  Prestige-katastrofens effekt på Galicien var mycket lik en elektrisk chock, och den hade samma inverkan på Frankrike och hela Europa.  Alla, varenda medborgare, berördes av katastrofen, särskilt efter olyckan med Erika 1999, då vi i denna kammare sade ? aldrig mer?. 
Herr talman, fru kommissionär!  Vi måste svara på några frågor som ännu inte har fått några svar.  Vi vet till exempel hur det gick till, men vi vet inte varför det hände.  Vi vet inte varför Prestige bogserades ut på havet, och de medborgare som undrar detta har rätt att få veta svaret.  Parlamentet och kommissionen reagerade emellertid mycket snabbt.  Vi begärde att en undersökningskommitté skulle upprättas, ett förslag som avslogs av en majoritet i kammaren, så nu har vi ett betänkande i stället i och med detta förstärkta Hughes-förfarande som inte verkar tjäna mycket till, måste jag tyvärr säga.  Ett mycket grundligt arbete har dock utförts med ett mycket gott samarbete mellan de olika bidragsgivarna och ledamöterna.  På utskottet för miljös vägnar har jag, vanligtvis tillsammans med föredraganden, deltagit i alla de initiativ som har lett till detta betänkande som är ganska uttömmande, och utskottet för miljö har särskilt fokuserat på frågan från miljösynpunkt. 
Jag kommer därför att koncentrera mig på fyra punkter, fyra av kraven från utskottet för miljö:
Det första handlar om prioriteringen att ta upp eldningsoljan.  Det är otänkbart att vi skall låta 13 000 ton eldningsolja sippra ut droppe för droppe: det skulle vara som att blunda för ett gömt oljebälte som skulle fortsätta att förorena våra kuster under de kommande åren. 
Den andra punkten är återställa de oförstörda naturområdena.  Vi kräver att livsmiljödirektivet tillämpas och att de föreslagna Natura 2000-områdena omedelbart skall antas samt resurser för att återställa oförstörda naturområden, kuster, havsbilden och det marina livet. 
Frågan om frivilliga är också oerhört viktig, herr talman.  Vi kräver att en epidemiologisk studie genomförs för samhällena för att ta reda på om frivilliga verkligen bör fortsätta att samla in eldningsolja eller inte i händelse av ett problem, osv.  Jag tänker dock inte gå igenom alla punkterna på listan. 
Mina damer och herrar!  Jag skulle särskilt vilja uppmärksamma er på morgondagens omröstning.  När det gäller morgondagens omröstning är det inte en fråga om att välja fel undersökningskommitté: vi kräver ett tillfälligt utskott som skall avslöja hela sanningen och berätta för oss vad som bör och inte bör göras i händelse av en katastrof.  Det som vi kräver med det tillfälliga utskottet är ett genuint stöd för beslutsfattande, ett redskap för att hjälpa beslutsfattare.  Ett utskott för tillämpningen av Erika I- och Erika II-direktiven skulle inte kunna tala om dessa saker för oss eller föra oss framåt. 

Talmannen. 
Jag vet att föredragandena och föredragandena av yttranden har lagt ned en hel del arbete, men jag befarar att jag måste garantera att tidsschemat följs.  Föredragandena av yttranden hade två minuters talartid, och de drog över den tiden med 40 sekunder eller en minut, eller till och med en och en halv minut när det gäller den sista föredraganden.  Jag skulle vilja be ledamöterna att respektera den talartid som har avsatts för dem i möjligaste mån. 

Poignant (PSE)
Herr Sterckx!  Jag har undersökt om ni har missat något, och med undantag av Europeiska sjösäkerhetsbyråns placering, som man måste besluta om en vacker dag, hittar jag inga luckor. 
Jag skulle, om jag får, vilja gå tillbaka till ett antal punkter som tagits upp i fiskeriutskottets yttrande.  För det första måste all olja hämtas upp, även om det inte finns några större mängder av den.  Fiskets säkerhet är beroende av detta.  För det andra, vem som bär skulden: sjöfolket vill, liksom alla andra, förstå hur detta kunde hända.  I morgon när vi röstar om frågan om det tillfälliga utskottet får vi hoppas att detta hjälper oss att förstå vad som inträffade, och se vad Frankrike respektive Spanien bar skulden till.  För det tredje, fru kommissionär, kommer det att bli nödvändigt att göra om flodsprutor till fartyg för bekämpning av föroreningar.  I händelse av framtida olyckor kommer vi att behöva en flotta som snabbt kan hämta upp olja eller petroleum.  För det fjärde tror jag, med tanke på de sjöfartskorridorer som förespråkas i betänkandet för att organisera sjöfartstrafik enligt samma tillvägagångssätt som i fråga om flygtrafik, att alla inom fiskerivärlden kommer att stödja detta. 
Slutligen frågan om tekniska hamninspektioner som är en källa till oro för alla: jag anser att vi måste titta på sociala kontroller och någon typ av arbetsinspektion.  Vi får verkligen inte glömma att sjösäkerhet och lagstiftning finns till för att först och främst rädda livet på sjöfolket ombord, oavsett om de är fiskare, affärsmän eller anställda inom ett annat transportslag. 

Hatzidakis (PPE-DE). 
Herr talman, fru vice kommissionsordförande!  Det arbete som utförts av föredragande Sterckx, som jag skulle vilja gratulera, och av alla oss andra i utskottet för regionalpolitik, transport och turism har visat att det problem som vi utredde, sjösäkerhet, är en komplex och svår fråga med många aspekter.  Det är därför som en rad åtgärder som täcker flera sektorer har föreslagits, och jag skulle vilja ta upp några av dem för sig, eftersom jag anser att de förtjänar att kommenteras. 
Flottor för bekämpning av föroreningar och en europeisk kustbevakningsenhet är frågor som måste utredas av kommissionen och rådet.  Det faktum att dubbelskroviga fartyg inte är ett universalmedel är en slutsats som bör betonas, och säkerheten för dessa skepp måste också utredas. 
Skattemässiga stimulansåtgärder för att återbörda fartyg till medlemsstaternas flagg är en särskilt viktig faktor eftersom vi på detta sätt kan begränsa antalet fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg.  Behovet av ett lingua franca på lång sikt inom sjöfarten, som inom flygfarten, mellan sjöfolk och alla andra parter inom sektorn och slutsatsen i betänkandet om att sjöfolk inte skall att utses till syndabockar vid ett skeppsbrott är frågor som också måste understrykas, i alla fall för min del.  På samma sätt bör särskild hänsyn tas i betänkandet till vad vårt utskott kräver, nämligen att det skall finnas oberoende undersökningskommittéer i händelse av skeppsbrott, så att det inte kan förekomma olika egoistiska hänsyn i utredningen av orsakerna och naturligtvis något som parlamentet har noterat länge, nämligen behovet för både medlemsstaterna och kommissionen att vidta särskilda åtgärder inom Internationella sjöfartsorganisationen för att göra den mer aktiv. 
Detta - och mycket mer därtill - påpekas i Sterckx' betänkande, men det finns något mer: det faktum att det är problem med att tillämpa den lagstiftning som redan har godkänts.  Innan vi går vidare till de åtgärder som föreslagits inför framtiden, noterar vi att det finns ett problem i flera länder när det gäller att respektera gemenskapslagstiftning.  Det är till exempel problem med avfallshanteringen i hamnar.  Det finns gemenskapslagstiftning som inte respekteras av minst fem medlemsstater.  Kommissionsledamoten själv hänvisade till nödhamnar.  Även här verkar medlemsstaterna inte direkt iaktta de krav som de själva har fastställt.  Det finns problem med hamnkontroller.  Det finns problem med att uppfylla kraven i lagstiftningen om sjöfartsregister från vissa medlemsstaters sida.  Det är ett problem inom rådet självt när det gäller en förordning om brottspåföljder vid förlisning som vi nu diskuterar inom vårt utskott.  Rådet uppmanade oss att gå vidare i denna riktning, och verkar som om rådet snart kommer över för att säga till vår föredragande, Pex, att det inte är redo att diskutera denna typ av förordning. 
När man följaktligen ser till detta, vilket till stor del framkom efter det att betänkandet gått till omröstning i utskottet, önskar vår politiska grupp ta upp frågan om det tillfälliga utskottet som kommer att se över tillämpningen av lagstiftningen, särskilt Erika I- och II-paketen, på europeisk nivå.  Vi måste se över varför lagstiftningen inte tillämpas och understryka för medlemsstaterna att de måste börja vidta åtgärder i denna riktning så fort som möjligt. 
Detta är syftet med vårt ändringsförslag, och jag skulle vilja uppmana alla politiska grupper att rösta för det eftersom alla andra ändringsförslag som fokuserar speciellt på frågan om Prestiges förlisning inte utgör, anser jag, den förordning som måste antas inom ramen för detta betänkande.  För det första eftersom vi redan har utrett frågan om Prestige.  Vad kommer vi ha för nytt att säga?  Det är som om vi ogiltigförklarar det arbete som utförts av föredraganden själv, Sterckx, och av vårt utskott som en helhet.  För det andra eftersom en undersökningskommitté kommer att skapa ett rättsligt problem.  Den kallas inte för undersökningskommitté officiellt.  Den kallas för tillfälligt utskott, men eftersom den undersöker orsakerna till Prestiges förlisning blir den i praktiken en förtäckt undersökningskommitté, och följaktligen skapar den ett rättsligt problem eftersom rättsliga förfaranden skall inledas i en medlemsstat, och detta är oförenligt med Europaparlamentets arbetsordning.  Och för det tredje måste vi vara på alerten.  Att se skogen, som är sjösäkerheten, och inte trädet, som är Prestige.  Om vi fortsätter att insistera på frågan om Prestige kommer vi helt enkelt att förflytta den inhemska spanska dispyten till Bryssel och Strasbourg.  Och jag tycker inte att det hedrar Europaparlamentet. 

Simpson (PSE). 
Herr talman!  Jag skulle vilja välkomna Sterckxbetänkandet.  I våra ögon är det en heltäckande genomgång av den kedja av beslut som ledde fram till Prestige-olyckan.  Vår föredragande är värd en eloge för sitt hårda arbete med att åstadkomma ett välgenomtänkt, välövervägt, rättvist och balanserat betänkande.  I betänkandet sätter man fingret på åtskilliga tillkortakommanden hos flera olika myndigheter, men man lyckas också utveckla ett antal konstruktiva idéer om hur vi kan undvika att Prestige-olyckan upprepas. 
Min kollega, Miguélez Ramos, kommer säkert att lyfta fram de följder som olyckan fick, och fortfarande har, för den galiciska kusten.  Hon om någon vet vilket lidande den här olyckan har orsakat.  Jag vill ge henne en eloge för hennes oförtröttliga insats för invånarna i Galicien. 
Sterckxbetänkandet har väckt så många andra frågor att jag och min grupp anser att det krävs ytterligare arbete.  Det krävs djupare undersökningar av omständigheterna kring Prestiges förlisning.  Det vore bra med en djupare analys av den ekonomiska och ekologiska katastrof som inträffat, och som fortfarande drabbar invånarna i Galicien och andra områden.  Det behövs dessutom en analys av hur tillräckliga EU:s nuvarande sjöfartsbestämmelser är, liksom IMO:s bestämmelser och de åtgärder som vissa medlemsländer har vidtagit - eller snarare har underlåtit att vidta.  
Herr talman!  PSE-gruppen, De gröna och GUE/NGL-gruppen har konsekvent begärt att en undersökningskommitté tillsätts.  Det utmärkta arbetet från Sterckx' sida gör att vi nu som en kompromiss kan överge det kravet.  I stället begär vi att talmanskonferensen tillsätter ett tillfälligt utskott som tar vid där Sterckx slutade och som söker svaren på de frågor som han och andra har ställt. 
Det är det minsta vi kan göra för invånarna i Galicien och i andra drabbade områden.  Jag stöder föredragandens krav på ett sådant utskott i ändringsförslag 11.  Om parlamentet nöjde sig med mindre, skulle det betyda att vi inte tog vårt ansvar.  Det skulle innebära att vi helt och hållet övergav inte bara invånarna i Galicien utan också hela befolkningen i Europeiska unionen. 
Det kan vi som företräder den här sidan i parlamentet inte ställa upp på.  Vi är beredda att sluta upp bakom parlamentets föredragande och förväntar oss att den andra sidan i parlamentet gör likadant.  Det politiska gallerispelets tid är förbi - nu är det dags att handla. 
Låt mig förtydliga vår ståndpunkt mot bakgrund av föredragandens slutgiltiga slutsatser i hans inlägg rörande frågan om ett tillfälligt utskott.  Vi säger nej till varje urvattning av ändringsförslag 11, och vi säger nej till varje förändring av ansvarsområdet för ett framtida tillfälligt utskott. 
Ändringsförslag 11 är välavvägt, välbehövligt, har bred förankring och tar sig an problemets kärna.  Varje urvattning eller förändring vore oacceptabel och skulle vara en åtgärd sprungen ur politiskt manövrerande, inte en åtgärd som gagnar sjösäkerheten. 
Därmed hoppas jag att PSE:s ståndpunkt i fråga om ändringsförslag 11 är kristallklar. 

Vermeer (ELDR). 
Herr talman!  Jag skulle först vilja tacka min kollega Dirk Sterckx för hans ansträngningar och även gratulera honom till det resultat som han har uppnått.  Redan från början hade vi ett bra samarbete inom utskottet för regionalpolitik, transport och turism, och nu verkar det som om vi kan få socialt stöd för detta.  Förberedelserna fortsatte praktiskt och effektivt: man åkte till Galicien och även till andra platser för att samla information.  Information från människor på ort och ställe.  Information från människor som har funderat på dessa frågor under en längre tid än vad vi har gjort här i parlamentet.  Jag hoppas uppriktigt att det stöd som vi har fått inom vårt utskott kommer att förstärkas i morgon. 
Nästa steg för Europeiska kommissionen är naturligtvis att bygga vidare på detta, och för rådet (transport) handlar det om att ge det stöd som krävs.  Det finns fortfarande en punkt som oroar mig, och den har jag angivit i ändringsförslag 10 tillsammans med föredraganden.  Den rör problemet med fartyg som har förbjudits och avvecklats i Europa.  Vi vill ha dessa oljetankfartyg med enkelskrov ur trafik tidigare än IMO för tillfället anser nödvändigt.  Vi bör inte tillåta dessa fartyg att med automatik hamna vid fattiga länders kuster och att människor utan resurser skall demontera dessa fartyg, med alla risker som det innebär.  Det skulle vara oförlåtligt om de högre europeiska normerna resulterade i potentiella miljöskador för att vi inte vill ta itu med problemet.  De oljetankfartyg vi inte längre vill ha här får inte hamna på stränderna i Fjärran östern i stora antal.  Den förorening som detta skulle orsaka kommer vara flera gånger större än den förorening som Prestige orsakade längs vår egen kustlinje.  Jag är övertygad om att Europa bör införa en högsta livslängd för fartyg.  Detta skulle kräva att europeiska redare och europeiska flaggstater demonterar sina skepp ordentligt.  I mitt ändringsförslag bad jag Europeiska kommissionen att undersöka om detta är genomförbart på kort sikt på grundval av en kostnadsanalys.  Jag skulle därför vilja fråga kommissionsledamoten om hon vill uttrycka sitt stöd för detta.  Jag har till och med konkreta indikationer på att miljöskydd och ekonomiska överväganden löper parallellt i denna fråga.  Företagssektorn håller redan på utarbeta initiativ för att ge kapitlet om ? företagens medborgaransvar?  ett konkret innehåll. 
Det är oerhört viktigt att vi inte slutar nu, utan att vi fortsätter att förebygga att katastrofer inträffar oftare, både i och utanför Europeiska unionen. 

Markov (GUE/NGL). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  I dag ägnar vi åter vår uppmärksamhet åt att analysera orsakerna till Prestiges förlisning och dess allvarliga och långtgående konsekvenser.  Det detaljerade betänkandet av Sterckx, som är förtjänt av ett stort tack för sitt utmärkta arbete, ger en första klassens grund för att göra detta. 
Både föredraganden och utskottet för regionalpolitik, transport och turism som helhet har, med stor omsorg och grundlighet, försökt att ge sakliga och objektiva svar på frågor om orsaker till och konsekvenser av katastrofen och de lärdomar som kan dras av den.  Jag lägger stor vikt vid detta mot bakgrund av den politiska kampanj som drevs av många parlamentsledamöter med målet att få parlamentet att upprätta en undersökningskommitté.  Trots alla politiska åsiktsskillnader inom utskottet kan jag i dag säga att vårt verkliga och dominerande bekymmer var att dra fram fakta i ljuset, och framför allt att komma fram till de slutsatser som behövs om vi skall kunna undvika att en sådan katastrof upprepar sig.  Det var ganska anmärkningsvärt hur de spanska tjänstemännen, då de inställde sig inför utskottet, verkade feltolka hur saker och ting förhåller sig i detta parlament och tro att de inte behövde samarbeta aktivt med oss i vårt arbete.  Denna inställning hade förändrats när besöket på plats i Galicien ägde rum. 
Föredraganden kom ändå - och jag citerar från hans motivering - fram till slutsatsen att ? på ett antal väsentliga punkter föreligger fortfarande oklarhet och/eller vittnesmålen är motstridiga?.  Han påpekar att det fortfarande pågår olika utredningar om den exakta orsaken till katastrofen och om frågan om vem som var ansvarig för den.  Dessa iakttagelser gjordes i mitten av juni, när arbetet med betänkandet var inne i slutskedet. 
Under tiden har det gått flera månader och nya detaljer har kommit till allmän kännedom, inbegripet det faktum att Spanien och Frankrike rådfrågade varandra om vad man skulle göra med det skadade fartyget; de spanska myndigheternas uttalanden har varit motsägelsefulla i fråga om den mängd olja som vraket läckte ut och den ursprungliga mängden olja som tankfartyget fraktade; det har gjorts analyser av oljeföroreningens miljöeffekter och inledande bedömningar av de sociala och ekonomiska konsekvenserna efter sommaruppehållet.  Dessa bekräftar vad vi hade befarat med anledning av den provisoriska natur och den därmed sammanhängande oundvikliga ofullständighet som kännetecknar rekommendationerna och slutsatserna i Sterckxbetänkandet. 
Det var av denna anledning som min grupp beslutade att kräva att resultatet av undersökningen skulle uppdateras och tillsammans med de andra grupperna lade fram förslaget om att inrätta ett tillfälligt utskott i parlamentet, även om vi mycket väl visste att det inte finns så mycket tid för detta.  Parlamentets politiska ansvar kräver att vi, om vi skall komma fram till rätt slutsatser inför framtiden, måste göra detta med största möjliga tydlighet och vara fullt medvetna om orsakerna, och detta kan endast ske om vi agerar gemensamt, med ett nära samarbete på nationell och europeisk nivå. 
(Applåder)

Nogueira Román (Verts/ALE). 
Herr talman, fru kommissionär!  Jag måste börja med att säga att den demokratiska upproriskheten som har uppträtt i Galicien och andra områden i Spanien verkligen var ovanliga exempel på många människors önskan att se till att sådana katastrofer som den i Galicien inte inträffar igen.  Nunca Máis-rörelsen, som omfattar sjömän, volontärer och lokala myndigheter från Galicien, visar verkligen på en beundransvärd respons, och jag tror att responsen från föredraganden och från parlamentet på problemet med Prestige för närvarande är i linje med denna demokratiska upproriskhet. 
Här måste vi komma ihåg att det har inträffat sex mycket allvarliga olyckor i Galicien under de senaste 30 åren, att trots detta inga åtgärder vidtagits så som skedde efter olyckan med Erika, och att det, återigen, inte fanns och fortfarande inte finns några katastrofplaner.  Jag måste påpeka att om ett fartyg liknande Prestige skulle segla förbi Galicien nu, så skulle exakt samma katastrof kunna inträffa, eftersom det inte har gjorts några ändringar som hindrar dessa typer av fartyg från att segla på gemenskapens vatten. 
Herr talman!  Det resultat som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har uppnått är bättre än vi hade vågat hoppas.  Jag gratulerar föredraganden Sterckx och alla dem som har arbetat med detta dokument, vilket är bättre än vi hade hoppats, trots de hinder man stött på, både i parlamentet och i Galicien och den spanska staten.  Hur som helst är det ett viktigt steg framåt för att undanröja det kaos som råder i fråga om internationella sjötransporter. 
I dokumentet kritiseras de spanska myndigheternas uppträdande hårt - vilket jag tror är riktigt - och ännu hårdare kritik bör riktas mot det kaos som omger de internationella sjötransporterna, Internationella sjöfartsorganisationen, de stater som är inblandade och de större företagen, den internationella transportmaffian. 
Jag tror att vi måste fortsätta med detta arbete.  Därför godkänner vi, vår grupp och jag, ändringsförslagen rörande tillsättandet av en tillfällig kommitté för att i detalj undersöka orsakerna till problemet och lösa kommande problem.  Vi stöder därför de ändringsförslag som Sterckx lagt fram. 
Jag skulle vilja belysa några punkter: Problemet med Prestige har ett år efter olyckan fortfarande inte lösts.  Oljan driver fortfarande in på stränderna.  Jag beklagar att jag måste säga emot kommissionsledamoten, men oljan når fortfarande stränderna i Galicien - särskilt de i Kantabriska sjön - och det finns till och med kraftiga lager av olja under själva sanden.  Vi vet fortfarande inte hur mycket oljerester som finns i fartyget, och man har alls inte kommit till rätta med de långsiktiga konsekvenserna.  Undersökningar visar att det kommer att ta tio år att avhjälpa skadorna, och att det kommer att krävas 3-5 miljarder euro för att komma till rätta med situationen.  Det är också viktigt att få ordning på kaoset inom den internationella trafiken till sjöss. 
Slutligen vill jag säga att det är alltför tydligt att det finns en politisk konflikt inom själva Europeiska unionen.  Kommissionens uppträdande, som jag har berömt, återspeglas inte alltid i somliga medlemsstater, och inom Europaparlamentet finns det motstridiga ståndpunkter, där somliga är för att man löser detta problem, medan andra inte är det.  Vi behöver en europeisk lagstiftning - liknande den i Förenta staterna; det är ett villkor för att vi skall komma till rätta med hela den internationella sjötransportsituationen. 
Jag tror att det är rimligt att säga att Europeiska sjösäkerhetsbyrån måste vara placerad i det land som drabbats hårdast av katastroferna.  Det är också rimligt att säga att det är viktigt att klara upp situationen med skeppsvarv som exempelvis Astano i Galicien eller Izar, vilka är förbjudna att bygga handelsfartyg.  Slutligen måste vi i Europa och Europeiska sjösäkerhetsbyrån uppmuntra till ändringar i hela den internationella sjöfartslagstiftningen, och skapa vad jag skulle vilja kalla ett ? Galicienprotokoll?,  liknande Kyotoprotokollet, för att lösa sjöfartsproblem, vilket är mänsklighetens förbehåll. 

Ribeiro e Castro (UEN). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Detta ärende är, som ni vet, något som inte bara vår grupp utan också jag personligen är enormt oroad av, som portugisisk ledamot här i kammaren.  Portugal är ett av de länder som är mest sårbart när denna typ av händelser inträffar.  Spilloljan från Prestige nådde nästan våra stränder, och för ett par år sedan drabbades Porto Santo av en händelse som fick enorma återverkningar.  Portugisiska vatten (och här menar jag både vattnen utanför fastlandet och vattnen runt Madeira och Azorerna) är föremål för intensiv sjöfart.  Det är därför som vi alltid deltar i dessa debatter. 
Jag vill gratulera föredraganden till hans arbete, liksom jag tidigare gratulerade kommissionsledamoten till hennes respons på denna händelse och den beslutsamhet hon lade i dagen i fråga om Erika I- och Erika II-paketen.  Jag skulle vilja säga att om man fullständigt genomför Erika I- och Erika II-paketen under de närmaste två åren, tillsammans med alla åtgärder som föreslås för framtiden i detta betänkande, skulle vi kunna vara säkra på att situationen äntligen har vänt till det bättre.  Vi behöver emellertid ägna vår politiska energi åt detta, eftersom dessa ord inte får sjunka under ytan som Prestige gjorde.  De måste finnas kvar på den beslutsfattande nivån. 
Betänkandet innehåller åtgärder som fortfarande syftar till att hantera konsekvenserna efter Prestige-katastrofen.  Dessa åtgärder får inte glömmas bort.  Jag syftar på förklaringen till olyckan, de sociala och ekonomiska konsekvenserna samt de konsekvenser den fått för miljön, vilka måste undvikas i framtiden.  Betänkandet innehåller också mer allmänna åtgärder, som jag naturligtvis vill koncentrera mig på: särskilda transportleder, frågan om säkra hamnar, frågan om nöjaktiga resurser för att assistera vid denna typ av olyckor och, framför allt, en mer beslutsam inställning hos Europeiska unionen och alla medlemsstater inom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO).  Det är tid för oss alla att gemensamt vända oss till IMO och begära att det blir ett slut på denna katt- och råttalek som den internationella sjöfarten tycks ha utvecklats till.  Endast om medlemsstaterna intar en mycket beslutsam politisk hållning kommer vi att kunna göra haven runt våra länder - runt gemenskapen - säkra när det gäller liknande händelser, en gång för alla. 
Van Dam (EDD). 
Herr talman, fru kommissionär!  Konsekvenserna av Prestige-katastrofen påverkar oss alla.  Varken besättningen eller kustinvånarna i Spanien och Frankrike eller ledamöterna i detta parlament kan bli kvitt tanken på detta drama och dess konsekvenser.  För somliga innebär detta betänkande slutet på parlamentets diskussion om Prestige.  Men det är mycket som vi fortfarande inte vet, det finns många frågor som ännu inte besvarats, och det är en besvikelse.  Det har antytts att de spanska myndigheterna kunde ha begränsat skadan.  Det är därför vi stöder begäran att genomföra en mer djupgående undersökning av dessa fakta för att få slut på skvallret och smutskastningen en gång för alla.  Denna undersökning behövs också för att hjälpa oss att vidta bästa möjliga förebyggande åtgärder för att förhindra att en liknande katastrof upprepas. 
Föredraganden är värd mycket beröm för sitt betänkande.  Det är mycket komplett och innehåller utförlig kunskap om händelserna.  Jag håller särskilt med om att det behövs säkra hamnar med lämplig utrustning. 
Jag instämmer också i kravet på att oljetankfartyg skall ha dubbla skrov, samt kravet på en handlingsplan för katastrofsituationer. 
Men jag har avsevärda svårigheter att förstå det sätt på vilket skadan skall ersättas, bland annat därför att vi fortfarande inte känner till vissa parters motivering.  Vi skulle tvingas mobilisera alla gemenskapens resurser för att lyckas med kompensationen.  Detta innebär emellertid en utomordentlig ökning av initiativen från de olika medlemsstaterna.  Det finns också internationella bestämmelser för denna typ av kompensation.  För ögonblicket anser jag inte att det är lämpligt med bidrag från EU:s solidaritetsfond. 

Souchet (NI). 
Herr talman, herr kommissionär!  Det första betänkandet under denna sammanträdesperiod ägnas åt en fråga som är av stor betydelse, inte bara för länder där det geografiska läget gör dem regelbundet utsatta för de traumatiska effekterna från oljeutsläpp, utan också för alla stater vars leveranser av kolväten följer den rutt som korsar nordöstra Atlanten, Engelska kanalen och Nordsjön, en av de transportleder som har den största frekvensen av oljetankfartyg i världen. 
Alla berörda parter behöver verkligen utveckla ett informationsutbyte och knyta solidariska band.  Det är därför som en tillfällig parlamentskommitté kunde göra nytta efter de dubbla katastroferna med Erika och Prestige - min region drabbades av båda två - naturligtvis under förutsättning att vi ser till att det inte blir ett forum för att behandla små politiska tvister, vilket kunde antydas med tanke omständigheterna när vissa ledamöter föreslog en undersökningskommitté.  
Detta är en helt annan operation.  Det vore naturligtvis olämpligt om vi satte oss själva till doms över en medlemsstatsregering: det vi behöver göra är att i en enda förteckning registrera, jämföra och granska de olika initiativ som tagits på alla nivåer - på europeisk nivå, av medlemsstaterna, de lokala myndigheterna och kommissionen - för att ta itu med konsekvenserna av dessa två förfärliga förlisningar. 
Parlamentet skulle inte gå för långt om man, med all lämplig hänsyn till subsidiariteten, i allas intresse skulle bemöda sig om att slå fast de lärdomar som man kan dra av det som gick bra och det som gick illa, att fastställa gränserna för unionens handlingssfär, bristerna i den internationella lagstiftningen, modellinitiativ som kan främjas och gemensamma åtgärder som kan utvecklas och samfinansieras av berörda länder. 
Det betänkande vi behandlar under eftermiddagen börjar våga sig in på detta spår, men, oundvikligen, bara till en viss del, och där föreslås lösningar som i somliga fall är orealistiska och ineffektiva.  Jag hänvisar särskilt till idén med en federal europeisk kustbevakningstjänst eller förslagen om att göra Europeiska sjösäkerhetsbyrån (EMSA) och medlemsstaterna gemensamt ansvariga för katastrofplaneringsarrangemang, vilket bara kan leda till en farlig sammanblandning av roller. 
Den största bristen i den nuvarande mekanismen är och förblir frågan om ansvar och kompensation.  Fru kommissionär!  Även om det är en välkommen åtgärd så räcker det, som vi vet, inte att höja taket för Internationella oljeskadefonden (IOPCF).  Vi kan inte tolerera ett system - vilket vi för närvarande gör - där en stor del av den kompensation som offren beviljas kommer från skattebetalarna i de länder eller regioner som är drabbade av föroreningen.  Det måste vara möjligt att göra alla dem som orsakat den förorenande händelsekedjan straffrättsligt och ekonomiskt ansvariga.  Det är detta mål, herr talman, som medlemsstaterna i första hand bör koncentrera sig på i fortsättningen, inom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO). 

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Först vill jag tacka föredraganden Sterckx för hans väl avvägda och objektiva betänkande, med undantag för ändringsförslag 11, som jag strax skall komma tillbaka till, eftersom han har lyckats analysera de problem som rör sjösäkerheten i Europa och föreslå en lista med 113 operativa åtgärder. 
Herr talman!  Parlamentet har klart visat att det är vuxet omständigheterna, och jag vill också utsträcka mitt tack till kommissionen, inte bara därför att den inte har sparat någon möda när det gäller att samarbeta med parlamentet, och lagt fram en uttömmande rapport som utgjorde grunden för föredragandens betänkande, och inte heller bara för det mod som kommissionsledamoten har visat när hon initierade 10 överträdelseförfaranden, utan framför allt därför att man har föreslagit en hel förteckning med åtgärder för medlemsstaterna, åtgärder som, om de hade antagits, skulle ha förhindrat alla de problem som vi står inför i dag. 
Jag vill dessutom, herr talman, tacka de spanska myndigheterna som välkomnade kommissionens ledamöter och förklarade omfattningen av Prestige-tragedin för dem på plats, samt för de åtgärder man vidtog för att klara upp situationen. 
I stället för att dröja vid missnöjet med det förflutna, vore det intressant om vi försökte mobilisera alla våra krafter för att övervinna dessa situationer och se till att de inte upprepas.  Det är viktigt att vi försöker skapa de erforderliga resurserna och mobilisera dem för att se till att detta inte händer, och försöka undvika att dra politisk fördel av dessa situationer. 
I detta avseende, herr talman, vill jag nämna föredragandens ändringsförslag 11.  Han uppger att det är ett ändringsförslag för att tillsätta en tillfällig kommitté, men i själva verket, herr talman, och enligt min åsikt, så medför det att det bildas en undersökningskommitté.  Jag tror att det skulle vara ett allvarligt misstag, av två skäl: för det första därför att den allmänna opinionen redan har dragit de politiska slutsatserna och gett sitt obestridliga omdöme vid valurnorna, och för det andra, herr talman, därför att en undersökningskommitté fullständigt strider mot innehållet och formen i fördragen och denna kammares arbetsordning, där det anges att detta är fullständigt förbjudet när en rättslig undersökning är i gång, eftersom detta är de korrekta sätten att bestämma vem som faktiskt är ansvarig för denna olycka. 
Det finns ny, mycket intressant information beträffande fartygets sjöduglighet, auktoriseringen av kaptenens utbildningsbevis, de uppgifter som lämnades av sjöprefekten i Brest vid den franska nationalförsamlingens utfrågning och de senaste vetenskapliga simuleringsuppgifterna, som publicerades i går, där det anges att med tanke på de ogynnsamma väderförhållandena skulle det ha varit närmast omöjligt att ge fartyget skydd i en säker hamn. 
Därför, herr Sterckx, skulle jag vilja be er använda er av er beprövade förmåga att skapa samförstånd och anstränga er för att finna en lösning på problemet med kommittén, som inte får bli en undersökningskommitté - även om ni kallar det en tillfällig kommitté - inte bara därför att det skulle vara mot fördraget, herr talman, utan därför att det skulle omintetgöra ert utmärkta arbete och det arbete som gjorts av utskottet för regionalpolitik, transport och turism, beröva det dess innehåll och få till resultat att det inte blev värt det papper som det är skrivet på. 

Miguélez Ramos (PSE). 
Herr talman!  Innan jag börjar vill jag säga att jag är förvånad över det senaste inlägget, eftersom Sterckx inte är den ende som lägger fram ett ändringsförslag.  Europeiska socialdemokratiska partiets grupp lägger också fram ett ändringsförslag och det vi vill är naturligtvis att skapa en tillfällig kommitté, och jag tror inte att det här är vare sig tid eller plats för att ifrågasätta tillåtligheten för det ändringsförslag som lagts fram, och det gäller både vårt eget och föredragandens ändringsförslag. 
Nunca Máis var det rop som vi hört från och med november i min region, Galicien - man lyssnade mycket längre bort, i andra regioner - men även i andra europeiska regioner som påverkades av Prestige-katastrofen, inte Erika-olyckan, utan Prestige-olyckan.  Tyvärr är det inte ett nytt rop.  Som någon påpekade var det ett rop som hördes efter olyckorna med Urquiola, Aegean Sea och Erika.  Världen rör sig snabbt, och konsumentinformationen, en produkt av vårt samhälle, kräver liksom Saturnus nya barn att sluka och nya tragedier för att behålla människors uppmärksamhet. 
Utan tvivel har samma sak hänt efter alla tragedier.  Några månader senare flyttas allmänhetens uppmärksamhet över till andra ämnen, och de utlovade förändringarna förblir just detta, nämligen blotta löften. 
Därför har vi nu här nu i parlamentet möjlighet att för en gångs skull garantera att detta inte sker.  Vi är här för att garantera att det för första gången tillsätts en tillfällig kommitté - vilket min grupp har krävt alltsedan tragedin inträffade - för att analysera orsakerna och effekterna av Prestige-olyckan, för att undersöka gemenskapens och internationella bestämmelser gällande sjösäkerhet och för att garantera tillämpningen av parlamentets framställningar i morgon när man antar det betänkande som vi diskuterar i dag.  Jag vill tacka Sterckx och gratulera honom till hans betänkande för min egen del, för min grupp och för många galicier som har stor respekt för ert arbete, herr Sterckx, tack vare ert engagemang, er politiska takt och, framför allt, er opartiskhet.  
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har tydligt förklarat anledningen till att man önskar en tillfällig kommitté.  Gruppen har en vision av Europa som sträcker sig långt bortom summan av de 15 nationella realiteterna.  Vi tror att det är institutionernas sak att främja viss policy, inklusive säkerhet till sjöss, och det är denna kammares sak att garantera politisk kontroll, vilket ända till i dag - och till och med i dag - vissa personer har försökt förneka.  Det gläder mig att föredraganden och Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp delar denna åsikt, och jag uppmanar Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna här i kammaren att förena sig med oss, snarare än att bli ensamma kvar på sidlinjen.  Vad var i själva verket problemet bakom denna tragedi?  Var det att det inte fanns någon tillflyktsort?  Nej, naturligtvis inte.  Den person eller de personer som beslutade att fartyget skulle bogseras längre ut till havs har aldrig sagt att fartyget skulle flyttas därför att det inte fanns någon tillflyktsort.  Tvärtom, det de säger är att om samma sak inträffade i dag igen, skulle de bogsera det ut till havs på samma sätt.  Vad var problemet med denna tragedi?  Nå, jag tror att det var att den bagatelliserades.  Det har sagts i dag att en tillfällig kommitté för Erika skulle godtas, men inte en tillfällig kommitté för Prestige.  Hatzidakis har sagt saker som var mycket värre, till exempel att detta var ett spanskt problem.  Vi skall tala om det senare.  Två Erika-paket gjordes i ordning, och ändå vill ni inte medge att det behövs ett Prestige-paket.  Ministern för turism i min region, Galicien, säger att detta är mer en mediakatastrof än en ekologisk katastrof, och han säger detta mot bakgrund av 51 000 ton spillolja som samlats upp ur havet, 79 000 ton spillolja som samlats upp på land, och i Frankrike 31 000 ton på land och 1 500 ton ur havet, enbart utmed den franska Atlantkusten, och det sade han för 10 dagar sedan, samma dag som oljan nådde den belgiska kusten.  Det är vad ministern säger. 
Vi vill ha en Prestige-kommitté, vi vill ha ett Prestige-paket och vi vill fortsätta att tala om Prestige av ett enkelt skäl: därför att de människor som inte är medvetna om dess historia, mina damer och herrar, är förutbestämda att upprepa den, och vi vill inte att denna tragedi någonsin skall upprepas, varken i Galicien, Grekland eller någon annanstans. 
(Applåder)
Thors (ELDR)
Herr talman, värderade kommissionsledamot!  Jag vill börja med att tacka min käre vän och kollega Dirk Sterckx för ett utmärkt arbete; som nordbo brukar jag säga tack bara när det verkligen finns orsak att göra det.  Som Dirk och ni andra vet, kom största delen av lasten på Prestige från S:t Petersburg genom Finska viken, ett av de hav som ligger väldigt nära mig, och som redan i dag är mycket nedsmutsat och känsligt.  Det som hände i Galicien kunde ha hänt i Finska viken - det har vi sagt vid åtskilliga tillfällen.  Därför känner vi sådan solidaritet med vännerna i Galicien.  Vi vet att Rysslands oljeexport just genom denna vik kommer att mångdubblas, kanske fem- eller sexdubblas, under de närmaste åren.  Detsamma gäller för transporterna från Murmansk.  Det är inte bara Nordsjön och de andra områdena som har nämnts som kommer att beröras. 
Bästa vänner!  Jag ber att kommissionen ägnar hamnstatskontrollen särskild uppmärksamhet i den kommande framstegsrapporten om kandidatländerna.  Det är uppenbart att det fortfarande finns mycket att göra på detta område för att se till att kontrollen är ekonomiskt och juridiskt oberoende.  Tyvärr har vi hört exempel på att så inte är fallet.  Utan en oberoende och opartisk hamnstatskontroll kan det inte fungera.  Jag hoppas därför att den kommande framstegsrapporten kommer att stödja detta. 
Vidare vill jag berätta för er alla och för kommissionsledamöterna att den parlamentariska församlingen för Östersjöstaterna, som samlades i början av september i Uleåborg i Finland, stödde en snabb utfasning av tankar med enkla skrov och att Östersjön, eller delar av detta hav, skulle förklaras som särskilt känsligt havsområde, PSSA, vilket även tas upp i betänkandets punkt 25.  Det viktiga vid detta möte var att medlemmar av den ryska statsduman och av regionala parlament från Ryssland också stödde detta.  Det är viktigt för oss i den fortsatta diskussionen att känna till att vi inte kommer någon vart i fråga om många havsområden i Europa om inte förhandlingarna med tredje land och med Ryssland leder till resultat.  EU kan inte ensamt åtgärda detta, utan vi behöver det stöd vi kan få.  Det är därför viktigt att just arbetet angående Östersjön sker i samarbete med kolleger.  Det är en väg som vi kan komma vidare på. 

Ainardi (GUE/NGL). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Liksom föregående talare vill jag gratulera föredraganden Sterckx till det arbete han har utfört under mycket svåra omständigheter, och till hans uppmärksamhet under de många debatter som har ägt rum i frågan.  Jag tror att betänkandet kommer att möjliggöra verkliga framsteg för att uppnå större säkerhet till sjöss.  Jag skall därför begränsa mig till att upprepa några punkter där jag känner att det fortfarande finns utrymme för förbättringar.  Tiden som gått har avslöjat nya aspekter på Prestiges förlisning, och vi känner nu exempelvis till vilken häpnadsväckande mängd bränsle som läckt ut från tankarna som, har man sagt oss, skulle ha varit tömda.  Jag tror också att det nu är mer lämpligt än någonsin med en tillfällig undersökningskommitté.  Den är av avgörande betydelse för att kunna bestämma orsakerna till och konsekvenserna av förlisningen så objektivt som möjligt, så att vi kan fatta de bästa besluten för framtiden.  Den europeiska allmänheten skulle få svårt att förstå varför vår församling inte föreslår eller godtar att det skulle tillsättas just en sådan kommitté. 
Den andra punkten är följande: hur kan vi undgå att märka att det inte är de som är ansvariga för dessa katastrofer som får bära de tyngsta finansiella, ekonomiska och sociala bördorna?  Oansvarighetens och straffrihetens välde måste få ett slut.  Det är ett faktum att de flesta liknande olyckor inte har naturliga orsaker, utan ofta är resultatet av åtgärder och företagsledningsmetoder som enbart är inriktade på vinst, till förfång för all annan hänsyn.  Följaktligen minskar oupphörligt medlen för investeringar i fartygskvalitet, för underhåll av fartyg och för sociala villkor och utbildning av sjömän.  Genom detta vinstintresse straffas de hederliga människorna inom affärsverksamheten - och det finns några sådana - som faktiskt investerar i säkerhet.  Vi måste därför nu organisera ett ersättningssystem där de som bär ansvaret, befraktarna, rederierna, ägarna och försäkringsgivarna får betala för all skada som uppstår.  Offren bör få lämplig och full kompensation. 
Fastän Sterckx i sitt betänkande med rätta tar upp frågan om bekvämlighetsflagg och hur den skall kontrolleras, tror jag att vi bör gå längre och förbjuda fartyg som bär sådan flagg i europeiska vatten, som parlamentet begärde i en tidigare resolution. 
Vi kommer inte heller att kunna lösa problem till sjöss utan hjälp från sjömännen, utan deras kunskaper, deras skicklighet och deras företrädare.  Alla beslut bör tas i samarbete med dem som förtjänar sitt uppehälle till sjöss och som är engagerade.  Jag tror att detta inte är fallet så ofta som det borde. 
Till sist vill jag fästa uppmärksamheten på ytterligare en punkt.  Dessa debatter om sjösäkerhet belyser vikten av åtgärder som innefattar ett samhällsansvar och ett socialt ansvar.  Det som förespråkas i dag är emellertid en avregleringspolicy.  I konkurrensens namn finns det en permanent strävan efter att minska kostnaderna.  Är högre kostnader inte just det pris som vi måste betala för att öka säkerheten?  Jag tror att Europeiska unionen, både i fråga om säkerhet till sjöss och andra frågor, måste upprätthålla en ståndpunkt som innefattar offentligt ansvar, där det klart och tydligt sägs att de huvudsakliga kriterierna är säkerhet, den värld vi lever i och de människors liv som lever här. 

Dhaene (Verts/ALE). 
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande, mina damer och herrar!  Jag har personligen följt denna fråga mycket noga ända från början, eftersom jag och många andra upplevde denna katastrof som en attack på Europa.  Tio månader senare diskuterar vi den resolution som är resultatet av den undersökning som gjorts av vår kollega Dirk Sterckx.  Det är en noggrann undersökning, eftersom han till och med åkte för att tala med kaptenen på Prestige, som, låt oss komma ihåg det, inte tilläts närvara vid utfrågningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism.  Jag deltog i undersökningsuppdraget i La Coruña och Brest.  Jag vill nämna att det förekom mycket stora skillnader i fråga om den öppenhet som visades av de olika sjöfartsmyndigheterna.  Öppenhet är uppenbarligen fortfarande en svår fråga.  I resolutionen ges en klar analys av de fakta som orsakade Prestige-olyckan.  Där påpekas tydligt och klart ett antal åtgärder som Europeiska unionen måste vidta.  Där nämns svårigheterna, exempelvis kontroll av hamnarnas skick, och det ges en bra analys av de nödvändiga miljöåtgärderna. 
Jag vill därför gratulera föredraganden till det arbete han utfört.  Jag och mina kolleger i vår grupp är nöjda med resultatet.  Eftersom rådet och kommissionen är mycket noga när de behandlar vad som är skrivet här, så kommer ropet ? nunca mais? ( aldrig mer) att beaktas.  Kommissionens arbete visar att man har uppfattat budskapet.  Europeiska sjösäkerhetsbyrån har fått mandat och resurser för att agera.  Men resolutionen anger också gränserna för det förfarande som skall följas. 
Min grupp var till att börja med inte nöjd med förfarandet i detta ärende.  Vi har ända från början argumenterat för en parlamentarisk undersökningskommitté eller en tillfällig kommitté som skall ? gå på djupet med denna fråga?.  Så olyckligt det uttrycket låter i detta sammanhang!  De fakta som har kommit fram i ljuset under de senaste månaderna är för oss en bekräftelse på att vi var på väg åt rätt håll.  Nu har vi nya argument. 
Först av allt saknas det fortfarande klarhet i vem som var ansvarig för beslutet att bogsera fartyget längre ut till havs, och för den bristfälliga katastrofhjälpen.  Uppgifter från det franska parlamentet avslöjar att Frankrike också var inblandat när man skickade in Prestige på portugisiskt vatten.  Dessa fakta gör att diskussionen börjar om på nytt, den pågående debatten där vi i Europeiska unionen arrangerar och beslutar i gränsöverskridande nödsituationer. 
För det andra kan vi nu bara börja att bedöma och beräkna den fullständiga omfattningen av de ekonomiska och miljömässiga skadorna.  Först nu, efter sommaren, går det att göra en bedömning av de skador som åsamkats turistsektorn.  Jag var i Galicien i somras och jag såg att det var färre utländska turister vid kusten, att oljeklickar sköljdes upp på stranden varje dag och att stora stenar fortfarande var täckta av olja, och det fanns fortfarande inga varningar om föroreningar från de ständigt närvarande människorna från miljöministeriet. 
Slutligen är tillsättandet av en tillfällig kommitté om Prestige en fråga som också rör vår institutions trovärdighet.  Personligen anser jag att det är ytterst olämpligt att några företrädare för den spanska regeringen framträdde som vittnen i det franska parlamentet, men inte bevistar utfrågningarna här i parlamentet.  I Internationella sjöfartsorganisationen kände man sig inte heller förpliktad att inställa sig inför Europaparlamentet.  De anser uppenbarligen att det är under deras värdighet!  Detta kan inte tillåtas, någonting måste göras åt detta! 
Den snabbaste vägen till en fortsatt undersökning är det kompromissändringsförslag beträffande detta som Sterckx själv lämnade in.  Vår grupp kommer att stödja detta.  På så vis skickar vi en signal till kommissionen och rådet om att vi noga övervakar vad de gör, och att detta parlament självt spelar en aktiv roll när det gäller sjösäkerheten. 
Andersen (EDD). 
Herr talman!  Efterverkningarna av förlusten av Prestige är skrämmande.  Jag kan inte underlåta att påpeka att i Danmark, och särskilt i kustnära områden, inklusive de små öarna, är man ganska frustrerad över att ett ökande antal tankfartyg med enkla skrov passerar genom våra vatten, både med lätt och tung eldningsolja.  Det är groteskt att EU skulle investera miljarder för att göra Östersjön renare, men att det samtidigt förekommer en ökande mängd farliga oljetransporter.  Stödet till länderna i Östersjöområdet bör kopplas nära samman med ett snabbt stopp för transporter som görs av fartyg med enkelskrov. 
De danska öarna och området kring Östersjön är särskilt utsatta för den förorening som kan orsakas genom en enda förlisning.  Rysslands utveckling av dess oljeterminaler, vilket ger många exempel på oljetransporter genom Östersjöområdet, är därför enormt oroande. 
I praktiken kan EU göra tre saker. 
För det första kan EU utlysa en kampanj för att Östersjön skall klassas som ett särskilt känsligt område.  Delvis därför att mängden vatten som rinner genom Östersjön är begränsad, är den just ett sådant område.  Genom en sådan klassificering skulle det bli möjligt att vidta nödvändiga förebyggande åtgärder för att skydda området mot farliga oljetransporter genom dess vatten.  Slutligen kan EU också bedriva lobbying inom IMO för en global avveckling av fartyg med enkelskrov.  Sist men inte minst kan EU medge att avvecklingen av fartygen med enkelskrov blir en del av funderingarna kring tilldelning av stöd till miljöutveckling, så att man sätter maximal press på Ryssland för att övertala landet att utfärda förbud mot att tankfartyg med enkelskrov skall få lägga till i landets hamnar. 
Jag vill fråga kommissionären om man har tagit kontakt med de ryska myndigheterna, och om man hört några nyheter - helst goda nyheter - från dem. 

Martin, Hugues (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär!  Först av allt vill jag gratulera Sterckx till hans utmärkta betänkande, som är väl vetenskapligt belagt, balanserat och konstruktivt.  Nunca máis! [ Aldrig mer!]  Detta är den relevanta frasen och det verkliga syftet när det gäller olyckor till sjöss, som kan få allvarliga miljömässiga, ekonomiska och mänskliga konsekvenser, till exempel oljefläckar.  Icke desto mindre har vi fortfarande en lång väg att gå för att förbättra sjösäkerheten.  På europeisk nivå, och efter Erikas förlisning, föreslog kommissionen en hel rad rimliga och djärva åtgärder - Erika I- och Erika II-paketen - för att förhindra liknande olyckor.  Dessa åtgärder skulle helt säkert ha kunnat göra det möjligt för oss att förhindra att en enda oljefläck uppstod. 
Ni har varit mycket djärv, fru kommissionär, och ni har helt rätt.  Olyckligtvis, och beroende på den förkastliga tvekan i vissa medlemsstater, trädde dessa Erika I- och Erika II-paket i kraft först den 23 juli i år.  Kommissionen har påbörjat ett domstolsförfarande mot tio medlemsstater som har underlåtit att fullgöra sina anmälningsskyldigheter.  Hur som helst trädde dessa åtgärder i kraft alltför sent för att förhindra Prestige-olyckan, och den tunga eldningsolja som fartyget transporterade fortsätter att förorena kusterna från Galicien till Bretagne, inklusive min egen region, Aquitaine, med de oerhört allvarliga konsekvenser som vi alla är medvetna om. 
Vi känner redan till att den förslagna kompensationen bara kommer att täcka en liten del av den orsakade skadan.  Det har förekommit så många mänskliga tragedier och så många nätt och jämt läkta sår, och därför är det mycket viktigt att ta reda på vilka beslut som har fattats för att avlägsna de tusentals ton olja som finns kvar i vraket efter Prestige.  Denna fråga måste klargöras snabbt.  Vidare vet vi att den kompensation som föreslagits av Internationella oljeskadefonden (IOPCF) bara kommer att täcka en liten del av den orsakade skadan.  Därför uppmanar jag kommissionen och rådet att göra allt de kan för att se till att den europeiska fonden för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten, COPE-fonden, som föreslagits i Erika II-paketet, genomförs för att erbjuda ytterligare stöd. 
Det har publicerats många dokument om Prestige-olyckan, och därför vill jag citera ur den anmärkningsvärda rapport som framställts av den franska nationalförsamlingen.  Europaparlamentet har för sin del hållit två utfrågningar tillsammans med kommissionen, och utfrågningar pågår fortfarande.  Domstolsförfaranden har påbörjats i Frankrike och Spanien såväl som på annat håll för att fastslå de exakta omständigheterna vid förlisningen och ansvaret för de olika aktörer som är inblandade i tragedin.  De som rekommenderar en undersökningskommitté rörande Prestige, gör enligt min åsikt detta av politiska skäl.  Vi måste se framåt, för att förebygga liknande händelser, och inte skapa politiskt kapital av denna tragiska affär.  Som ledamot av Europaparlamentet tänker jag därför i första hand på offren och på att först och främst förhindra ytterligare olyckor.  Jag hoppas skynda på denna fråga, och det är därför som jag lagt fram ett ändringsförslag som godkänts av min grupp, där det begärs att en tillfällig kommitté skall tillsättas i syfte att bedöma effektiviteten i Erika I- och Erika II-paketen, för att förhindra ytterligare olyckor och vid behov föreslå att paketen förstärks.  Det är många frågor som vi och allmänheten vill ha svar på, och det är dags att få dessa svar.  Vad är medlemsstaternas ståndpunkt?  Hur tillförlitliga är fartyg med dubbla skrov?  Vilka framsteg har gjorts i fråga om konceptet med säkra hamnar, som Sterckx hänvisade till tidigare?  Det tillfälliga utskottet kommer att kunna besvara denna och andra frågor och erbjuda tillförsikt; det är dess enda syfte. 
Jag hoppas att ni kommer att kunna se bortom de politiska skillnaderna och i denna extremt viktiga fråga samtycka till att stödja detta framåtblickande initiativ.  Detta är fortfarande det bästa sättet att proklamera Nunca máis! [ Aldrig mer!] 

Piecyk (PSE). 
Herr talman, mina damer och herrar, fru kommissionär!  Låt mig börja med att varmt gratulera Sterckx som sammanställt detta betänkande, det är unikt, det är förträffligt, och jag skulle nästan vilja förläna det statusen av en helig skrift vad beträffar säkerheten för fartyg och sjötransporter i framtiden - naturligtvis under förutsättning att det inkluderar de saker som vi försöker få igenom, eftersom det är mycket omfattande. 
Vi har fått veta, låt mig erinra er om detta, att Prestige hade startat från Östersjön, och att hon med undantag för Österrike och Luxemburg åtminstone teoretiskt hade passerat alla medlemsstater, så det som hände kunde ha hänt var som helst.  Det betyder att vi inte bara behöver tekniska förbättringar utan också säkrare transportleder.  Vi har mer än en gång hört berättas om de farliga ställen i Östersjön, t.ex.  Kadettrännan, där det som huvudsakligen händer är att fartygen i slutändan far åt fel håll, så att det nästan dagligen sker olyckor.  Det är därför det finns ett brådskande behov av obligatorisk lotsning där, och det är något som vi vill ta upp här i kammaren.  Det är ryssarna som vägrar acceptera detta, så jag skulle vilja att vi i kammaren klart och tydligt hänvisar till det när vi röstar, och sätter mer press på Ryssland i denna fråga, eftersom det är enormt viktigt med obligatorisk lotsning. 
Den andra punkten jag vill framhålla är att det naturligtvis måste finnas nödfallsåtgärder, med klara ansvarsområden och tillräckligt tillhandahållande av bogserbåtar.  Kanske kommissionsledamot De Palacio återigen kan fundera över vad som sades vid första mötet om att koppla samman detta med ersättningen, eftersom det kan förenkla den praktiska sidan av alla nödfallsåtgärder.  Helt bortsett från olyckorna får vi inte glömma den förorening som förekommer i europeiska kustvatten varje dag.  2001 gjordes 390 olagliga oljeutsläpp i Östersjön, och ytterligare 596 i Nordsjön.  Fru kommissionär!  Jag tror att det är rätt och riktigt att ni lägger fram någonting en gång för alla, genom att klassa detta som brottsliga gärningar och hantera det med hjälp av straffrätten.  Det räcker inte med böter för detta, och det får inte längre vara möjligt att köpa sig ur detta med hjälp av småpengar.  Sådan förorening av havet är brottslig, och måste bestraffas i enlighet med detta. 
Men tekniken är inte den avgörande faktorn.  Jag var mycket positiv till att ni i juli påbörjade förfaranden beträffande kränkningar av fördragen mot tio medlemsstater som ännu inte har genomfört ens de åtgärder som beslutades efter Erika.  Det är i grund och botten sorgligt att det skall vara på det viset.  Dessa tio medlemsstater bör skämmas, och att det land som innehar ordförandeskapet är ett av dem, är ett beskt piller att svälja.  Vi behöver kontroll i hamnarna och klassificeringssällskap.  Medlemsstaterna behövde inte Prestige-olyckan för att få det klart för sig.  Det var det som vi beslutade efter Erika, och alla ni skrev under på det.  Jag tror, fru kommissionär, att ni kommer att få allt stöd från parlamentet i dessa frågor - som både parlamentet och rådet har beslutat om - genom att driva på så att det blir införlivat i den nationella lagstiftningen, och om det misslyckas kommer hela rådet att förbli en samling hycklare, och vi kommer inte att kunna ge allmänheten några löften om säkerhet. 
(Applåder)
Pohjamo (ELDR). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Också jag vill tacka Dirk Sterckx för hans utmärkta sammanställning av detta betänkande.  Han koncentrerar sig där på mycket viktiga frågor som gäller säkerhet till sjöss.  Sterckx har arbetat hårt för att sammanställa detta betänkande och han har dessutom, tillsammans med Vermeer, lagt fram många välgrundade ändringsförslag, som jag hoppas att hela parlamentet kommer att stödja. 
När man förbättrar sjösäkerheten är det viktigt att iaktta de befintliga internationella bestämmelserna.  Länderna måste ha klara katastrofplaner.  Det måste finnas lämplig utrustning för bärgning och kontroll av oljeutsläpp så att utrustningen vid behov snabbt kan nå fram till platsen för en olycka, så att en katastrof liknande denna aldrig sker igen. 
Jag vill också betona att de beslut som fattats enbart inom unionen inte är tillräckliga för att öka sjösäkerheten.  Ansvarsfrågor måste behandlas på global nivå.  För att förbättra sjösäkerheten behöver vi sluta globala avtal inom Internationella sjöfartsorganisationen. 
Jag vill också nämna ett exempel.  Antalet oljetransporter genom Finska viken från Ryssland har ökat mycket snabbt.  Samtidigt har risken för en olycka som inkluderar oljeprodukter ökat snabbt i det miljömässigt synnerligen känsliga Östersjöområdet.  Det är viktigt för trafiken på Östersjön att Ryssland tas med i alla dessa överenskommelser om säkerhet till sjöss. 
Risken ökar på vintern på grund av de allvarliga isproblemen i de nordliga havsområdena.  Jag vill ta tillfället i akt att fråga kommissionären när kommissionen har för avsikt att utfärda ett isklassificeringsdirektiv för unionen.  Jag vill vidare föreslå att kommissionen avfattar ett meddelande om utvecklingen av trafiknätverk i unionens norra område, vilket också skulle ge en hög prioritet åt sjösäkerhetsfrågor. 

Laguiller (GUE/NGL). 
Herr talman!  Efter de förlisningar som drabbat Prestige, Erika och många andra tankfartyg som transporterar olja eller kemiska ämnen, och som har orsakat enorma skador, vem skulle då inte vilja förbättra säkerheten till sjöss?  Icke desto mindre, trots att avsikterna i detta betänkande är bra, är det berättigat att undra vem som kommer att övervaka efterlevnaden av de resolutioner som har antagits.  Kommer de europeiska institutionerna att våga utmana de enorma oljebolagen genom att påtvinga dem principen om att ? förorenaren betalar??  Framför allt, vågar de hindra dessa bolag från att orsaka skada genom att tvinga dem att införa förebyggande åtgärder, även om dessa äter upp en del av vinsterna?  Vi känner alla till svaren på dessa frågor. 
I Frankrike har oljebolaget Total bara delvis kompenserat offren från Erika, och lämnat åt staten, med andra ord skattebetalarna, att stå för resten.  Två år efter olyckan misslyckades Total också att axla sitt ansvar för olyckan vid AZF-fabriken i Toulouse.  Dessa enorma företag kan förorena, förstöra livet för tusentals människor som förtjänar sitt uppehälle på havet eller i fråga om AZF vara ansvariga för dråp på grund av oaktsamhet, utan att ens ställas till svars.  De gömmer sig bakom nationell eller europeisk lagstiftning eftersom de vet att staterna, som inte visar någon barmhärtighet gentemot små lagöverträdare, inte besvärar de stora bolagen som är ansvariga för skador i en helt annan omfattning.  Straff som påtvingas underlydande, exempelvis kaptenen på det fartyg som orsakar föroreningen, är orättvisa, eftersom de som verkligen är ansvariga - med andra ord de som verkligen drar nytta av jakten på vinst - ägarna och de större aktieägarna i oljebolagen eller de kemiska bolagen, lämnas ostörda.  Som jag är säker på att ni förstår, betonar vi de goda avsikterna som har tillkännagetts i detta betänkande, men vi hyser inga illusioner när det gäller att genomföra dem. 

Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE). 
Herr talman, fru vice ordförande i kommissionen!  Jag vill först av allt gratulera föredraganden Sterckx, vilket alla våra kolleger har gjort under detta plenarsammanträde.  Jag har bevittnat engagemanget, grundligheten och önskemålet att samla all information, att söka lösningar inför framtiden och åstadkomma samförstånd i debatten rörande Prestige i Spanien.  Låt mig emellertid göra ett par kommentarer. 
Man har här hänvisat till tillsättandet av en tillfällig kommitté för att i detalj undersöka orsakerna till och konsekvenserna av Prestige-olyckan, som skulle behandla framtiden och sjösäkerheten.  Man har hänvisat till den aktuella otillåtligheten när det gäller att undersöka detta ärende och granska det i detalj, eftersom det kränker fördragen och arbetsordningen medan ett domstolsförfarande pågår, även om det görs av en tillfällig kommitté.  Vi har fått höra att domstolsförfaranden är på gång i Frankrike och Spanien, och vi vet att de är på gång i Förenta staterna. 
Vi är också medvetna om den vilja som finns, vilken varierar i enlighet med varje persons föresatser i dessa typer av utskott.  Här finns det ledamöter och politiska grupper vars intentioner upphör i mars 2004, efter resultaten av de allmänna valen i Spanien.  Det finns människor för vilka resultaten skulle avslutas om de, för den händelse de spanska myndigheterna skulle dömas vara ansvariga, skulle få garantikompensation, vilket kan hända om det blir Spanien. 
Men det var inte det som vi försökte göra här i kammaren.  Det vi försökte göra var att analysera vad som hände med Prestige och fastställa konsekvenserna för att göra det möjligt att lägga fram sjösäkerhetsåtgärder för framtiden.  Det var innehållet i betänkandet. 
Här vill jag erinra om föredragandens ord under den senaste diskussionen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, när han sade att han inte kunde inse hur det skulle kunna bli någon undersökningskommitté, att det efter allt som han hade undersökt när han sammanfattade detta betänkande och efter bidragen från utskottet från regionalpolitik, transport och turism skulle bli svårt att driva igenom en undersökningskommitté.  Det är viktigt att här påminna sig resorna, presentationerna, utfrågningarna, dokumenten etc.  Vi vet att en lots i Danmark upptäckte att Prestige inte var sjöduglig, och ändå tillät henne att fortsätta sin resa; vi vet att klassificeringssällskapet helt klart inte hade iakttagit sin skyldighet att inspektera reparationerna; vi vet att fartyget vid 174 tillfällen hade bunkrat olja, och att det sprack på alla ställen där reparationerna hade gjorts. 
Men det har ingen betydelse.  Det som är av betydelse är vem som fattade beslutet och varför.  Mina damer och herrar, läs dokumenten.  I den spanska regeringens rapport, i utfrågningen där de spanska myndigheterna var med, i Galicien etc.,  är bara en person ansvarig: generaldirektören för handelsflottan, den högsta politiska, yrkesmässiga och tekniska myndigheten i Spanien, och detta har erkänts.  Dessutom har vi uppgifterna från sjöprefekten i Brest, som uppger att han gav rådet att man skulle ändra kursen, och att det var omöjligt för detta fartyg att finna någon tillflyktsort när hon höll på att brytas sönder.  Men, mina damer och herrar, detta är inte av intresse. 
Uppenbarligen konfronteras vi med en politisk debatt där man inte försöker klargöra sanningen.  I detta fall kräver jag att man ser framåt, strävar efter säkerhetsåtgärder för sjöfarten och inte bara en intern debatt som, jag säger det igen, för många kommer att upphöra i mars 2004 i och med valen. 
Jag vädjar till Sterckx att finna en form för samförstånd där vi koncentrerar oss genuint på sjösäkerhet i Europa, i stället för en intern debatt. 

Paasilinna (PSE). 
Herr talman, mina damer och herrar!  Jag stöder detta betänkande om Prestige.  Det är viktigt. 
Från och med nästa år kommer Östersjön i praktiken att bli ett innanhav i unionen, ett hav vars vatten byts ut fullständigt endast fyra gånger varje århundrade.  Det är ovanligt känsligt för de skador som orsakas av oljeprodukter.  Vid den övre änden av Finska viken byggs det redan ytterligare en oljehamn, som utgör ett hot mot säkerheten på hela Östersjön.  Kom ihåg att när man seglar där kan det förekomma packis som är 20 meter hög!  Samtidigt ökar färjetrafiken mellan Helsingfors och Tallinn, så nu har vi ett brådskande behov av det förslag som kommissionen lovat med trafikarrangemang för detta hav.  Snart kommer 100 miljoner ton olja att transporteras över Östersjön varje år, men alla länder tillsammans har bara resurser för att rensa upp 10 000 ton, eller en fartygstank, vilket motsvarar 0,01 procent av helheten.  Följaktligen finns det en verklig risk för att det kommer att inträffa katastrofer.  Det förekom kollisioner senast förra vintern: fartyg körde in i varandra. 
Förbudet mot fartyg med enkelskrov får inte bli så försenat som det verkar bli.  Ur vår synvinkel är situationen sådan att detta bör införas direkt, och inte om flera år.  Östersjön bör också få särskilda zoner där dessa fartyg endast får färdas i skydd av eskort, till exempel ett lotsfartyg, med möjligheter att kontrollera oljeutsläpp.  Det bör också finnas hjälp från isbrytare, vilket många fartyg på sin väg till ryska hamnar aldrig haft, för att inte tala om handelsfartyg som seglat omkring där bland isen i flera veckor utan sådan hjälp. 
Vi behöver mer stöd och agerande från kommissionens sida.  Jag stöder inrättandet av en tillfällig undersökningskommitté för att behandla denna fråga. 

Pex (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Även jag skulle vilja ta tillfället i akt för att gratulera föredraganden till den mängd arbete han utfört och till kvaliteten på det.  Betänkandet utgör en balanserad bedömning av de händelser som omger Prestige-olyckan och innehåller sunda rekommendationer, vare sig det gäller att förebygga sådana problem i framtiden eller sätt för att hantera dem mer effektivt.  Föredraganden har rätt när han i dagens debatt säger att hans betänkande gäller säkerheten till sjöss, nu och i framtiden.  Jag betraktar det alltid som ett problem, när vi diskuterar ett undersökande betänkande, att det efter händelsen uppstår en diskussion om något som skulle ha förhindrats.  Det är ett logiskt steg att begära nya bestämmelser och åtgärder.  Som alltid när säkerheten till sjöss är på tal finns det en avsevärd risk för att ingenting annat görs.  Jag skall återkomma till detta om ett ögonblick. 
Ett stort problem när det gäller säkerhet till sjöss är inte så mycket bristen på internationell ramlagstiftning, som kontroll av att bestämmelserna efterlevs och om det sker några kränkningar.  Föredraganden har rätt när han noterar att Erika-lagstiftningen inte kunde förhindra Prestige-olyckan, vilken är smärtsamt lik den som drabbade Erika.  Förebyggande är av yttersta vikt.  Det är oundvikligt att bestämmelserna kommer att skärpas, men jag anser att vi framför allt bör göra en kritisk bedömning av genomförandet av den befintliga lagstiftningen.  Vår första prioritering bör därför vara att medlemsstaterna snabbt och fullständigt och framför allt strängt skall övervaka att lagstiftningen efterlevs.  Jag tror därför att det är parlamentets roll att uppmärksamma rådet på denna fråga, och jag litar naturligtvis på kommissionens stöd, men jag är rädd för att domstolsförfaranden i denna fråga inte alls är så effektiva, eftersom de tar så lång tid. 
Det är mycket viktigt att det bestäms säkra hamnar, liksom att utrustning för att ta emot överflödig olja i hamnarna används, vilket förutsätter lämpliga betalningssystem som är enhetliga i hela Europeiska unionen för att de skall vara effektiva.  Det uppstår stora problem genom att det sistnämnda inte gjorts, och genom att denna utrustning inte används ofta. 
Dessutom tänker jag mig också en förebyggande åtgärd, exempelvis övervakning av farliga situationer och kränkningar genom att röst-/dataregistreringssystem används i större utsträckning.  Dessa erbjuder möjlighet att förebygga, övervaka och bedöma situationen efter händelsen.  Och sist men inte minst, straffrättsliga påföljder med avskräckande effekt.  Kommissionens förslag om straffrättsliga påföljder för miljöbrott, där jag är föredragande, överensstämmer mycket väl med Sterckx betänkande.  Även om mitt betänkande koncentrerar sig på olaglig dumpning, är den sorgliga innebörden densamma. 
Den oro som jag senare uttryckte för att vi inte kommer längre än till diskussionsstadiet är tyvärr välgrundad.  I de omedelbara efterverkningarna av Prestige-olyckan ropade regeringarnas ledare på åtgärder och sanktioner.  Vad har hänt med denna beredvillighet att ingripa?  Nu när förslagen har lagts fram ser vi att åtgärderna inte har genomförts i medlemsstaterna i tillräcklig utsträckning, och jag har erfarit att ministerrådet enhälligt har avslagit införandet av straffrättsliga påföljder.  Mitt arbete med ett betänkande kommer därför att vara förgäves.  Den fråga som kommer att dominera de närmaste veckor är hur kommissionen, parlamentet och rådet kan övertalas att anta en konsekvent policy.  En öppen debatt med rådet skulle vara en bra början.  Lyckligtvis har kommissionsledamoten sagt att hon inte ville stå vid sidlinjen.  Fru kommissionär!  Vi tittar på en match där spelarna tycks stå stilla.  Det ovannämnda visar att jag är positiv till att man agerar, och det är därför jag har lite svårt att anamma de ändringsförslag som har lagts fram om att tillsätta en undersökningskommitté för det som skett.  Som jag redan sagt har vi haft tillräckligt många utfrågningar, och vi måste nu genomföra de åtgärder som vi har talat om.  Det vi behöver är en insatsstyrka. 

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär, herr Sterckx!  Jag vill börja med att ansluta mig till de gratulationer ni har fått i dag, och jag vill bara påminna er om att de från vår grupp som gratulerar er också fullständigt stödde ert betänkande i utskottet, och att många av dem som har gratulerat er i dag avslog ert betänkande i utskottet, eller lade ned sin röst.  Jag vill att ni skall komma ihåg de uppriktiga gratulationerna från vår grupp, och jag vill också ansluta mig till gratulationerna till vår kommissionsledamot, Loyola de Palacio, för den stränghet, den effektivitet och det allvar som hon har visat i sitt arbete rörande sjösäkerhet efter att hon påbörjade sin tjänst. 
Jag tror att det finns klara skillnader mellan de tidigare framtidsutsikterna och dem som vi har i dag.  Det har framkommit mycket betydelsefulla förslag och ändringar, och i er rapport har ni, som nämnts här, lagt fram 112 punkter som är av stor vikt. 
Jag vill också framhäva en större ändring som har ägt rum inom IMO, som hittills varit praktiskt taget orörligt.  Det har skapats korridorer samt särskilt känsliga havsområden från Skottland till Algarve, där fartyg med farlig last måste rapportera om sin ankomst 48 timmar i förväg. 
Vi är på rätt väg, men vi måste fråga oss själva om detta är tillräckligt.  Jag vill ansluta mig till kommissionsledamoten och påminna er, så som hon alltid gjort, om att såvida de Erika-paket hon föreslagit oss hade godkänts, så skulle Prestige-olyckan inte ha inträffat.  Jag tror att det är mycket viktigt, och vi får inte glömma bort det, eftersom nyckeln ligger just i bestämmelser och efterlydnad. 
Jag anser att parlamentet fortfarande bär ansvaret för att övervaka efterlevnaden i alla medlemsstater.  Det är vår plikt att övervaka och anpassa dessa förslag.  Därför får vi inte sänka garden, och vi måste fortsätta att alltid vara på vår vakt samt att ständigt vara kommissionens bundsförvanter.  Mina damer och herrar!  Såvitt mig anbelangar är det detta som medborgarna begär av oss som företräder dem här, och framför allt galicierna, eftersom de har drabbats i sitt innersta av dessa konsekvenser i större utsträckning än någon annan. 
Vi har därför föreslagit att man tillsätter en särskild kommitté, med ett klart och positivt mandat, nämligen att övervaka denna lagstiftning och bevisligen öka sjösäkerheten, samt garantera att bestämmelserna efterlevs.  Jag tror att detta är en nyckelpunkt som jag vill vidarebefordra till Sterckx, som utan tvivel är medveten om den. 
Det har redan sagts här, och jag tänker inte upprepa det, att andra försöker dra ut på dessa processer, kanske genom att blockera de åtgärder vi föreslår och förlänga beviljandet av kompensationerna.  En debatt av annat slag skulle också kunna främja eller uppmuntra dessa undersökningskommitté-intressen som man här har kallat maffia; jag skulle vilja kalla dem oljebolagen.  Om vi nu sår tvivel i fråga om ansvarigheten, kommer vi att gagna andra parter som också är ansvariga för det som hänt. 
Allt som allt kan vi inte genom våra åtgärder ta på oss att agera som domare och döma någon som skyldig.  Det är inte vår roll, och vi är rent av förbjudna att göra så i artikel 193 i fördraget och i vår arbetsordning, eftersom detta fall redan undersöks av domstol. 
Det har varit vår roll att skaffa fram lättförtjänta pengar och skrupelfria affärer inom sjötransporterna, som skadar havsmiljön och dess resurser.  Inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna kommer vi att vara aktiva när det gäller att försvara dessa intressen och att utrota ? skräpbåtarna?. 
Slutligen, mina damer och herrar, vill jag betona att galicierna inte har övergetts, de har aldrig övergetts, varken av den galiciska regeringen, den spanska regeringen eller av Europeiska kommissionen.  Jag vill också påpeka att som ni vet, herr Sterckx, var det så i valförfarandet som ägde rum i det så kallade nollområdet, i Muxía, att majoriteten stödde Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna, vilka regerade och fortsätter att regera, och medborgarna är mycket insiktsfulla i denna fråga. 
Lyckligtvis är för närvarande alla fiskeområden i Galicien öppna, hela kusten är öppen för fiske och de nödvändiga resurserna för att lösa alla dessa problem tillhandahålls genom den spanska regeringens och den galiciska regeringens generositet via den så kallade ? Galicienplanen?. 

Nogueira Román (Verts/ALE). 
Herr talman!  Jag skulle vilja korrigera de fullständigt felaktiga antagandena som verkar förvirrande på denna debatt.  Längs hela kusten i Galicien, Asturien, Kantabrien och Baskien har Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna förlorat de senaste valen, särskilt på den galicisiska kusten...
(Talmannen avbröt talaren)

Moreira da Silva (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär!  Jag vill också gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete, och kommissionsledamoten till hennes orubbliga ansträngningar inom detta område. 
Det är klokt att nästan ett år efter Prestige-incidenten göra en bedömning av situationen och se vilka läxor man kan lära sig.  Först av allt, med hänsyn till miljön, är det dags att ge de spanska myndigheterna ett erkännande för deras ansträngningar att med ovärderlig hjälp från fiskare och tusentals frivilliga avlägsna den återstående oljan, minimera riskerna, rensa upp kusten och reparera ekosystemen, men det är beklagligt att det fortfarande läcker ut föroreningar från vraket varje dag. 
För det andra, när det gäller att tillskriva någon ansvaret, är det beklagligt att undersökningarna efter ett år fortfarande skall vara så försiktiga.  Det är en fråga inte enbart om att undersöka, åtala och bestraffa förorenaren, utan också om att tillskriva andra nivåer ansvaret.  För det första dem som skulle ha inspekterat fartyget och försummade att göra det, och för det andra dem som genomförde inspektioner men sedan försummade att handla i enlighet med dem.  Till sist bör det bestämmas i vilken utsträckning de som hanterade krisen är ansvariga.  Att tillskriva någon ansvaret kan vara en obehaglig process, men den är viktig.  Hellre än att tillsätta en senkommen tillfällig parlamentskommitté rörande Prestige, är vårt ansvar att dagligen genomföra alla de demokratiska kontroller som faller inom vårt ansvarsområde, och som vi faktiskt har i dag. 
För det tredje välkomnar jag när det gäller lagstiftningen kommissionens förslag att förkorta tidsfristen för att genomföra Erika I- och Erika II-paketen.  Det åligger nu medlemsstaterna att garantera att de regler som omfattar förbudet mot fartyg med enkelskrov efterlevs snarast och fullständigt, att garantera mer noggranna undersökningar av fartyg i våra hamnar, samt att garantera övervakningssystem, listan över säkra hamnar och katastrofplaner i händelse av olyckor.  
Förutom dessa initiativ är det emellertid viktigt att gå längre och genomföra nya bestämmelser, exempelvis etablera transportleder längre bort från kusterna, undersöka fartyg som transporterar farliga ämnen inom 200-sjömilsgränsen, upprätta en uppförandekod för tillverkare och befraktare, upprätta en europeisk oljebekämpningsflotta, fastslå minimikrav för resurser och utrustning för att lämna hjälp samt ge undsättning och vidta förebyggande åtgärder.  Slutligen måste en klar tidtabell fastslås för att införa ändringar i den internationella havsrätten. 

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE). 
Herr talman, fru kommissionär!  Den fruktansvärda Prestige-katastrofen utanför den galiciska kusten och de enorma skador som drabbat det galiciska folket, deras land, deras hav och deras ekosystem, har mötts av en kraftfull respons från Europaparlamentet och en praktisk respons i form av Sterckx' betänkande.  De 112 föreslagna åtgärderna garanterar att saker och ting kommer att aktualiseras, och sörjer för de åtgärder som är nödvändiga för att vi skall slippa ängslas för allvarliga faror som går att undvika, exempelvis Prestige-olyckan - och andra tidigare olyckor - vilka orsakades av transport av farlig last, där sjösäkerhetsvillkoren var lika osäkra och skamliga som de som ledde till Prestige och andra tidigare olyckor. 
Vi behöver därför internationella och nationella åtgärder, men framför allt behöver lagstiftningen skärpas och respekteras noggrant ända från början.  Därför måste kontrollerna vara stränga och sanktionerna kraftfulla. 
I det avseendet tror jag att ändringsförslag 12 kommer lägligt, vilket lagts fram av åtskilliga ledamöter å PPE:s vägnar, där det begärs en undersökning om tillämpningen av Erika I- och Erika II-paketen, och som kompletterar de åtgärder som föreslås i Sterckx betänkande, och dessutom till viss del kommer att framhäva det enorma stöd som kommissionen, i synnerhet kommissionären själv, har gett denna fråga. 
Jag tror inte att ändringsförslag 11 från Sterckx förbättrar hans betänkande.  Det som det åstadkommer är att det hamnar i ett spel som, vilket Ripoll just helt riktigt påpekade, kommer att avslutas samma dag som valen äger rum i Spanien. 
Vi vill inte uppleva några flera olyckor som denna.  Vi vill att man skall ta hänsyn till och skydda miljön, eftersom den i många fall är den huvudsakliga källan till ekonomisk och social stabilitet för dess folk.  Vi vill inte underminera Europaparlamentets rätt och skyldighet till politisk kontroll.  Prestige-olyckan var enorm och tragisk och den får inte upprepas.  Men det får inte heller den praxis som dag för dag, droppe för droppe, förorenar våra hav, och då är ofta de människor inaktiva, som i dag skriker som om kniven sitter i dem. 

Cushnahan (PPE-DE). 
Herr talman!  EU har tyvärr inte dragit särskilt många lärdomar av Erika-katastrofen, när 13 000 ton olja läckte ut utanför Bretagnes kust.  Om kommissionens ursprungliga åtgärdspaket efter Erika-olyckan hade genomförts skulle alla tankfartyg med enkelskrov, som Prestige, ha varit ersatta 2002.  
Prestige-katastrofen satte fingret på luckorna i genomförandet av EU:s lagstiftning, och på att EU saknar adekvata rutiner för sådana händelser, vilket har förvärrat följderna för miljön. 
Då kritiserades de spanska myndigheterna för att de lät bogsera ut det skadade fartyget till havs, stick i stäv med råden från experter som hävdade att fartyget borde flyttas till en skyddad bukt eller hamn där oljespillet kunde gå att kontrollera.  Ironiskt nog visar Sterckxbetänkandet att vare sig Frankrike eller Spanien sex månader senare hade underrättat kommissionen om vilka nödhamnar och katastrofplaner som gällde, vilket länderna var skyldiga att göra enligt gemenskapsrätten. 
Prestige-incidenten borde ha klassats som en incident på gemenskapsvatten, med risk för katastrofala konsekvenser för vår gemensamma miljö och för den europeiska fiskenäringen.  Miljökatastrofer i den här storleksordningen understryker behovet av en europeisk kustbevakningsenhet.  Vi får inte bara överlåta åt enskilda medlemsstater att handla på egen hand. 
Jag har under ett antal år drivit frågan om att inrätta en europeisk kustbevakningsenhet.  Det är inte bara problemen med miljöförstöring till havs som väcker oro hos EU-medborgarna, utan också det faktum att den organiserade brottsligheten utnyttjar kustnära vatten för att smuggla in vapen, narkotika, cigaretter och människor.  Med tanke på det geopolitiska klimat som råder, och med en allt allvarligare hotbild i fråga om terrorattacker via de hav som omger Europa, måste vi dessutom begrunda hur vi bäst kan förebygga en sådan attack.  EU:s ledare strävar ofta efter att öka EU:s relevans i medborgarnas vardag.  Att inrätta en europeisk kustbevakningsenhet vore ett konkret sätt, eftersom det bemöter en välgrundad oro hos de människor som både ledarna och vi företräder. 
Därför välkomnar jag föredragandens förslag om att bilda en europeisk kustbevakningsenhet, liksom den liknande uppmaning som nyligen kom från rådets nuvarande tjänstgörande ordförande Silvio Berlusconi.  Det är en idé vars tid är mogen nu, och som bör omsättas i handling. 

Korhola (PPE-DE). 
Herr talman!  Jag vill tacka min kollega, Dirk Sterckx, för det grundliga arbete han har utfört.  Prestige-olyckan för tio månader sedan ledde till en miljömässig och ekonomisk katastrof av ovanligt stor omfattning.  Det är precis ett sådant synsätt vi behöver för att se till att något liknande aldrig händer igen.  Det är mycket viktigt att analysera orsakerna till olyckan och dra relevanta politiska slutsatser.  Det skall sägas att nästan all nödvändig lagstiftning för att främja sjösäkerheten faktiskt redan finns.  Åtgärderna i de två Erika-paketen kunde ha förhindrat Prestige-katastrofen. 
Sjösäkerheten kan förbättras om gällande internationella regler efterlevs.  Det första kravet är att medlemsstaterna genomför den godkända Erika-lagstiftningen så snart som möjligt i nationell lagstiftning och noga kontrollerar att den efterlevs.  Även kontrollen av efterlevnaden av internationell lagstiftning är av mycket stor betydelse.  Kommissionen bör lägga fram ett ändringsförslag till Förenta nationernas havsrättskonvention, och här har parlamentet mycket att tillägga. 
I enlighet med FN:s havsrättskonvention har en kuststat ingen bestämmanderätt över fartyg som färdas längs kusten under annan flagg och befinner sig utanför territorialvattengränsen.  Fördraget ansluter inte längre till den maritima verkligheten.  Kommissionen måste skyndsamt få ett förhandlingsmandat av rådet.  Kuststaten är bäst placerad att kontrollera ett fartyg utanför kusten och måste under särskilda omständigheter få vissa befogenheter.  Bara på det sättet kan vi inkludera tredje land och fartyg som inte är registrerade i något land i samma mål.  Därtill måste vi utveckla vår bedömning av de gränsöverskridande miljöeffekterna.  Det är ett viktigt redskap, framför allt när det gäller skyddet av haven. 
Alla olyckor med oljeprodukter medför katastrofer vi inte kan tillåta oss.  Inom Europeiska unionen finns en del särskilt känsliga havsområden, till exempel Östersjön, där en eventuell olycka skulle innebära en fullständig katastrof.  Jag har själv föreslagit att EU bör gå med i Barentsrådet.  EU:s medlemskap i Barentsrådet skulle stärka den euroatlantiska förståelsen på miljöområdet, och EU skulle få ett viktigt forum där man kan ta upp frågor som skydd av djurlivet i de nordeuropeiska haven. 

Talmannen. 
Innan kommissionen får ordet igen har vår föredragande begärt att få yttra sig, i enlighet med artikel 121.4 i arbetsordningen.  Det beviljar jag gärna. 

Sterckx (ELDR)
Herr talman!  Jag skulle vilja ställa kommissionsledamoten en fråga i samband med det hon nämnde tidigare om Viking.  Så vitt jag vet nekades Viking inte tillträde till en nödhamn.  Fartyget seglade till Rotterdam, eftersom det är ett fartyg med dubbelskrov som hade sjunkit djupare då dubbelskrovet översvämmades.  Fartyget gick sedan för egen maskin till belgiska farvatten, något som strängt taget strider mot reglerna, och nekades tillträde till Zeebrugge och Oostende.  Ägaren vägrade sluta ett avtal med bärgarna.  Där uppstod alltså ett problem.  Det är den information jag har.  Det vore kanske bra om en tillfällig kommitté kunde utreda olyckor som inte resulterat i katastrofer.  Av dem skulle vi kunna lära oss en hel del om hur vi kan organisera saker och ting på ett effektivare sätt.  Jag tror dock inte att de belgiska myndigheterna gjorde samma fel i Viking-fallet som vi har konstaterat i det här ärendet. 

De Palacio
. ( ES) Herr talman, mina damer och herrar!  Först av allt skulle jag vilja tacka alla ledamöter för talen som har varit mycket intressanta. 
Sanningen att säga har Europeiska unionens bästa sjösäkerhetspolitik länge varit att inte ha någon alls.  Jag kommer endast att hänvisa till de senaste 15 åren, eftersom det är under den tiden vi har haft Enhetsakten och därmed majoritetsomröstning - på transportområdet.  Och jag kommer endast att ta upp de mest spektakulära händelserna.  1987: Casón i Europa, kemiska produkter, 23 döda; 1989: Exxon Valdez i Förenta staterna, 40 000 ton utsläpp; 1991: Haven i Europa, 144 000 ton olja; 1992: Mar Egeo i Europa, 74 000 ton råolja; 1993: Braer, även det i Europa, 85 000 ton utsläpp; 1996: Sea Empress, 70 000 ton utsläpp, också i Europa; 1997: Nakhodka i Japan, utsläpp av 19 000 ton råolja; 1999 släppte Erika ut 20 000 ton tung olja i Europa och 2002 släppte Prestige ut 63 000 ton tung olja i Europa. 
Mina damer och herrar!  Vi måste komma ihåg att 1987 (Casón), 1991 (Haven), 1992 (Mar Egeo), 1993 (Braer) och 1996 (Sea Empress) fanns det nationella, regionala och europeiska regeringar.  Det fanns en kommission, ett parlament och ett ministerråd och ingenting gjordes.  Så såg det ut då, mina damer och herrar.  Vi fick vänta till 1999 med den här kommissionen och det här parlamentet, innan åtgärder vidtogs. 
Omedelbart efter olyckan 1981 då Exxon Valdez förliste genomförde Förenta staterna sin OPA (Oil Pollution Act).  Om vi hade gjort samma sak i Europa 1987, 1991 eller 1992, hade vi sannerligen kunnat undvika olyckorna med Braer, Sea Empress, Erika och Prestige, för att bara nämna de allvarligaste incidenterna. 
Vi måste förhindra att något sådant händer igen, mina damer och herrar.  Det finns två aspekter: att förebygga olyckorna och att ta itu med dem när de händer.  Sterckxbetänkandet är mycket uttömmande och jag har lyckönskat vår föredragande. 
Vi måste ta reda på om de ärenden vi arbetar med nu (Erika och Prestige) kan hjälpa oss att förebygga framtida olyckor.  Vi måste dessutom lägga fram särskilda grundregler för Internationella sjöfartsorganisationen för att förebygga att detta händer igen någonstans i världen.  Jag tycker inte om tanken att även de övriga världshaven skall förorenas och vi måste därför arbeta för att förhindra det. 
Mina damer och herrar!  Jag skulle vilja svara mycket kort på några frågor.  Dubbelskrov är, precis som Sterckx påpekar i sitt betänkande, en hjälp och en förbättring, men de är ingen lösning på problemet.  Vi måste ta fram en rad åtgärder för att öka säkerheten.  Dessutom kontrollerar och analyserar vi åldrandet av dessa oljetankers, som har andra problem som måste kontrolleras noga.  Vi måste även fastställa en högsta ålder och en form av kontroll och inspektion från en viss ålder. 
På frågan om en europeisk kustbevakningsenhet är jag helt inne på Europaparlamentets linje, men måste även få veta var vi står.  Vi tar ett första steg på vägen med hjälp av byrån, för att bättre kunna samordna medlemsstaternas åtgärder samt kontroll- och räddningsförmåga. 
Den tredje frågan handlar om att återvinna oljan.  Kommissionen har för avsikt att ta itu med det här ärendet och den aktuella regeringen, den spanska regeringen, har även poängterat och upprepat sitt beslut att utföra den här återvinningen. 
Det fjärde handlar om att rengöra fartygen.  I ett av era tal hänvisade ni till ? pumpfartyg?.  Det är det vi föreslår och vi skulle vilja be om ert stöd med hänsyn till modifieringen av sjösäkerhetsbyråns förmåga och budget för nästa år. 
För det femte hänvisade jag själv till den sociala aspekten och till frågan om ett kommunikationsspråk på alla fartyg och givetvis kapaciteten för kommunikation med yttre kontrollsystem.  Vi har talat om detta och vi arbetar på det i avsikt att lägga fram ett tydligt förslag i det här ärendet i ett kommande Prestige II- eller Erika IV-paket. 
För det sjätte kan vi inte säga att samma sak skulle kunna hända idag som hände för tre eller fyra år sedan med Erika eller för bara ett år sedan med Prestige.  Det finns två orsaker till det.  För det första har vi antagit extremt brådskande åtgärder som redan genomförs i förväg, och för det andra eftersom delar av Erika I- och Erika II-paketen redan har trätt i kraft och är bindande, till exempel att länder som inte har utfört hamnkontroller skall göra det.  Vi kräver överensstämmelse med åtagandena inför domstolen i Luxemburg. 
Östersjön.  Mina damer och herrar!  Jag har lyssnat på flera tal på det här temat och jag förstår er oro.  Jag är bekymrad över Östersjön och över andra slutna hav som Svarta havet, som redan utgör en europeisk kuststräcka och som kommer att utgöra ett hav inom Europeiska unionen, och Medelhavet, som redan ingår i unionen.  Det finns även slutna hav med en betydande oljetankertrafik där en utsläppskatastrof skulle få mycket allvarligare konsekvenser än i Östersjön, på grund av problemet med regenerering, rengöring och förnyelse av vattnen.  I det hänseendet samarbetar vi med våra ryska grannar, eftersom de är viktiga i Östersjöområdet och även för att de är stora oljeexportörer.  Syftet är att förbättra säkerheten och garantierna för att förbättra och införa ett system för sjötrafikkontroll, något som är absolut avgörande, inte minst för fartyg som transporterar potentiellt farligt gods.  Jag tror att det är viktigt inte bara för dem, men åtminstone som ett första steg för fartyg med potentiellt farligt gods och för färjor som transporterar människor och som också stöter på problem. 
När det gäller kaptenen finns det ett problem: i det land jag känner till bäst är juridiska beslut oberoende och fattas av domare.  Varken spanska, europeiska eller regionala myndigheter har något att säga till om i det fallet.  Besluten fattas av den domare som är i tjänst och jag kan försäkra er om att de är mycket måna om sitt oberoende. 
För knappt ett år sedan såg vi nästan episka bilder av sjöfolk i de galiciska fjordarna.  De stod inför något som verkade vara en oundviklig katastrof och kämpade med alla medel, även med turen, för att stoppa ett oljebälte som tycktes vara på väg mot de mycket rika galiciska fjordarna, Rías Bajas, som är en källa till och en grogrund för europeisk biologisk mångfald och liv.  Och de vann striden genom sina imponerande insatser.  De arbetade dag och natt.  Det enda som var viktigt för dessa människor var att vinna kampen mot havet.  Jag vet, för jag har pratat med många av dem, och jag vet att många människor här också gjorde det. 
Som en hyllning till dessa människor som visade sjöfolkets mod, och som en hyllning till de tusentals frivilliga som har arbetat där under denna tid, och till det deltagande och den solidaritet som visats över hela Europa efter Prestige-tragedin, vill jag betona att vi måste se till att detta aldrig händer igen. 
Mina damer och herrar!  Jag vill be er acceptera att det är detta vi måste diskutera inför framtiden.  Under en lång period har saker blivit liggande, under en lång period har saker inte blivit utförda och nu är det vi som gör det.  Det här parlamentet med ert ansvar, den här kommissionen med dess ansvar och även rådet.  Och vi måste se till att lyckas, och ni har fortfarande några månader på er. 
Under de kommande månaderna kan vi till exempel påskynda ärendet med straffrättsligt ansvar, som jag fortfarande hoppas att vi kan tidigarelägga.  Vi kan till exempel övertyga rådet om att inte begära enhällighet när det handlar om att göra en rättslig definition av havsförorening, som vi i kommissionen har krävt, och jag hoppas att ni ledamöter kommer att stödja oss i detta.  Det finns en rad praktiska frågor som vi kan och måste arbeta med. 
Ni kan alltid räkna med mig när det gäller förebyggande av katastrofer som de vi har upplevt, och jag hoppas att jag kan fortsätta räkna med er alla. 

Talmannen. 
Tack för ert inlägg, fru kommissionär. 
Även jag vill lyckönska föredraganden, Dirk Sterckx, för kvaliteten på det arbete han har utfört. 
Debatten är avslutad. 
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.  11.30. 

Talmannen. 
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0295/2003) av Mombaur för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om åtgärder för att garantera en trygg naturgasförsörjning (KOM(2002) 488 - C5-0449/2002 - 2002/0220(COD)),
(A5-0297/2003) av Karlsson för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av åtgärder för att trygga oljeförsörjningen (KOM(2002) 488 - C5-0448/2002 - 2002/0219(COD)),
(A5-0293/2003) av Karlsson för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets direktiv om upphävande av rådets direktiv 68/414/EEG och 98/93/EG om en skyldighet för medlemsstaterna i EEG att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter, och rådets direktiv 73/238/EEC om åtgärder för att dämpa verkningarna av svårigheter vid försörjningen med råolja eller petroleumprodukter (KOM(2002) 488 - C5-0489/2002 - 2002/0221(CNS)). 

De Palacio
. ( ES) Herr talman, mina damer och herrar!  Det förslag som vi nu kommer att diskutera rör naturligtvis andra sorters verksamheter och åtgärder, även om det också rör energi.  Vi talar om de förslag som handlar om försörjningstryggheten när det gäller oljebaserade produkter och naturgas. 
Förslaget utgör helt enkelt en utvidgning av grönboken, och dess mål är att försöka gå från ord till handling.  Förslaget om olja är avsett att tillhandahålla Europeiska unionen medel för att agera på ett enat och trovärdigt vis utan svårigheter med oljeförsörjningen, och på ett sådant sätt att sådana situationer som kan störa ekonomin, samhället eller marknaden från att fungera kan lösas på ett så effektivt sätt som möjligt. 
För att Europeiska unionen skall kunna agera effektivt under sådana omständigheter måste vi uppfylla tre krav.  För det första måste vi upprätta ett genuint beslutsförfarande för gemenskapen med hänsyn till användandet av beredskapslager, särskilt i krissituationer. 
För det andra behövs en lämplig definition av sådana omständigheter som kan leda till att beredskapslagren av olja frigörs.  Den gällande lagstiftningen, både på nationell nivå och gemenskapsnivå, grundar sig fortfarande ofta på idén att beredskapslager är ett instrument som endast skall användas när det råder allvarlig oljebrist.  I detta hänseende gläder jag mig åt den utveckling som har skett inom Internationella energiorganet med hänsyn till möjligheten att ta med de absoluta riskerna för försörjningsavbrott i beräkningen. 
Det tredje kravet består i att skapa trovärdiga och märkbara beredskapslager av god kvalitet.  I många länder är beredskapslagren oljebolagens egendom, och de är inte åtskilda från deras befintliga operativa lager.  Så för tillfället vet vi inte exakt hur stora lager vi har.  Vi har dessutom ett redovisningssystem vilket, som ledamöterna vet, skiljer sig från till exempel redovisningssystemet för Internationella energiorganets lager. 
När det gäller gas syftar direktivet kortfattat till att garantera en daglig och operativ försörjningstrygghet i en konkurrenskraftig miljö.  Det skapar ett nätverk för försörjning med långsiktiga leveransavtal och ökar solidariteten inom gemenskapen i händelse av mycket exceptionella krissituationer som inte skulle kunna lösas på ett framgångsrikt sätt på nationell nivå. 
Det andra direktivet om den inre gasmarknaden kommer att fullborda skapandet av en gemensam marknad för naturgas och kommer att innebära att alla konsumenter, inbegripet hushåll och små handelsföretag, kan välja sin leverantör. 
Det förväntas främja konkurrensen inom gasleveranser.  Och de stora industrikonsumenterna kommer att kunna vidta nödvändiga åtgärder för att garantera försörjningstryggheten, men inte hushåll eller små handelsföretag. 
För dessa konsumenter är försörjningstrygghet inte någon marknadsfråga, och det påverkar inte deras val av leverantör.  Därför borde alla gaskonsumenter på den inre marknaden få en bekräftelse på att det finns fullgoda garantier för försörjningstrygghet, oavsett vilken leverantör som de har valt. 
Det anses nödvändigt med åtgärder eftersom större konkurrens skulle kunna uppmuntra gasbolagen att minska sina nuvarande försörjningstrygghetsnivåer för att reducera kostnader och öka sin konkurrenskraft.  Detta är vad kommissionen vill förhindra, och den har därför föreslagit att de nuvarande bestämmelserna för försörjningstrygghet, vilka hittills vanligtvis upprätthållits på frivillig grund, skall bli bindande.  Vi talar därför uppenbarligen om en konsumentskyddsåtgärd. 
Jag skulle vilja att Europaparlamentet tog hänsyn till dessa överväganden.  De visar tydligt att kommissionens förslag bidrar till en väl fungerande inre gasmarknad, liksom vikten av försörjningstrygghet på en marknad av detta slag. 
Andra delar av kommissionens förslag handlar om långsiktiga aspekter för försörjningstryggheten trots det faktum att kommissionen inte hyser några som helst tvivel om att marknaden kommer att tillhandahålla ett tillräckligt antal långtidskontrakt.  Det är ytterst viktigt att meddela både investerare och producenter att Europeiska unionen erkänner vikten av dessa kontrakt och att den, om det högst osannolikt skulle uppstå något problem, kommer att agera i enlighet härmed. 
Jag blev mycket glad att höra att Europaparlamentet i princip godtar en mekanism för solidaritet inom gemenskapen i händelse av en extraordinär kris inom Europeiska unionens gasförsörjning, och det är självklart att gemenskapen vid en sådan händelse, om nationella åtgärder inte är tillräckliga för att ta itu med situation, måste kunna lösa problemet på ett lämpligt sätt. 
Herr talman!  Med dessa två förslag - det första gäller oljelager och innebär ett försök till anpassning av de system som är i bruk inom ramen för den europeiska energibyrån till det sätt som Europeiska unionens inre marknad fungerar på, och det andra som handlar om försörjningstrygghet inom gasområdet där vårt syfte är att genomföra mekanismer som hittills bara har varit mer eller mindre frivilliga och även anpassa dem till verkligheten med en öppen och integrerad marknad inom Europeiska unionen - anser jag att unionen kommer att få en tryggare försörjning och om nödvändigt kunna möta spända förhållanden eller krissituationer. 

Mombaur (PPE-DE)
Fru talman, fru vice kommissionsordförande!  Tack så mycket.  Försörjningstrygghet för naturgassektorn kan säkerligen vara en fråga för Europeiska unionen, vilken, som helhet betraktad, till ungefär 75 procent är beroende av att importera sin naturgas, fastän det - till skillnad från olja - inte finns någon leverantörskartell.  Jag kan tillägga att leverantörsländerna själva är beroende av export till EU, eftersom naturgas bara har ett värde om den transporteras och säljs.  Å andra sidan, de länder som levererar till oss är Ryssland, Algeriet, Libyen och länderna kring Kaspiska havet, och deras stabilitet är en viktig fråga för EU.  Det är beklagligt att kommissionen inte diskuterar allt detta i sitt förslag. 
Bakom förslaget ligger i stället huvudsakligen avbrott i leveranserna till EU-marknaden.  Fru vice ordförande!  Som talesman för det behöriga utskottet måste jag tyvärr säga att förslaget som det ser ut nu inte har funnit några anhängare i denna kammare, och att några av oss förkastar det fullständigt.  Det är inte den ståndpunkt som har intagits av huvudutskottet, vilket föreslår att kammaren bör sända ett meddelande till kommissionen, rådet, marknadsaktörerna och även till levererande och producerande länder genom att hantera frågan på ett nytt och annorlunda sätt, vända upp och ned på förslaget och - låt mig säga detta särskilt tydligt - avhålla sig från att skapa en kategori av interventionistiska europeiska åtgärder. 
Detta handlar alltså om tre saker: en är att inte betrakta förvaltning så mycket som något som huvudsakligen handlar om att inneha och förvalta reservlager, det vill säga, att hindra investerare från att göra det som de egentligen skall göra och framhålla statliga organs ansvar, utan hellre att göra raka motsatsen genom att uppmuntra företag att investera genom att framhålla deras roll och ta hänsyn till det faktum att de redan gör mycket för att trygga försörjningen.  Sätten de gör detta på varierar, inbegripet mångfalden av försörjningskällor, internationella oljeledningar och lagringstankar, leveransavtal på lång tid och liknande.  Kommissionens förslag lyckas framför allt inte att på en grundläggande nivå gå in på det faktum att försörjning som helhet verkligen har ett pris.  Parlamentet kan inte godkänna att instrument som upphäver marknadspriset, förhindrar marknader från att signalera priser och avbrott och som inte hänvisar till gängse priser inom försörjningssystemet som helhet överlämnas till europeisk nivå - som representeras av kommissionen. 
Den andra viktiga strategin bör vara att ta itu med ansvarsuppgifter för medlemsstaterna, som har gjort, och kan göra, en hel del på detta område.  I detta kritiska ögonblick måste jag, fru vice ordförande, uppriktigt klargöra att så tidigt som 1998 - vilket bara är några år sedan - delade kommissionen den allmänna enigheten i fråga om att det som medlemsstaterna gör inom detta område är alldeles tillräckligt.  Detta angavs förvisso helt officiellt av rådet (energi).  Till detta måste också de olika faktiska förhållandena i medlemsstaterna tas med i beräkningen. 
Min tredje punkt är att det då kunde vara vår uppgift att skapa en ram för skyldigheter för företag på EU-nivå, som vi skulle kunna utrusta medlemsstaterna med, så att dessa i sin tur skulle kunna införa detta som en skyldighet för sina egna företag.  Bestämmelser skulle också kunna fastställas av Europeiska unionen för att bemyndiga medlemsstaterna i krissituationer, under förutsättning att företagen inte kan reagera själva, eller inte i god tid.  Europeisk lag skulle endast i extrema fall och i allvarliga krissituationer kunna tvinga medlemsstaterna att vidta särskilda åtgärder - jag betonar att det skulle vara europeisk lag som skulle tvinga dem att agera.  Jag hoppas att jag inte har missuppfattat vad ni just har sagt, men vi förkastar eftertryckligt era förslag om att man från europeisk nivå borde intervenera i medlemsstaternas regeringsarbete, och snart kommer det att finnas 25 medlemsstater.  Det går inte att göra på det sättet.  Den enhälliga åsikten hos alla de utskott som har övervägt detta var att parlamentet inte under några omständigheter får godkänna en sådan sak. 

Karlsson (PSE)
.  Fru talman, fru kommissionsledamot, ärade kolleger!  Energifrågorna är en av EU:s nyckelfrågor.  Vi måste ta hand om miljöperspektivet och försörjningstryggheten, utveckla nya energikällor, framför allt förnybara, använda den energi vi har på ett klokare och effektivare sätt m.m.  I denna omfattande fråga ingår även oljan, också försörjningstryggheten för oljan. 
Behöver Europa gemensamma regler för oljeförsörjningen och en ökad samordning?  Så kan man kort formulera diskussionen kring förslaget till direktiv om en tryggad oljeförsörjning i Europa.  För de flesta skulle nog svaret vara givet.  Det är klart att det är bra om vi har mer av solidaritet i Europa, också när det gäller energiförsörjningen, men samtidigt kommer vi in på områden där medlemsstaterna anser att varje land skall vara suveränt att avgöra graden av gemensamma åtaganden. 
I mitt betänkande görs ett försök att balansera dessa motsättningar.  De flesta är överens om att det är nödvändigt att få till stånd en bättre samordning av energiförsörjningen i Europa, men samtidigt vill medlemsländerna i stor utsträckning behålla kontrollen.  Detta är särskilt tydligt när det gäller oljeförsörjningen.  Mitt betänkande ändrar förslaget till direktiv på ett antal punkter.  Jag har genom en rad ändringsförslag försökt finna den balans mellan medlemsländerna och det gemensammas intressen som krävs för att nå fram till en lösning som kan fungera bra för oljemarknaden och för de olika ländernas behov. 
Förslagen att öka beredskapen för oljeförsörjningen att bygga upp större lager - från 90 till 120 dagar - kan verka bra men innehåller också nackdelar.  Det kostar relativt mycket att öka lagren, och det påverkar miljön både vad gäller transporter och lagring.  Jag väljer därför att behålla det nuvarande åtagandet med 90 dagar.  Förslaget att kunna frigöra oljelagren även om det inte föreligger en fysisk brist kan synas bra vid första anblicken, men också vad gäller det är det tydligt att en sådan ordning innebär stora problem och risker. 
Marknaden har inte alltid rätt.  Det har vi upplevt i många s.k.  oljekriser.  Det är samtidigt oerhört svårt att bygga upp ett regelverk och enas om tydliga och objektiva kriterier som fungerar i alla de olika situationer som vi kan tänkas hamna i när oljepriserna stiger snabbt.  Jag avvisar därför kommissionens förslag att möjliggöra en frigöring av oljelagren, även om det inte föreligger någon fysisk brist. 
Mitt förslag tar fasta på behovet av en ökad samordning och solidariskt ansvarstagande för oljeförsörjning inom unionen.  Detta kräver förändringar i det nuvarande regelverket utan att den rådande ordningen, där också länder utanför EU och Europa deltar, förändras negativt.  Befintliga strukturer och åtaganden skall gälla även i fortsättningen, men samordningen måste förbättras. 
I utskottet har ett antal ändringförslag antagits som balanserar gemenskapsintressen och nationella intressen.  Flertalet av mina egna ändringsförslag antogs - de mest betydelsefulla.  Några av mina ändringsförslag förkastades.  Jag väljer att återinföra endast ett av de ändringsförslag som förkastades i utskottet.  Det handlar om hur ansvaret för beredskapslagringen är organiserat.  Kommissionen vill att ett offentligt organ skall ha denna uppgift.  I dag ser det olika ut i medlemsländerna.  Jag tycker att det mycket väl kan se olika ut också i fortsättningen.  Mitt ändringsförslag syftar till att ge medlemsländerna möjlighet att välja den metod som man anser bäst passar det egna landet, utan att det innebär nackdelar för andra medlemsländer.  Jag föreslår därför i ändringsförslag 28 att det är upp till medlemsländerna att välja om det skall vara ett offentligt organ som har denna uppgift eller om man i det enskilda medlemslandet väljer en annan form. 
I två ändringsförslag föreslås att direktivförslaget förkastas.  Det handlar om att förslagsställarna anser att det redan finns ett fungerande regelverk och att det inte behövs några förändringar.  Mot detta kan invändas flera skäl.  För det första är det på många sätt belagt att det finns brister i det nuvarande regelverket, både vad gäller samordningen inom unionen och vad gäller en solidarisk fördelning i en krissituation.  För det andra - och det tycker jag att parlamentsledamöterna bör fundera över - frånhänder vi oss i så fall sannolikt möjligheten att påverka på detta viktiga område.  Det tycker jag är anmärkningsvärt. 
Fru talman!  Om parlamentet antar detta betänkande om förslaget till direktiv, med de föreslagna ändringarna, blir konsekvensen av det att vi också skall upphäva ett antal tidigare direktiv, nämligen direktiven 68/414/EEG, 98/93/EG och 73/238/EEG. 

Blokland (EDD)
Fru talman!  Det är ett bra initiativ av kommissionen att lägga fram förslag som skall garantera en trygg energiförsörjning.  Vi har i vårt samhälle blivit beroende av olje- och gasförsörjningen, två produkter som levereras till en stor grupp konsumenter av en liten grupp producenter.  Det är självklart att när stora intressen står på spel inom energiförsörjningen så måste förslagen övervägas noga.  Det är precis det som är problemet i kommissionens förslag om trygg naturgasförsörjning. 
Det första problemet är den rättsliga grunden för förslaget.  Kommissionen tar artikel 95 om den inre marknaden som grund.  Utskottet för ekonomi och valutafrågor har särskilt rekommenderat att den rättsliga grunden skall undersökas.  Jag känner inte till något resultat av det. 
Ett annat problem är att det inte finns något behov för det här förslaget.  Parlamentet diskuterade nyligen, under andrabehandlingen, gasdirektivet om försörjningstrygghet.  Kommissionens förslag överensstämmer inte med det.  Det verkar faktiskt tvärtom strida mot det här gasdirektivet. 
Slutligen, delvis till följd av det här, är kommissionens förslag oklart och lämnar många frågor obesvarade.  De här frågorna måste tydligen besvaras i genomförandefasen och det är inte meningen med ett direktiv.  Syftet med ett direktiv är att ange en riktning och ge en lösning.  Kommissionens förslag ger dock upphov till fler frågor än det kan besvara.  Särskilt i artiklarna 3 och 4 är formuleringen oklar och kan tolkas på flera sätt. 
De här invändningarna gör att utskottet för ekonomi och valutafrågor enhälligt rekommenderar att förslaget förkastas och i enlighet med den rekommendationen har jag lagt fram ett ändringsförslag för beaktande.  På utskottet för ekonomi och valutafrågors vägnar föreslår jag att förslaget återförvisas till kommissionen.  Jag tackar för er uppmärksamhet och räknar med ert stöd för ändringsförslaget om att förkasta kommissionens förslag. 

Kronberger (NI)
Fru talman!  Som tidigare konstaterats så är EU för närvarande beroende av import för 75 procent av sin råolja.  Om vi fortsätter att okontrollerat elda med råolja så kommer det beroendet att öka till 95 procent år 2020.  Om vi skulle skriva en avhandling om risker och faror med ett sådant beroende och dess effekter på ekonomin och miljön så skulle en sådan avhandling omfatta tusentals sidor. 
Det verkar troligt att vi inom kort kommer att nå gränsen för världens kapacitet att försörja oss med olja.  De olika prognoser från partiberoende institut som huvudsakligen inrättats för att arbeta åt råoljeintressen bör betraktas med största misstänksamhet.  Vad som står fast är att den allmänna tillgången på råolja har minskat över hela världen sedan år 2000.  Det faktum att vi inom EU börjar tänka på solidaritet och på trygghet i försörjning är därför något som bör välkomnas som en principfråga. 
Problemet behöver dock ses på medellång och lång sikt; det kommer inte att kunna lösas utan att alternativa bränslen och alternativa drivtekniker utvecklas, eller utan att vi ändrar vårt allmänna rörlighetsmönster.  EU måste utveckla oberoende tekniker för användande av bioenergibränslen som utvinns ur förnybara primärenergikällor och, samtidigt, till fullo utnyttja potentialen för energibesparingar på 18 procent.  Det är här som det utan tvekan skulle vara klokt att göra de frivilliga målen bindande. 
Det ändringsförslag som bygger på idén med ett fast råoljepris i euro i framtiden är mycket intressant, men man måste fundera ordentligt på vad det innebär när det gäller global politik och ekonomi i allmänhet.  Jag tror inte att det blir en så väldigt enkel väg att ta. 
EU:s förbrukning av naturgas ökar också kraftigt.  Om råolja blir en sällsynt resurs, alltså om det inte längre finns att få tag på i tillräckliga mängder, så kommer efterfrågan på naturgas att öka i ännu snabbare takt, men de som tror att naturgas helt enkelt kan ersätta råolja som resurs är ute på hal is.  Vi kan inte lösa våra energiproblem genom att övergå från olja till gas. 
Under senare år har det dock skett stora framsteg i utvecklingen av förnybar biogas.  Vi har dock inte insett det riktigt ordentligt än.  Då tekniken är ganska ny behöver den - av just det skälet - ett massivt stöd från EU:s forskningsmedel.  Biogas är en lagrings- och förnybar energikälla och är därför av särskild strategisk betydelse och har därför ett särskilt strategiskt värde.  Biogas kan på lokal och decentraliserad nivå utvinnas ur biogent material såsom gräs, biologiskt avfall och trä.  I dag tar vi för givet att gas och olja säljs till relativt låga priser men jag tror att, nu när bristerna börjar bli tydliga - och olje- och gaspriserna har tredubblats de senaste åren - lokalt producerade förnybara energikällor kommer att bli en mer konkurrenskraftig lösning. 
Låt mig nu övergå till försörjningstryggheten.  När det gäller hur saker hänger samman mer allmänt så tror jag att frågan om huruvida EU skulle behöva beredskapslager av råolja för 90 eller 120 dagar är relativt oviktig.  Argumentet att det av kostnadsskäl inte vore förståndigt att hålla beredskapslager som räcker i 120 dagar är ett som vi naturligtvis kan diskutera.  Förutom det tycker jag dock att det är bedrägligt att tro - en tro som kommissionen uttryckt i sitt förslag - att ökade beredskapslager från 90 till 120 dagar kommer att hjälpa oss att föra en aktiv oljeprispolitik.  Om det skulle bli fråga om en verklig brist på råolja så skulle inte ens 120 dagars beredskapslager kunna ge mer än en minimal lättnad.  Även i det här fallet skall det betonas att vi å ena sidan måste bestämma hur vi skall minska den totala förbrukningen av råolja och naturgas och, å den andra, införa en produktion av ersättningar på ett hållbart sätt. 
Avslutningsvis skulle jag vilja upprepa något som jag är helt övertygad om och som visat sig under de senaste åren, nämligen att energipriset kan förändras dramatiskt under de kommande åren till följd av den ökande instabiliteten i de råoljeproducerande länderna.  Vi ser det nu i Mellanöstern, vi kan se att det håller på att ske i Centralasien, en potentiell oroshärd, och vi ser det även i Afrika.  Därför välkomnar jag i grunden alla tre ståndpunkterna som tankeväckande - ett uttryck som jag tror redan har använts av dem på andra sidan.  Det är nämligen tankeväckande som var och en av dem är - på rätt eller fel sätt tycker jag inte är så viktigt - och utifrån dessa måste vi utarbeta en långsiktig energistrategi för Europa. 

Langen (PPE-DE). 
Fru talman, mina damer och herrar!  Huvudföredragandena, Mombaur och Karlsson, har redan stakat ut kursen för debatten här i kammaren.  Jag delar inte kommissionsledamot De Palacios optimistiska förväntan att hennes förslag kommer att få stöd av en bred majoritet här i kammaren.  Det kommer det inte att få!  Inte bara utskottets frågestund med experter - vilket kostade oss mycket möda - utan även debatten med kommissionens tjänstemän och våra egna tankar har fått oss att dra slutsatsen att de här två förslagen från kommissionen kanske är riktade mot rätt mål men medlen kommer inte att få något majoritetsstöd.  Det råder inga meningsskiljaktigheter om i hur stor utsträckning vi är beroende av importen av råolja; så mycket är tydligt.  Det här handlar dock inte om att kommissionen skall få ytterligare befogenheter för att påverka priser och kanske behålla sin egen kapacitet för intervenering.  Vi anser att, även om det finns ett behov av mer solidaritet mellan medlemsstaterna och kommissionen verkligen kan göra mer när det gäller samordningen, det inte är rätt att utnyttja artikel 95 om den inre marknaden för att berättiga ytterligare befogenheter för kommissionen när det gäller petroleumprodukter.  Vi har därför funderat länge på vad vi skall göra åt det här.  Utskottet var splittrat i frågan om vi skulle förkasta hela förslaget eller godta det efter antagande av de ändringsförslag som Karlsson lade fram.  En enda rösts övervikt i den viktiga frågan om att återförvisa förslaget ger ingen bred grund och vår grupp - Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater - diskuterade vad vi borde göra med det här förslaget.  Vår grupp ansåg att åtminstone direktivet om råolja borde återförvisas.  Det skulle ge kommissionen en möjlighet att ta tillvara de argument som parlamentet anfört i utskottsdebatterna och samtidigt otvetydigt revidera direktivet i grunden. 
Under diskussionerna med experterna lyssnade jag mycket noga till argumenten mot att öka lagren från 90 till 120 dagar, i vilka inte bara de relativt höga kostnaderna klargjordes utan i vilka även uttrycktes ett önskemål att lagren i framtiden skall tillhandahållas av medlemsstaterna och inte längre i samarbete med oljeindustrin.  Jag är för min del övertygad om att förslaget om att använda lagren för att påverka priserna när dessa ändras i en viss riktning inte tyder på någon omfattande kunskap om verkligheten på marknaden; ett sådant program skulle rinna ut i sanden, kosta mycket pengar och vara verkningslöst.  Internationella energiorganet, vars instrument utformades på 1970-talet, kan inte helt utnyttja de möjligheter som det fått i dag.  Därför är vi, å andra sidan, säkra på att den strategiska reserven, tillsammans med det Förenta staterna gör för att öka på den, i kombination med Internationella energiorganets instrument, skulle kunna ge tillräcklig hjälp när det uppstår konflikter.  Av den anledningen förkastar vi tanken på ytterligare befogenheter på EU-nivå, och hoppas att en majoritet i den här kammaren kommer att stödja oss i det.  Ert anförande, fru kommissionär, klargjorde - trots min obestridda aktning för er - inte att kommissionen börjat göra någonting sedan debatten här i kammaren och frågestunderna med experter.  Jag fick intrycket att det var som om vi bara befann oss i början av den här debatten.  När det gäller era mål så står vi bakom er men vi tror att det är medlemsstaterna som borde få ansvaret och resurserna i stället för kommissionen.  Även om er funktion är att samordna de åtgärder de vidtar så får det inte ligga till grund för en ny sorts befogenhet som ni - enligt artiklarna om den inre marknaden - inte har rätt till.  Det får mig att tycka att ert förslag måste återförvisas, att ni alltså får chansen att lägga fram ett nytt och reviderat förslag. 

Rapkay (PSE). 
Fru talman!  I mitt bidrag till debatten vill jag koncentrera mig på gasförsörjningsdirektivet, eftersom Karlsson, föredragande om råoljan, har fått sin grupps stöd i behandlingen av den frågan.  Jag tycker därför att det inte finns så mycket mer att tillägga till det han redan sagt. 
Kommissionär De Palacio!  Ni lade fram ett mycket tungt vägande argument till förmån för direktivet: konsumentskydd och försörjningstrygghet.  Inför ett sådant viktigt argument är man nästan benägen att rygga tillbaka och förneka att man tänkte kritisera direktivet.  Vem skulle, när allt kommer omkring, protestera mot att konsumenten skyddas eller att energiförsörjningen tryggas?  Den frågan ställs inte ens. 
Jag får dock intrycket att det är där som kommissionen valt fel spår.  Jag måste tala om för er, fru kommissionär, att jag tycker vi nådde ett bra resultat när vi arbetade tillsammans på direktiven för harmonisering av elektricitet och gas men jag tror vi har en mindre gemensam grund att stå på den här gången.  Jag vill helt uttryckligen hänvisa till det som föredraganden, Mombaur, sade.  Jag kan hålla med om det nästan utan förbehåll.  Jag tror att skälet till varför ni valde fel spår var att försörjningstryggheten helt enkelt inte kan definieras och organiseras överstatligt.  Försörjningstryggheten måste, på regional nivå och dynamiskt, anpassas till den ständigt ökande och minskande efterfrågan.  De skilda ramvillkoren som gäller i medlemsstaterna kräver enskilt skräddarsydda åtgärder från medlemsstaterna själva och från berörda energibolag.  Det som är avgörande är inte införandet av en gemensam europeisk norm utan en flexibel användning av infrastrukturen, en mångfald av energikällor och sättet på vilket kontrakten ramas in. 
Det jag tycker är särskilt störande är dock det falska politiska budskap som jag tycker det här förslaget till direktiv sänder ut.  Vad är då den verkliga anledningen till ett direktiv av den här typen?  Till skillnad från oljan så har det hittills inte förekommit några större kriser i försörjningen av naturgas och det finns inte heller någon orsak att vänta sig en sådan inom en överskådlig framtid.  Som redan sagts så var det bara några veckor sedan som vi med stor enhällighet antog direktivet om en gemensam marknad för naturgas.  Det fanns de som sade att vi genom att öppna marknaden äventyrade försörjningstryggheten; bevisar vi inte nu att de hade rätt?  Varför låter vi inte öppnandet av marknaden göra sitt verk?  Det är i sig ett bidrag till försörjningstryggheten och engagerar direkt företag att dela ansvaret för den. 
Jag tycker det verkar som att det förslag som lagts fram undergräver de delar av direktivet om den inre marknaden som handlar om konkurrens.  Jag hör själv till dem som ansåg att förslaget till direktiv skulle återförvisas.  Nu rekommenderar jag, av taktiska skäl, en annan inriktning.  I utskottet för ekonomi och valutafrågor hade vi en diskussion med Blokland och kom fram till en bred överenskommelse.  Allt jag är rädd för, mina damer och herrar, är att rådet inte är helt tillförlitligt då vissa ledamöter hela tiden signalerar att de inte vill ha direktivet som det ser ut just nu men vi får aldrig något fast bekräftelse av det.  Av den anledningen är jag rädd att, om vi nu återförvisar direktivet och rådet i alla fall antar en gemensam ståndpunkt - vilket det naturligtvis kan göra - så kommer vi att stå ganska försvarslösa när det är dags för andrabehandlingen.  Det är därför jag rekommenderar att vi borde ställa oss till direktivet på det sätt som föredraganden föreslår och som vi ju kom överens om med en övertygande enighet i utskottet.  Då kommer vi att se vilka ytterligare framsteg vi kan göra under andrabehandlingen. 

Plooij-van Gorsel (ELDR). 
Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  I juni i år röstade vi för det så kallade energipaket som bland annat omfattade direktivet om en gemensam marknad för naturgas. 
Enligt min åsikt så lyckades vi i juni att anta ett regelverk som inte bara underlättar en ytterligare avreglering av energimarknaden utan även garanterar en trygg energiförsörjning.  Om det här nya direktivet genomförs på ett lämpligt sätt och upprätthålls på ett konsekvent sätt, kan Europa undvika situationer av det slag som man upplevt i Kalifornien.  Enligt det nya regelverket är det medlemsstaternas sak att trygga försörjningen.  Det är därför som de nuvarande förslagen om gasmarknaden, enligt ELDR, går alldeles för långt.  Subsidiaritetsprincipen gäller ju ändå alltid. 
Fru kommissionär!  Det här gäller ännu mer för oljeförsörjningen.  Därför vill jag, å den liberala gruppens vägnar, uppmana till att förkasta kommissionens förslag om oljeförsörjning och återförvisa det till kommissionen.  Vi har flera skäl som underbygger den åsikten. 
Den lagstiftning som redan är i kraft är tillräcklig för att garantera försörjningstryggheten.  I direktiv 98 krävs att medlemsstaterna håller ett minimilager på 90 dagars förbrukning.  Kommissionen skulle vilja öka den skyldigheten, men lyckas inte klargöra varför det behövs ett större lager.  Kommissionen har inte lyckats förklara de fördelar som man förväntar sig av ett större lager, låt vara hur det kan berättiga de förväntade kostnaderna för medlemsstaterna.  Det är oacceptabelt för parlamentet att lägga fram lagstiftning som saknar underlag medan nuvarande lagstiftning är tillräcklig och så länge det inte finns några bevis för att det behövs nya lagar.  Det är något som vi här i kammaren måste förkasta med kraft.  Därför skulle jag vilja uppmana er att stödja ELDR-gruppens ståndpunkt och hindra denna överflödiga lagstiftning.  Vad jag förstått så antas det resonemanget av personer från olika politiska håll här i parlamentet.  Jag tror att vi kommer att nå en överenskommelse under omröstningen i morgon.  Jag skulle vilja tacka föredragandena för deras utmärkta arbete och jag tackar er alla för er uppmärksamhet. 

Seppänen (GUE/NGL). 
Fru talman, fru kommissionär!  Det är naturgasen som kommer att uppfylla Europeiska unionens ökande behov av energi den närmaste tiden.  Reserver i relativt närliggande områden - Nordsjön och Nordafrika - räcker endast för att uppfylla de kommande 10 eller 20 årens behov och gas kommer att behöva importeras österifrån. 
Gasledningens dragning från Kaspiska havet till Västeuropa är en maktpolitisk fråga.  EU:s ståndpunkt får inte vara för Natoberoende i den här frågan.  Vi måste, framför allt, skydda våra egna intressen.  Vi måste komma ihåg att världens största gasreserver finns i Ryssland.  Den bästa säkerhetspolitiken är för EU:s del att delta i investeringar i Rysslands gasresurser i utbyte mot långsiktiga försörjningskontrakt. 
Bland problemen i samband med avregleringen av gasmarknaden finns det faktum att gasmarknadsaktörer endast är intresserade av att köpa och sälja gas men inte i att producera gas för investering.  Marknaden handlar för kortsiktigt och det är därför som medlemsstaterna behöver vidta åtgärder för att garantera långsiktiga försörjningskontrakt.  Några sådana kontrakt sluts inte på marknaderna.  Gas kan inte lagras på samma sätt som olja.  Av den anledningen skiljer sig transportsätten och behovet av säker lagring med avseende på olja och gas från varandra.  Ansvaret för att trygga försörjningen av både olja och gas ligger hos medlemsstaterna och det ansvaret kan inte överföras till marknadskrafterna. 
Vår grupp stöder den kritik som de föredragande riktar mot kommissionens förslag.  Vi förstår helt uppmaningarna att återförvisa Karlssons betänkande till utskottet. 

Beysen (NI). 
Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Ingen förnekar att det, med tanke på EU:s avsevärda beroende i samband med försörjningen av råoljeprodukter, måste tas initiativ för att garantera kontinuiteten i försörjningen av dessa produkter.  I det avseendet är det verkligen så att kommissionen föreslår ett antal åtgärder som garanterar en kontinuerlig försörjning av naturgas men man gör rätt i att ifrågasätta, som flera av mina kolleger parlamentsledamöter redan gjort före mig, om det avsedda målet kan uppnås med de här åtgärderna.  Jag stöder under inga förhållanden de mest grundläggande åtgärderna i kommissionens förslag, vilka jag anger nedan. 
Den första åtgärden gäller ett ökat lager från 90 till 120 dagar.  Varför skulle Europeiska unionen öka sina lager när Internationella energiorganet har ett globalt krissystem till sitt förfogande?  Dessutom medför en ökning av lagren avsevärda utgifter, inbegripet uppförande av lageranläggningar.  Det behöver inte sägas att det också skulle leda till en stor miljöbelastning och kostnaderna skulle utan tvivel föras över på konsumenterna. 
Kommissionen vill även inrätta ett offentligt organ för att upprätthålla försörjningen av råolja.  Det organet skulle bära ansvaret för minst två tredjedelar av de lager som krävs.  Det skulle, enligt min åsikt, behövas mer än att bara inrätta ett nytt organ.  Jag tycker det verkar viktigast att upprätta sunda politiska förbindelser med de oljeproducerande länderna. 
Avslutningsvis försöker man i förslaget även använda sig av intervenering på marknaden för att hålla prisfluktuationerna i styr så att kommissionen hädanefter skulle kunna frigöra lager om man förväntar sig fysiska störningar i försörjningen.  Det tycker jag inte tjänar något till över huvud taget.  Om man tänker på att inte ens Opecländerna klarar att hålla priserna på önskad nivå så kan den åtgärden endast beskrivas som ett önsketänkande från Europeiska unionens sida. 
Slutligen skulle jag vilja påpeka att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, tillsammans med föredraganden, har arbetat mycket hårt för att finna en godtagbar och realistisk kompromiss.  Trots det tycker jag det verkar vara till större nytta att dra tillbaka förslaget.  Då skulle diskussionen kunna börja om igen men då grunda sig på de många välgrundade observationer som gjorts i parlamentet. 

Chichester (PPE-DE). 
Fru talman!  Låt mig inledningsvis berömma föredragandes arbete med det här ärendet, som är en viktig fråga.  Jag delar kommissionsledamotens åsikt om vikten av en säker olje- och naturgasförsörjning i Europa, men kanske skiljer sig vår uppfattning om bästa sättet att åstadkomma detta - särskilt när det gäller att undvika interventionistiska metoder. 
Varför försöker kommissionsledamoten återuppfinna hjulet, när det inom IEA redan existerar en fullgod uppsättning mekanismer för oljereserver?  De inrättades på 1970-talet som en reaktion på oljekrisen, och har fungerat bra ända sedan dess.  Varför byta ut dem? 
Jag är än mer bekymrad över och tveksam till förslagen om att använda beredskapslager för att intervenera på marknaden i syfte att jämna ut prisfluktuationer.  Historien, i synnerhet färska erfarenheter från USA, visar att det inte fungerar.  Det skulle innebära en snedvridning av en marknad som har fungerat bra mycket länge. 
Fru kommissionär!  Ni förtjänar en eloge för de många energirelaterade initiativ som ni de senaste fyra åren har stått bakom.  Inte minst gäller det grönboken om säker energiförsörjning, som jag var parlamentets föredragande för En rad beslut har fattats på ert initiativ, om avreglering av marknaderna för naturgas och elkraft, om att främja förnybara energikällor, om att öka energieffektiviteten och om att utveckla transeuropeiska kraftnät.  I ljuset av dem tycker jag att det står desto klarare att det saknas behov av att skapa ännu fler regler eller en ny rättslig grund för energifrågan, eftersom ni redan nu har tillgång till alla dessa verktyg. 
Jag anser att det här är en onödig åtgärd.  Särskilt vad förslaget om oljereserver beträffar - jag kan böja mig för min kollegas åsikt att det är en annan sak med gas - så skäms jag inte för att än en gång lägga fram ändringsförslaget att avvisa det här förslaget.  Jag tackar samtidigt alla de kolleger som har stött mig i den här specifika frågan.  Jag hoppas att ni tar det här i den anda som jag avser, och begrundar om det finns andra sätt att nå vårt gemensamma mål: att trygga den europeiska energiförsörjningen. 
Och en sak till: om vi skulle vinna omröstningen om det här ändringsförslaget - som min kollega påpekade vägde det väldigt jämnt i utskottet - så räknar jag med att rådet och kommissionen respekterar det utfallet, och inte gör verklighet av det hot som kommissionsledamotens tjänstemän uttalade i utskottet, nämligen att försöka en gång till via andra formella kanaler.  Det vore att gå bakom ryggen på parlamentet genom att försöka övertyga rådet om att göra något som det, vad jag förstår, ändå inte vill göra.  Jag uppmanar er att stanna till och begrunda detta. 

Linkohr (PSE). 
Fru talman!  Låt mig börja med att säga att jag för två eller tre år sedan utarbetade ett betänkande om Europeiska unionens oljeförsörjning.  Jag måste medge att det jag efterlyste då är samma sak som kommissionen kräver nu.  Då begärde jag ökade reserver för att vara på den säkra sidan om försörjningen skulle avbrytas.  Detta låter som en rimlig sak att göra, och det var i alla fall den politik vi började driva 1974.  Sedan dess har jag dock fått veta att de eventuella fördelarna inte har något samband med kostnaden i fråga.  Dessutom visar Förenta staternas erfarenhet av de strategiska oljereserverna att en tömning av reserverna har en anmärkningsvärt liten inverkan på markanta prisstegringar.  Detta bör ge oss ge anledning till eftertanke. 
Vad detta betyder är att kostnaderna ökar och att fördelarna för oss är relativt små.  Därför håller jag med mina kolleger om att detta kanske inte är rätt väg att gå.  Vi skulle möjligen ha haft något annat att säga om försörjningen faktiskt hade blivit avbruten.  Vi skulle förmodligen ha varit i ett chocktillstånd, angripit kommissionen och frågat varför den inte hade tagit itu med en krissituation av det här slaget.  Det enda är att en sådan situation enligt min mening är högst osannolik.  Det är mycket troligare att den största risken är av ekonomiskt slag, vilket kommissionen själv påpekade i sitt förslag, dvs.  ökade priser.  Och priserna är troligen på väg uppåt.  Detta kommer att bli vårt största problem med gas under de kommande tio eller tjugo åren.  Summan av Europas ökade beroende av gas kommer att bli en långsam prisstegring, som vi inte kommer att kunna påverka på något sätt om vi inte under 20 års tid lyckas övertyga ryssarna om att vara snälla mot oss och sänka priserna.  Detta kommer att bli det verkliga problemet.  För att hantera det behöver vi inte ett direktiv som detta, utan en dialog med Ryssland och även med OPEC.  Kommissionen har redan startat en sådan dialog, och det framstår som högst vettigt. 
Jag skulle vilja avsluta med en kommentar om näten.  Om vi bygger ut näten
Pohjamo (ELDR). 
Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Jag skulle först vilja tacka föredragandena för dessa betänkanden.  Ändringsförslagen till direktiven har förbättrat ett antal - om jag får säga så - ganska dåliga förslag från kommissionen.  De ändringsförslag som antogs av utskottet går dock inte tillräckligt långt, vilket har påpekats i många inlägg. 
Ansvaret för att upprätthålla energiförsörjningen ligger framför allt inom den nationella energipolitiken.  För att trygga försörjningen måste vi också ingå avtal med andra länder.  Medlemsstaterna måste vara fria att fatta beslut om hur de vill organisera sina beredskapslager.  Ett antal medlemsstater i unionen använder inte längre offentliga organ för lagerhållning.  De har lyckats organisera saken ändamålsenligt och kostnadseffektivt på andra sätt.  Därför måste medlemsstaterna få avgöra och besluta om när det är tillåtligt att placera oljelager i en annan medlemsstat utan att äventyra försörjningstryggheten.  Uppbyggnad av beredskapslager utomlands måste emellertid utgå från avtal mellan länder och följa gällande praxis. 
För att trygga energiförsörjningen måste man ta hänsyn till de särskilda förhållandena i varje medlemsstat.  Det är också viktigt med en mångfald olika energikällor och en jämn fördelning av energiföretag.  Jag vill dessutom påminna alla om att främjande av lokal förnybar energi tryggar försörjningen, minskar beroendet av energiimporter och skapar sysselsättning. 

Caudron (GUE/NGL). 
Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar!  Vår debatt i kväll visar än en gång att energi inte är vilken handelsvara som helst.  Fri konkurrens kan inte trygga ödet för Alstomgruppens 120 000 anställda mer än vad en tillämpning av den fria markandens regler och principer kan garantera energi och energioberoende - och därmed Europas politiska oberoende.  Till och med i avregleringens lyckliga hem - jag tänker på Amerikas förenta stater - är de medvetna om detta och vet hur de skall agera i enlighet därmed. 
Därför välkomnar jag personligen kommissionens ansträngningar att ställa om siktet på detta område, till skillnad från de allra flesta av mina kolleger, om inte alla.  Jag är positiv till större gas- och oljereserver som vid allvarlig brist kan förhindra att man tar till krig i en värld där energikontroll ofta är den främsta krigsorsaken, som vi vet. 
När det gäller förvaltning är jag också positiv till att staterna visar större solidaritet för varandra i bristtider, under Europeiska kommissionens ledning.  Syftet är att undvika politiska spänningar eller till och med konflikter mellan medlemsstaterna, då de som är bäst försörjda kan tvinga sina val på andra. 
På detta område finns det enligt min mening ingen motsättning mellan den legitima respekten för medlemsstaternas befogenheter och behovet av att Europeiska kommissionen får större bestämmanderätt.  Vi bör därför följa er, fru vice ordförande, om så bara för att undvika att ni eller kommissionen en dag kritiseras för att inte ha gjort någonting - vilket Linkohr just påpekade. 

Martin, Hans-Peter (PSE). 
Fru talman, fru kommissionär!  Låt oss försöka oss på ett experiment.  Försök föreställa er att ni måste argumentera för den sak ni nu lägger fram för oss i en omröstning där er egen framtid står på spel.  Vilka argument skulle ni använda?  En ny myndighet, ännu mer säkerhet i någon annans händer - så att man inte kan se vart saker och ting leder - och tillbakadragande till en central plats?  I det här valet är era medkandidater de ni har lyssnat till - Beysen, Langen, Kronberger, Rapkay, Plooij-van Gorsel och Linkohr - och den enda som skulle rösta för er skulle vara ingen mindre än Caudron. 
Om ni gjorde detta, skulle någon då vara medveten om vilka era grundläggande politiska övertygelser egentligen är?  Jag har suttit här i kammaren under fyra år, men det förslag för påtvingad välsignelse som ni kommer med är något nytt för mig.  Detta har jag bara sett i en annan union, en union som sprängdes sönder inifrån, inte minst på grund av sådana saker.  Det ni verkar för tror jag är att uppfylla behovet av det som socialister och kommunister brukade kalla trygghet ? från vaggan till graven?,  fast på fel sätt.  Och hur detta ständigt kommer fram i inlägg i debatten visar oss att denna trygghet är falsk.  Enligt min mening måste vi verkligen gå i en annan riktning.  Man kan inte undgå intrycket att detta är en kommission som långsamt håller på att få slut på idéer om energi, en kommission som återigen måste ta till ett direktiv om frågan.  Energin bör ta er dit vi egentligen måste gå.  Hur skall vi lämna fossila bränslen och beroendet av dessa bränslen bakom oss, och hur skall vi åstadkomma öppenhet?  Om jag verkligen skall lämna försörjningstryggheten i händerna på regioner och företag måste den vara klart dokumenterad, och de berörda medborgarna och konsumenterna måste få veta hur försörjningen skall tryggas.  Men snälla ni, låt oss få slippa centralt påtvingade välsignelser. 
Alyssandrakis (GUE/NGL). 
Fru talman!  Hur allvarlig frågan om energiförsörjning är framgår av den senaste imperialistiska invasionen i Irak och käbblet både före och efter om hur bytet skall delas upp.  Den specifika fråga om olje- och naturgasreserver som vi behandlar här kan inte lösa det övergripande problemet, särskilt när problemet hanteras i samband med en avreglering av marknaden och inte med uppfyllelsen av folkets behov som kriterium. 
Huvudfrågan i det nya direktivet är inte om de obligatoriska reserverna skall bibehållas under tre eller fyra månader, utan det faktum att kontrollen av reserverna och bestämmanderätten överlåts från medlemsstaterna till Europeiska kommissionen.  Om detta godtas kommer det att ytterligare undergräva möjligheterna till energiplanering med utgångspunkt i varje medlemsstats behov, och det kommer att skapa en energisektor som struktureras enligt de val som görs av EU:s stormakter. 
Greklands kommunistiska parti anser att varje land bör agera för att minska energiberoendet, fullt ut utnyttja inhemska källor samt utveckla och exploatera nya former av energi, i syfte att trygga en billig försörjning för arbetarklasserna och skydda miljön.  Det är emellertid mer än uppenbart att den nödvändiga förutsättningen för en sådan energiplanering är ett helt annat socialt och ekonomiskt sammanhang. 
Stihler (PSE). 
Fru talman!  Åtskilligt har blivit sagt här i kväll, och det är svårt att komma på något nytt och uppfriskande att tillägga.  Men jag tror att den här debatten om att trygga energiförsörjningen aldrig har varit viktigare.  Vi behöver bara snegla på strömavbrottet på den amerikanska östkusten nyligen för att inse hur en energikris slår mot gemene man - ingen ström, inget ljus i hemmen, kylskåpen slutar att fungera och småföretagare förlorar miljontals dollar.  Den incidenten var bara följden av ett tekniskt fel eller den mänskliga faktorn, och den åtgärdades mycket snabbt.  Men det har varit en välbehövlig väckarklocka för en del av oss som bara alltför ofta ser vår kraftförsörjning som given.  
Nyligen har Institution of Civil Engineers gått ut med att Förenade kungariket kan drabbas av elransonering om 20 år på grund av landets beroende av utländska energikällor.  Trots de expertcentrum som finns kring Nordsjön, exempelvis den europeiska energihuvudstaden Aberdeen, bedömer organisationen, enbart för Förenade kungarikets del, att 80 procent av den naturgas som krävs för att driva brittiska kraftverk kommer att härröra från avlägsna och politiskt instabila länder. 
Naturligtvis har medlemsstaterna ett ansvar för att trygga sin egen energiförsörjning, men behovet av samarbete tidigt i en krissituation förblir avgörande.  Skall man döma av kvällens debatt så går dock meningarna definitivt isär.  Att säkra försörjningen är av största vikt - men hur kan vi övertyga allmänheten om att energiförsörjningen är tryggad? 
EU har gjort verklighet av åtskilliga föresatser på energiområdet.  Avreglering har åtminstone i Förenade kungariket gett konsumenterna större valfrihet och därmed sänkta gas- och elkostnader.  Men om gaspriserna stiger under den närmaste framtiden så kommer det, som Linkohr påpekat, inte att falla i god jord hos konsumenterna. 
De nya hoten från terrorism och sabotageaktioner, som vi sett prov på i Irak, liksom vårt allt större beroende av energi från länder utanför EU, utgör en enorm utmaning.  Som Mitchell från Förenade kungarikets Royal Institute of International Affairs har sagt så är nyckeln till en tryggad energiförsörjning att ha många leverantörer. 

Fitzsimons (UEN). 
Fru talman!  Det här har varit en intressant debatt.  För närvarande måste medlemsstaterna ha oljelager motsvarande 90 dagars förbrukning, och det för samtliga tre huvudkategorier av petroleumprodukter som används för att generera energi. 
Dagens förslag syftar till att ersätta de nuvarande EU-direktiven som reglerar den här viktiga energipolitiska frågan.  Ett sådant direktiv är faktiskt nödvändigt, eftersom den rådande lagstiftningen i Europeiska unionen inte tillhandahåller en gemenskapsövergripande mekanism för att styra bruket av oljelager.  Vi lever i den inre marknaden, och det krävs att medlemsstaterna visar solidaritet med Europeiska unionen om det skulle uppstå svårigheter med energiförsörjningen. 
I de flesta av unionens länder - till skillnad från de amerikanska strategiska oljereserverna - så förfogar oljebolagen över beredskapslagren, som blandas med de lager som ingår i bolagens ordinarie verksamhet.  Den viktigaste aspekten av kommissionens förslag är att det tvingar medlemsstaterna att fastställa minimikrav på beredskapslager för minst 120 dygns förbrukning.  Unionens medlemsstater skall inrätta ett offentligt organ för beredskapslager, och krishanteringsåtgärderna skall harmoniseras och samordnas på europeisk nivå.  Kommissionen skall biträdas av en kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna. 
Den 1 maj 2004 lever vi i en gemenskap med upp till 25 medlemsstater.  Ett tillräckligt utbud av olja och gas är nödvändigt för att ekonomin i Europeiska unionen skall fungera effektivt.  Det krävs också att det finns reservlager av de viktigaste energiprodukterna. 
Jag tror att kommissionen har en roll att spela när det gäller att ta itu med den här känsliga angelägenheten, och att det är bäst om denna energifråga samordnas på EU-nivå.  Det ligger i både det europeiska näringslivets och EU-medborgarnas intresse. 

De Palacio
. ( ES) Fru talman!  Efter att ha lyssnat mycket uppmärksamt på era inlägg förstår jag att, som vi säger på spanska, el entusiasmo es totalmente descriptible [entusiasmen är helt möjlig att beskriva].  Mina damer och herrar!  Som Linkohr sade för en stund sedan är det mycket möjligt att vi inte skulle föra den diskussion vi har nu om det hade uppstått ett verkligt seriöst problem med ett försörjningsavbrott.  Alla de problem som detta förslag syftar till att förhindra hade vi då konfronterat, och vi skulle då ha sätt att ta itu med dem. 
Problemet är, såsom jag ser på utvecklingen, att förslaget troligen kommer att förkastas i morgon, åtminstone ett av dem.  Och allt jag kan säga till ledamöterna är att jag inte kommer att använda bakdörren.  Några av er har uttryckt oro för att jag skulle kunna gå emot kammarens avslag och ingå invecklade och ohederliga uppgörelser med rådet.  Nej, om jag inte har parlamentets stöd kommer jag att föra fram andra slags initiativ.  Och jag hoppas helt enkelt att jag aldrig kommer att behöva säga ? Vad var det jag sade?,  för då skulle vi bland annat inte ha haft någon verkligt allvarlig kris i energisektorn.  Detta är min avsikt, mina damer och herrar. 
Det finns dock två eller tre saker som jag skulle vilja reda ut, eftersom jag har hört flera frågor som egentligen inte överensstämmer med de texter jag har lagt fram.  För det första förslaget om oljelager: syftet är inte att spela med priser eller intervenera i fråga om priser.  Det är inte det vi talar om.  Vi talar om något helt annat, nämligen att det europeiska energiorganet har ändrat sina senaste beslut och justerat sina tidigare kriterier, som innebar att oljelagren bara fick användas vid ett avbräck på marknaden, närmare bestämt kring 6 eller 7 procent. 
Med tanke på detta tidigare stelbenta ställningstagande har utvecklingen närmat sig möjligheten att använda lagren i vetskap om att det kommer att bli ett avbräck, men utan att det faktiskt har uppstått.  Om försörjningen avtar och bristen på marknaden ligger kring 7 procent har vi nämligen ett stort problem.  Internationella energiorganet har nyligen tagit till sig denna utveckling, som är ett av syftena med kommissionens initiativ, mina damer och herrar.  Därför är det inte frågan om att spela med priser, och om det finns någon mening som på minsta sätt ger det intrycket bör denna mening självklart inte behållas.  Den bör i stället ändras och göras glasklar, eftersom ingen har för avsikt att spela med priser. 
När det gäller den andra frågan är det inte tal om att ge kommissionen utökade befogenheter.  Vad det handlar om är att ha mekanismer som ger oss möjlighet att få bukt med en krissituation.  En av er frågade mig: Om ni tvingades förklara bakgrunden till detta förslag för era väljare, hur skulle ni göra då?  Ja, jag skulle göra det på ett mycket enkelt sätt: Vi föreställer oss att det är en oljekris och att Internationella energiorganet säger ? låt oss använda mekanismerna?.  Och ja, mina damer och herrar, det finns två slags mekanismer: mekanismer för att förvalta marknaden och mekanismer för att utnyttja lagren. 
Internationella energiorganets stater kan välja det ena eller det andra systemet.  Och detta är gott och väl när det inte finns en helt integrerad marknad som i fallet med Europeiska unionen.  För när ett av de stora länderna i Europeiska unionen plötsligt väljer ett alternativ som är radikalt annorlunda grannlandets val, ett land som kanske inte är lika stort, uppstår automatiskt problem och spänningar när det gäller funktionen på grannlandets marknad, också om detta land har samma storlek. 
Hela Europeiska unionens marknad kommer att hamna under mycket stort tryck.  När det gäller energi och olja talar vi nämligen inte bara om nationella beslut, är jag rädd, utan om EU:s beslut, eftersom marknaden innefattar hela Europeiska unionen.  Förslaget går därför inte ut på att kommissionen skall besluta om vad som bör göras.  Enligt förslaget skall ett kommittésystem där alla unionens stater deltar skapa samförstånd och enighet om hur marginalerna och mekanismerna bör användas, så att det inte uppstår större spänningar på marknaden inom Europeiska unionen.  Detta är vad jag förespråkar.  Allt detta bör också garantera ökad trygghet, om vi tänker på att förbättra antalet dagar för medborgarna och det europeiska produktionssystemet. 
När det gäller gas innebär mitt förslag att det först och främst bör finnas system och planer som rör förvaltningen.  I det här fallet talar vi nämligen inte bara om reserver utan framför allt om förvaltning, om vi skall kunna garantera att de konsumenter som är beroende av gas inte drabbas av brist och om de under alla omständigheter skall ha ett garanterat minsta antal försörjningsdagar. 
Just detta talar vi om.  Mina damer och herrar, det vi talar om är att förbättra försörjningstryggheten och den inre energimarknadens funktion och därmed om att stärka Europeiska unionen, när det gäller både konsumentgarantier och ekonomisk kapacitet. 
Jag hoppas få se resultaten av omröstningen i morgon.  Och som jag alltid har sagt, mina damer och herrar, kommer jag självklart att ta hänsyn till resultatet.  Jag kommer aldrig att använda bakdörren för att åstadkomma något om de ärade ledamöterna skulle förkasta förslagen rakt av.  Detta står helt klart och det enda jag anser är att ni bör överväga era beslut mycket omsorgsfullt innan ni röstar i morgon, eftersom jag tror på möjligheten att förbättra den nuvarande situationen. 
Chichester (PPE-DE). 
Herr talman!  Jag skulle vilja tacka kommissionsledamoten för hennes försäkran på den punkt jag tog upp.  Jag skulle vilja anmärka en sak apropå Linkohrs uttalanden om priserna.  Vi bör komma ihåg att beskattningen är den viktigaste komponenten i oljepriset.  Låt oss inte stirra oss blinda på den framtida prisutvecklingen. 

Talmannen. 
Debatten är avslutad. 
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.  11.30. 

Talmannen. 
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om betänkandet (A5-0210/2003) av Schmidt för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Republiken Österrikes initiativ inför antagandet av rådets förordning om fastställande av vilka länder som skall betecknas som säkra tredje länder som kan ansvara för prövning av en asylansökan som en medborgare i tredje land har lämnat in i någon medlemsstat och om upprättande av en förteckning över säkra tredje länder (14712/2002 C5-0010/2003 2003/0802(CNS)). 
Schmidt, Olle (ELDR)
.  Herr talman, herr kommissionsledamot!  Jag vill börja med att tacka kollegerna i utskottet för ett gott samarbete.  Utskottet avvisar så gott som enhälligt det österrikiska initiativet om att upprätta en förteckning över s.k.  säkra tredje länder. 
Det är allas vår önskan att Europas asyl- och flyktingpolitik bygger på humanism och rättssäkerhet.  De flesta av oss vill se en reglerad invandring och en asylpolitik som ger skydd och fristad åt dem som förföljs, torteras eller riskerar sina liv och sin hälsa.  Skrupellösa människosmugglare skall inte skyddas av EU:s asylpolitik, men asylpolitiken kan inte heller innebära att vi skall preja flyktingfartyg med kanonbåtar eller till och med, som en italiensk minister sade, beskjuta flyktingbåtar, eller hantera människor som söker sig till vår världsdel som andra klassens medborgare, flytta omkring dem och samla upp dem i läger utanför EU:s område. 
Kommissionsledamot Vitorino, om inte EU kan lösa integrationen av invandrare och flyktingar och ge ett ramverk för asylpolitiken, som präglas av humanism och rättssäkerhet, har vi en tickande tidsinställd bomb som bara väntar på att brisera i sociala och ekonomiska spänningar inom unionen och i ett yttre tryck från alla dem som står utanför och vill in.  Låt oss aldrig glömma att Genèvekonventionen ger varje människa den egna och unika rätten att söka asyl i ett främmande land för att undkomma förföljelse och lidande! 
Detta förslag definierar ett säkert tredje land som en stat som har ratificerat Genèvekonventionen, Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt 1966 års internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter.  Förteckningen över säkra tredje länder i Europa omfattar de nuvarande 15 medlemsstaterna i EU, de 12 kandidatländerna samt Norge, Island och Schweiz.  Av de 15 länder som nämns i förteckningen är det dock i själva verket bara Schweiz som skulle finnas kvar.  Varför?  Den 16 april 2003 undertecknade de tio medlemsstaterna anslutningsfördraget i Aten, vilket betyder att Dublin II-förordningen och Schengenregelverket kommer att gälla för dem.  Rumänien och Bulgarien skulle inte omfattas av Dublin II-förordningen förrän rådet fattar ett beslut vid ? en senare tidpunkt?,  artikel 6.2 i förslaget.  För Norge och Island kommer förordningen att gälla genom Dublin II-förordningen och Schengenregelverket så snart de anmält att de godtar den och införlivar den i den nationella rätten.  Av dessa skäl, herr talman och herr kommissionsledamot, skulle endast Schweiz finnas med i förteckningen, dvs.  en mycket begränsad förteckning. 
Vidare uppmanas kommissionen att följa utvecklingen i de tredje länder som finns med på listan och se hur principerna efterlevs, men något särskilt förfarande för att ta bort eller lägga till länder finns inte i förslaget.  Utskottet framhåller att i linje med subsidiaritetsprincipen måste alla kriterier för att upprätta en förteckning över säkra tredje länder betraktas som miniminormer som gör det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa strängare normer.  I dag är det bara fyra medlemsstater, Storbritannien, Tyskland, Finland och Danmark, som för närvarande har förteckningar över säkra tredje länder, antingen i lag eller i administrativ praxis. 
Utskottet ifrågasätter därför om det är så lämpligt med en förordning.  Många länder skulle då tvingas att genomföra förändringar utan en principiell politisk debatt.  Utskottet poängterar också att frågan om säkra tredje länder behandlas i direktivet om asylförfarandet och bör behandlas där även fortsättningsvis.  Detta är en personlig anmärkning - om nu en gemensam lista verkligen är önskvärd, vilket jag starkt ifrågasätter. 
Det italienska ordförandeskapet som skulle närvara här har lovat att ramdirektivet om asylförfarandet skall vara klart under hösten.  Det sades också i Thessaloniki.  Vi i denna församling har framfört att vi vill rådfrågas igen sedan direktivet omarbetats.  Hur blir det med den saken?  Det hade jag tänkt fråga den italienske ministern, men jag ser ingen på den stolen.  Det hade varit intressant att få veta om vi kommer att rådfrågas i denna fråga, men det kanske kommissionsledamot Vitorino kan svara på. 
Herr talman och kolleger, sammantaget och med hänsyn till dessa argument, ber vi att parlamentet i morgon förkastar Österrikes initiativ. 

Vitorino
. ( PT) Herr talman, mina damer och herrar!  Jag skulle vilja tacka Schmidt för hans koncisa och klara betänkande om det österrikiska initiativet.  Jag vill också klargöra att detta inte är ett initiativ från kommissionen, utan ett initiativ från en medlemsstat.  Det är ett österrikiskt initiativ som utformats av den österrikiska regeringen, och därför kan ett antal frågor från ledamoten inte besvaras av kommissionen, eftersom det inte är ett förslag från kommissionen. 
I det österrikiska förslaget behandlas emellertid ett svårt problem som har att göra med användningen av begreppet säkra tredje länder i det europeiska asylsystemet.  Rådet har samrått med experter som har analyserat frågan, och jag kan tala om att det finns en principöverenskommelse inom rådet om att diskutera frågan mer ingående vid rådets nästa möte den 2-3 oktober. 
Som ledamoten vet gjorde fem medlemsstater en gemensam förklaring i juni där de krävde att rådet skulle upprätta en gemensam lista över säkra ursprungsländer.  Vad rådet nu diskuterar är just möjligheten att anta en rättslig bestämmelse om hur en sådan lista skall fastställas, en lista som skulle kunna införlivas med förslaget till ett direktiv - denna gång kommissionens direktiv - om asylförfaranden. 
Den här frågan hänger samman med en annan där inget initiativ har lagts fram ännu, men även den kommer att diskuteras av ministrarna den 2-3 oktober.  Det gäller frågan om huruvida en bestämmelse av detta slag för säkra tredje länder kommer att tas med i direktivet.  För närvarande är detta fortfarande en öppen fråga. 
Under alla förhållanden kommer såväl frågan om säkra ursprungsländer som frågan om säkra tredje länder att diskuteras vid nästa möte i rådet den 2-3 oktober.  Enligt kommissionen kommer rådet dessutom att behöva rådgöra med parlamentet en gång till om direktivet om asylförfaranden i sin helhet.  Vid detta samråd bör man ta upp alla eventuella bestämmelser om säkra tredje länder eller säkra ursprungsländer som kan komma att ingå i direktivet, som - vilket jag påpekade - ännu inte har godkänts. 
Pirker (PPE-DE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  Som vi alla vet behandlas asylsansökningar normalt av det första land som den asylsökande kommer i kontakt med och som vi kan beskriva som ett ? säkert land?.  Om denna princip alltid följs och om det finns tillräckligt många tredje stater vi kallar säkra kommer de asylsökande att fördelas på många länder, och därmed kommer det att fattas snabba beslut som gör att en person får veta om han faktiskt kommer att få eller inte få stöd som flykting.  Det är allt vi vill. 
Den nuvarande situationen är otillfredsställande.  Kommissionen har själv redovisat EU-statistik som visar att ett antal länder i dag har stora problem med asylansökningar, medan andra knappast har några problem.  Österrike, med fem asylansökande per 1 000 invånare, toppar denna statistiska tabell, följt av Sverige och Irland, medan Portugal, Italien och Spanien ligger i botten med 0,1 ansökningar per 1 000 invånare.  En jämförelse av dessa siffror visar att Österrike har 50 gånger så många ansökningar att behandla som andra stater.  Jag ber er därför förstå bakgrunden till att initiativet togs och menar att förslaget bör välkomnas, eftersom syftet är att påskynda beslutsgången i asylprocessen.  Faktum är att det inte går att stoppa tiden eller de ansökningar som redan lämnats in. 
Det österrikiska initiativet är därför förståeligt, och även nödvändigt.  Jag är positiv till det och Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater stöder också till fullo innehållet i detta initiativ, som i framtiden kommer att ge oss en lista över säkra tredje stater.  Av samma två skäl kommer det att få oss att påskynda förfarandena och samtidigt dela på bördorna. 
Som saker och ting ser ut nu kan initiativet inte längre stoppas in på en idealisk plats i tidtabellen.  Jag skulle välkomna förslaget om det kunde göras ett försök - också av er, fru kommissionär, det skulle jag vilja be er om - att lösa problemet med säkra tredje stater - om detta över huvud taget är möjligt - när vi inom kort behandlar förfarandedirektivet.  Det kommer vi inte att behöva göra med en särskild förordning, vilket skulle ta ännu längre tid.  Vi skulle i stället kunna åstadkomma ett snabbt och definitivt resultat i slutet av året. 
Jag stöder därför förslaget att hela saken skulle hanteras bättre om det införlivades med direktivet, men bortsett från detta är jag mycket positiv till - och Europeiska folkpartiets grupp har också ett intresse av detta - att problemet med säkra tredje stater får en lösning så snart som möjligt.  Detta kommer att gagna flyktingarna i sinom tid. 

Marinho (PSE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har röstat för att avvisa det österrikiska initiativet om en förordning med kriterier för fastställande av vilka stater som skall betecknas som säkra tredje stater som kan ansvara för prövning av en asylansökan från en medborgare i tredje land.  Denna röst speglar tydligt ett brett samförstånd, åtminstone ett förfarandemässigt samförstånd, om att detta inte är ett bra instrument och att det skulle vara ett slöseri med insatser om detta initiativ genomfördes fullt ut.  Samförståndet har utvecklats trots de goda avsikterna bakom initiativet i sakfrågan. 
Schmidt har helt klart förstått att parlamentet inte vill avleda sin uppmärksamhet från verkligt viktiga frågor och att det inte är berett att ta genvägar som egentligen inte leder någonstans.  Därför stöder jag och min politiska grupp föredragandens ståndpunkt.  Om jag får bedöma initiativet efter dess egna förtjänster, och i viss mån upprepa vad som redan har sagts här, tycks initiativets räckvidd kort sagt vara ytterst begränsad.  Dels har 10 av de 15 länder som betecknas som säkra tredje länder på den föreslagna listan redan enats om att genomföra Dublin II-förordningen och hela Schengenregelverket.  Dels är det oklart när Bulgarien och Rumänien kommer att kunna omfattas av någon av gemenskapens bestämmelser, vilket vi alla vet. 
Förordningen skulle därför bli helt meningslös, för när Norge och Island väl har införlivat Schengenregelverket med sin nationella lagstiftning, kommer endast Schweiz att stå kvar på Österrikes föreslagna lista.  Dessutom, och även här upprepar jag frågor som tycks okontroversiella, är förhoppningen att rådet snabbt antar direktivet om miniminormer för förfaranden vid beviljande och återkallande av flyktingstatus, vilket parlamentet krävde i betänkandet av Watson och vilket dessutom utlovades i Sevilla.  Om detta sker i slutet av året, vilket vi hoppas på, kommer det österrikiska initiativet snabbt att bli föråldrat, eftersom det direktivet kommer att lösa grundproblemet med säkra tredje länder.  Och detta är när allt kommer omkring skälet till att dagens debatt äger rum, herr talman.  Faktum är nämligen att vi inte blev rådfrågade om det reviderade initiativet från kommissionen, vilket ändrades den 18 juni 2002, inte ens efter det att parlamentet hade gjort ett uttalande om frågan.  Vårt budskap i dag är således att vi genom denna debatt vill tillkännage vår ståndpunkt om asylförfaranden.  I sista hand är detta den springande punkten, och parlamentet kan inte gå med på att en gemensam lösning skjuts upp och offras med hänvisning till nationella fördomar eller krav.  Vi måste i stället bortse från hinder och ovidkommande frågor, och utan rabalder ägna oss åt själva uppgiften.  Just för att undvika rabalder vill jag tacka kommissionsledamot Vitorino, som redan har klargjort frågan en del och gjort vår korta debatt mycket givande. 
Claeys, Philip (NI). 
Herr talman!  Det storskaliga missbruket av asylsystemet är ett mycket allvarligt problem i Europeiska unionen.  Därför vore det förfelat att diskutera änglars kön i all oändlighet.  Ett nytt direktiv med standarder för erkännande av flyktingstatus bör antas så snart som möjligt och vi bör tillämpa minimikriterier i det avseendet, så att medlemsstaterna får och kan tillämpa striktare standarder. 
EU bör ha särskilt anpassade instrument till sitt förfogande för att få kontroll över asylproblemet.  I till exempel Belgien visar sig 98 procent av asylansökningarna vara ogrundade.  Hanteringen av alla dessa fall kräver tid, arbetskraft och resurser som då inte kan användas för att behandla de riktiga fallen.  Följden blir en anhopning av ärenden som gör att ännu fler akter inte behandlas och så småningom att uppehållstillstånd beviljas utan förundersökning.  En sådan ineffektivitet och släpphänthet leder bara till att det strömmar in fler falska asylsökande.  Vi bör därför skaffa resurser för att skilja agnarna från vetet.  Förteckningen över säkra tredje länder är en sådan resurs.  Därför är det överraskande att man i betänkandet ifrågasätter hur förteckningen över säkra länder hänger samman med Genèvekonventionens princip om individuell behandling. 
Det är i alla fall ingen mening med att å enda sidan använda en förteckning över säkra tredje länder och å andra sidan hantera akterna från dessa länder på exakt samma sätt som andra akter.  Vi måste ha modet att komma fram till och erkänna att Genèvekonventionen behöver ses över.  Denna konvention är från 1951 och dess främsta syfte var mottagande av flyktingar från kommunistiska diktaturer.  Den är en produkt av kalla kriget och uppfyller inte längre dagens behov.  Det är inte bara en lista över säkra länder vi behöver - konventionen bör också innefatta territorialitetsprincipen.  De platser som är bäst lämpade att ta emot asylsökande är grannländerna i sina egna regioner, så att EU:s asylpolitik inte längre missbrukas i stor skala med syftet att kringgå invandringsstoppet. 
Coelho (PPE-DE). 
Herr talman, herr kommissionär!  Jag skulle vilja börja med att framhålla mitt stöd till att föredraganden avvisar detta initiativ.  Vi förstår de omständigheter som fick den österrikiska regeringen att lägga fram det.  Dessa omständigheter är högst specifika för Österrikes situation och klargjordes tydligt under debatten av Pirker.  Men vi har mer än en gång uppmärksammat kammaren på problemen med sådana initiativ som kommer från den medlemsstat som är ordförandeland, eftersom de ofta dikteras mer av inhemska politiska krav än av hänsyn till gemenskapens intressen eller en sund utveckling av de rättsliga ramarna på området frihet, säkerhet och rättvisa. 
Jag kommer också att upprepa något jag har sagt en gång tidigare här i kammaren.  Det är nämligen viktigt att betona kommissionens roll för ett förnuftigt genomförande av resultattavlan inom området för frihet, säkerhet och rättvisa.  Detta initiativ ger upphov till olika invecklade problem, som redan har nämnts.  Det handlar bland annat om problemet med själva förordningen, som egentligen inte tycks vara den mest passande ramen för denna lagstiftning, av skäl som alla redan har framhållit.  Vidare har vi frågan om överensstämmelse med Genèvekonventionen, vilken nämndes alldeles nyss, och med det menar jag kravet på att vi verkligen ser till att förekomsten av förteckningar inte kommer i konflikt med logiken om individuell behandling som ligger till grund för Genèvekonventionens principer.  Men vad som framstår som verkligt viktigt är att vi fortsätter att försöka definiera ett gemensamt asylförfarande. 
Med detta mål i åtanke - dvs.  målet med förfarandedirektivet - måste vi undersöka, analysera och debattera alla dessa frågor.  Det var viktigt för parlamentet att rösta om det direktivet.  Parlamentet har dock inte rådfrågats om den nya versionen av detta direktiv.  Jag skulle därför vilja understryka kommissionsledamot Vitorinos ord om att parlamentet bör få rösta om denna nya version inom en snar framtid. 
Zrihen (PSE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  I sitt betänkande redogör Schmidt koncist och tydligt för flertalet av de alternativ som förespråkas i parlamentet.  Som demokrat bland de ledamöter som vill att den nuvarande versionen av stadgan om de grundläggande rättigheterna införlivas med utkastet till konstitution kan jag inte instämma i hans slutsatser. 
Utöver de fakta och siffror som har framförts på ett mycket bra sätt av mina kolleger vill jag framföra tre synpunkter. 
Genèvekonventionen utarbetades mitt under kalla kriget, i en tid när världen präglades av ytterligheter.  Europeiska unionen har blivit ett nytt tillväxtområde som för de flesta stater i världen förkroppsligar ett hopp och ett mål att uppnå för att undfly fattigdom, krig och politisk instabilitet.  Den tragiska upptrappningen av sociala, religiösa och etniska spänningar och inbördeskrig får stater att rämna och enskilda människor att misströsta.  Deras närvaro och flykt till våra länder påminner Europa om att fattigdom och kriser är vanliga fenomen utanför vår egen port.  EU har en särskild roll att spela, och svaret är inte ? Fästning Europa?.  Ja, vi behöver rättsliga ramar.  Ja, vi måste vara noga med vilka beslut vi fattar.  Men jag anser inte att en förteckning över säkra stater är vare sig användbar eller önskvärd.  Bara genom att ha en förteckning handlar vi i strid med artikel 3 i Genèvekonventionen, som förbjuder diskriminering på grundval av ras, religion eller ursprungsland.  Att inte behandla en persons ansökan om asyl med hänvisning till en förteckning över ? säkra?  länder är egentligen detsamma som att vägra en flykting sin mest grundläggande rättighet, nämligen rättigheten att bli en helt accepterad individ med okränkbara rättigheter. 
Jag vill avsluta med att säga att vi har ett brådskande behov av ett EU-direktiv om asylförfaranden och framför allt av en samordnad EU-politik.  Utan denna fundamentala rättsliga grund kan vi inte agera konsekvent. 

Talmannen. 
Debatten är avslutad. 
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.  11.30. 

Talmannen. 
Nästa punkt på föredragningslistan är det andra betänkandet (A5-0291/2003) av Kirkhope för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Förbundsrepubliken Tysklands initiativ inför antagandet av rådets direktiv om stöd vid transitering inom ramen för åtgärder för återsändande med flyg (14848/2002 - C5-0011/2003 - 2003/0801(CNS)). 
Kirkhope (PPE-DE)
Herr talman!  Som före detta brittisk invandrarminister är jag den förste att inse att en av de svåraste processerna i hela invandringssystemet uppstår när en person som har gått igenom alla rättsinstanser och saknar rätt att uppehålla sig i landet, eller i alla fall inte har uppgett något juridiskt godtagbart skäl, måste återsändas från en medlemsstat till den plats de kommit från.  Beslutet är lika svårt för alla som berörs av ärendet.  Det är svårt för tjänstemännen och svårt för ministrarna själva.  Beslutet måste genomföras humant men effektivt.  Att uppnå det målet har hittills erbjudit åtskilliga svårigheter.  Resor av det slaget kräver att bistånd ges när det gäller att transportera dessa personer med flyg och transitera dem genom andra europeiska länder till bestämmelseorten. 
Brister i samordning eller samarbete har ofta gjort plågan större för de berörda personerna.  Detta har också ibland medfört att proceduren inte har gått att slutföra på ett framgångsrikt sätt.  Därför syftar det här tyska initiativet, som det har varit mig ett nöje att vara föredragande för, till att sådana ärenden skall kunna avslutas på ett verkningsfullt och effektivt sätt. 
Vårt egentliga målet i sammanhanget är att de personer som berörs skall få det stöd de kan behöva.  Det gäller mat och medicinsk omvårdnad vid transitering via flygplatser på väg till bestämmelseorten.  Vi måste också försäkra oss om att de flygbolag som transporterar dem är medvetna om vad de transporterar och om hur förfarandet fortskrider.  Så har inte alltid varit fallet tidigare.  Det här betänkandet för oss en bit närmare målet.  På motsvarande sätt är det viktigt att de handlingar som medföljer de berörda personerna hanteras på ett adekvat sätt under transiteringen.  Så är det inte alltid för närvarande, men det är en sak som vi också vill uppnå genom detta arbete. 
Genomgående har svårigheten varit att ansvaret för att se till att de här ärendena hanteras rätt alltid har varit någon annans.  Svårigheterna skapar frustration hos en del tjänstemän som har haft svårigheter i sammanhanget, inte bara i Storbritannien utan i de flesta av EU:s medlemsstater.  Jag vet att den här åtgärden skulle få brett stöd och väcka entusiasm hos dem som inser att vi äntligen börjar förstå att vi bara kan nå detta mål genom att samarbeta. 
Det här påverkar inte på något sätt medlemsstaternas egna förfaranden.  Detta är heller ingen åtgärd med högtflygande ambitioner, och den utgör ingen genomgripande granskning av asylförfarandet som sådant, inte heller av asylkriterier.  Det vore väldigt ambitiöst och har inte varit någon ledstjärna för mig i det här betänkandet.  Betänkandet rör en enkel och praktisk åtgärd som emellanåt kommer att behöva tillämpas när alla rättsliga förfaranden är uttömda. 
Jag har klargjort min ståndpunkt.  I utskottet har jag gjort mitt bästa för att förankra mitt arbete bland alla politiska grupper och ledamöter.  Jag är stolt över att vara föredragande för det här betänkandet.  I mina ögon visar det att oavsett hur den politiska synen på Europa, och på sådant som dess framtida roll, kan gå isär, så finns det många områden som detta, där vi kan samarbeta i en vänskaplig och konstruktiv anda på ett sätt som får en praktisk betydelse för många människor.  Det gäller både dem som är hänvisade till våra omsorger och dem som måste tillämpa våra regler och bestämmelser. 
Det är skäl nog för mig att känna mig belåten med betänkandet och det gensvar det har väckt.  Jag hoppas att det får ett klart stöd i parlamentet i morgon. 

Vitorino
. ( PT) Herr talman, mina damer och herrar!  Grundtanken i rådets handlingsplan för återsändande, som antogs i november förra året som en uppföljning till ett meddelande från kommissionen, är behovet av ett närmare operativt samarbete mellan de myndigheter som ansvarar för att genomföra lagstiftningen i medlemsstaterna. 
Det tyska initiativ som ligger på bordet i dag, om transitering för återsändande med flyg, har beskrivits som en av de tillämpningsåtgärder som behövs för detta ändamål.  Kommissionen anser att det krävs gemensamma ramar för frågor som har att göra med transitering i samband med återsändanden, varför kommissionen stöder det tyska förslaget. 
Flygplatser i andra medlemsstater måste mycket ofta användas på grund av att det saknas direkta flygförbindelser med ursprungslandet.  Det är viktigt att fastställa tydliga rättsliga ramar för transitering i sådana fall, till exempel när det gäller ledsagare och transitflygplatsens befogenheter. 
Denna text, som har utarbetats av den tyska regeringen, har redan fått det italienska ordförandeskapet att lägga fram initiativ för liknande stöd vid transitering landvägen och gemensamma återsändanden.  Rådets arbetsgrupper har redan inlett förhandlingar om dessa initiativ.  Trots att rådet för närvarande lägger tonvikten på operativt samarbete bör man komma ihåg att en verkligt gemensam återsändandepolitik också bör grundas på lagstiftningsåtgärder på medellång sikt (till exempel bindande ömsesidigt erkännande av beslut om återsändande).  Sådana åtgärder kommer inte bara att underlätta samarbetet mellan medlemsstaterna utan också skapa ett antal gemensamma minimistandarder om utvisning, kvarhållande och avlägsnande, vilket kommer att garantera en human behandling av återsända personer, vilket föredraganden nämnde för en stund sedan.  
Kommissionen har därför för avsikt att lägga fram ett förslag till rådets direktiv om minimistandarder för återsändandeförfaranden och ömsesidigt erkännande av beslut om återsändande. 

Coelho (PPE-DE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  För Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater vill jag börja med att gratulera Kirkhope till ett utmärkt betänkande, i vilket han behandlar en central fråga i samband med utformningen av en gemensam invandringspolitik.  Vi har diskuterat den här frågan många gånger under årens lopp och hävdat att denna politik bör främja laglig invandring på ett förebyggande sätt samt utgöra ett komplement till en effektiv kampanj mot olaglig invandring och människohandel.  Vi har också kämpat för ett europeiskt asylsystem som å ena sidan innebär att vi respekterar våra internationella förpliktelser och å andra sidan att vi garanterar stabilitet och säkerhet för unionens medlemsstater. 
Detta initiativ handlar om ömsesidigt stöd i situationer som kräver att man avlägsnar tredjelandsmedborgare som har fått en order om avlägsnande som avslutar deras olagliga vistelse, med hänsyn tagen till att flygtransport har blivit det vanligaste sättet för avlägsnande.  Syftet med förslaget till direktiv är att slå fast vilka åtgärder som får vidtas av behöriga myndigheter för att ge stöd i form av ledsagade eller icke-ledsagade avlägsnanden på europeiska transitflygplatser. 
Den ansökande medlemsstaten måste alltid först försäkra sig om ett återsändande är möjligt med direktflyg till destinationsstaten.  Om detta inte är möjligt måste den anmodade medlemsstaten ge stöd till transitering av de tredjelandsmedborgare som skall avlägsnas.  Transitering får vägras om tredjelandsmedborgaren hotas av omänsklig eller förnedrande behandling, tortyr eller dödsstraff, eller om medborgarens liv eller frihet står på spel på grund av hans eller hennes ras, religion, medborgarskap, medlemskap i en viss samhällsgrupp eller politiska övertygelse.  Med andra ord, herr talman, måste vi förhålla oss trogna våra principer: vi får inte tolerera kränkningar av de principer och grundläggande rättigheter som ligger till grund för den europeiska integrationen.  Men vi får inte göra avsteg från de faktiska grunderna för beviljande av asyl, vilka har bindande verkan enligt Genèvekonventionen om flyktingar. 
Vi måste också komma ihåg att vi inte får vidta politiska åtgärder som kan uppmuntra en våg av olaglig invandring, inbegripet människohandel och utnyttjande av enskilda människor.  Mot denna bakgrund måste det sägas att många av Kirkhopes förslag är mer än förnuftiga och relevanta. 
Roure (PSE). 
Herr talman!  Betänkandet av Kirkhope, som vi strax skall rösta om, handlar om ett tyskt förslag som kompletterar diskussionerna om utformningen av en EU-politik för återvändande av personer som vistas olagligt i EU.  För att effektivt bekämpa olaglig invandring krävs en politik för återvändande, men ett återvändande bör genomföras på ett sätt som gör att alla människor respekteras.  Vi skulle vilja nämna det faktum att kollektiva utvisningar är förbjudna enligt Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt stadgan om de grundläggande rättigheterna.  Vi kräver en fortgående undersökning av gemensamma definitioner när det gäller avslag på inresa och åtgärder för utvisning. 
I frågan om olaglig invandring har vi sett ett ökat antal initiativ från medlemsstaterna.  De många initiativ som tas är inte harmoniserade på EU-nivå och hänger inte samman.  Vi kan därför inte hitta en bra lösning på de mänskliga tragedier som äger rum på vår mark. 
Medlemsstaterna vidtar straffåtgärder för att underlätta utvisning, men det finns ännu ingen europeisk vilja att utforma en invandringspolitik.  Det är svårt att göra framsteg i hantering av olaglig invandring utan allmänna ramar för laglig invandring, vilket vi enligt dagordningen från Tammerfors redan borde ha.  För EU:s trovärdighet på det här området måste vi uppfylla förväntningarna hos allmänheten, som inte längre förstår vad som händer med ländernas invandringspolitik. 
Rådet måste fortsätta att trycka på för att liggande förslag antas.  De tre direktiv om laglig invandring som är på gång bör antas så snart som möjligt.  Förslaget till ett direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för anställning eller verksamhet som egenföretagare har blockerats i rådet.  Det är oacceptabelt.  Förslaget till ett direktiv om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för studier, yrkesutbildning eller volontärtjänstgöring har ännu inte lagts fram för rådets arbetsgrupp.  Och förslaget till direktiv om tillfälligt uppehållstillstånd för offer för medhjälp till olaglig invandring och människohandel som samarbetar med behöriga myndigheter kommer kanske inte att antas som planerat vid rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) i slutet av november. 
Vi vet alla att vi har ett akut behov av detta vapen för att bekämpa organiserad brottslighet.  Om rådet inte går framåt i frågan om laglig invandring riskerar harmoniseringsnivån att sänkas till den minsta gemensamma nämnaren.  Dessutom kommer ingen åtgärd mot olaglig invandring att bli vare sig effektiv eller integrerande. 

Lambert (Verts/ALE). 
Herr talman!  Jag uppskattar föredragandens engagemang i den här frågan.  Men jag fruktar att min grupp inte kommer att stödja betänkandet, eftersom vi inte stöder själva förslaget. 
Många ledamöter har redan påpekat att förslaget inte alls befattar sig med den mycket viktiga frågan hur vi behandlar människor som anses uppehålla sig olagligt i Europeiska unionens länder.  Vi anser att detta även omfattar vad som händer med människor när de skickas tillbaka till sitt ursprungsland.  Det är inte alls klart vem som bär ansvaret för att de återbördas på ett tryggt sätt och kan fortsätta att leva i trygghet.  Vi har inget som helst system för att övervaka den saken, och därmed i våra ögon inte heller något egentligt underlag för att veta om våra metoder för att skilja flyktingar från olagliga invandrare fungerar i praktiken. 
Den saken har aktualiserats i den del av debatten som gäller säkra tredje länder.  Olika länder har vitt skilda synsätt.  Några medlemsstater hävdar till exempel att Iran är ett säkert tredje land - en nyhet för åtskilliga iranier. 
Vi bör också vara medvetna om att människor avvisas från somliga medlemsstater av skäl som egentligen borde få oss att ge dem skydd, till exempel för att de tillhör en viss etnisk grupp, som fallet är med romer.  När vi tittar på de förhållanden som råder i samband med en avvisning med flyg så är det ingen överraskning om folk gör motstånd när de anser att de återsänds till oacceptabla förhållanden.  Det är heller inte överraskande när polisen i till exempel London, den region som jag företräder, vill markera distans till invandrarmyndigheterna när det gäller avvisningsärenden.  Vilka åtgärder som är tillåtna vid nödvärn är en mycket kontroversiell fråga i så gott som alla medlemsstater. 

Blokland (EDD). 
Herr talman!  Det här är andra gången vi diskuterar denna fråga.  Syftet med Tysklands initiativ är att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller verkställande av utvisningsorder.  Även om direktflyg alltid är att föredra är det inte alltid möjligt i praktiken.  Ibland är det nödvändigt med transitering genom andra länder.  Som föredraganden redan har påpekat hanteras denna besvärliga fråga på rätt sätt i initiativet. 
Utvisning av människor - vilket minoritetsståndpunkten tydligt visar - är fortfarande en omtvistad fråga, men man måste löpa hela linan ut.  Ett asyl- och invandringssystem har inget värde alls om det inte genomförs fullt ut.  Det kan innebära att folk utvisas.  Som jag ser det skyddar förslaget rättigheterna för dessa människor samtidigt som det underlättar samarbetet mellan medlemsstaterna. 
Till sist skulle jag vilja ta tillfället i akt för att säga något om den valda rättsliga grunden, artikel 63.  Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden gör rätt i att betrakta denna rättsliga grund som följdriktig i sitt bifogade yttrande.  Detta är ett förfarande inom den tredje pelaren där en medlemsstat tar initiativet och parlamentet endast har en rådgivande roll.  Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor tycker ofta att detta är svårt att hantera, vilket är lätt att förstå.  Men enligt min mening bör en politisk önskan om mer makt inte stå i vägen för eller bromsa en ändamålsenlig lagstiftning som utarbetats på grundval av en korrekt rättslig grund.  Låter vi den politiska önskan få övertaget kommer vårt faktiska inflytande på innehållet att minska. 

Pirker (PPE-DE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  Ni blir säkert inte förvånade när ni får höra att min uppfattning skiljer sig från Gruppen De grönas ståndpunkt, och att jag sluter upp bakom Kirkhope i tron på att detta förslag till direktiv är absolut nödvändigt som en del i en politik för avlägsnande. 
Om Europeiska unionen skall utveckla och föra en politik för laglig invandring och en effektiv asylpolitik på ett trovärdigt sätt måste EU se till att olaglig invandring och missbruk av asylsystemet får konsekvenser och att de som inte beviljas asyl, de som har gått rätt igenom rättssystemet och inte erkänts som flyktingar, måste lämna landet.  Detta betyder helt enkelt att en gemensam politik för avlägsnande måste ingå i en europeisk invandringspolitik.  
Kirkhope har lagt fram ett mycket väl avvägt förslag.  Dels bedöms och beaktas enskilda personers intressen på lämpligt sätt, dels ges garantier för att invandringspolitikens bestämmelser verkligen kommer att följas på det sätt som krävs.  En politik för avlägsnande är en central del i invandringspolitiken, och det förslag som läggs fram i dag fogar ytterligare en bit till pusslet som gör det möjligt att föra denna politik på ett korrekt sätt.  Kirkhope och hans utmärkta förslag får därför mitt helhjärtade stöd. 
Zrihen (PSE). 
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar!  Kammaren har redan diskuterat betänkandet av Kirkhope om stöd vid transitering i samband med återsändande med flyg.  Jag är rädd att denna fråga har skapat stora rubriker i Belgien på senare tid: vi måste komma ihåg hur Semira Adamu behandlades och de ödesdigra konsekvenser detta fick, som vi känner till. 
Det är tydligt att dessa utvisningsåtgärder, i praktiken, sällan genomförs med den respekt och värdighet som varje enskild individ har rätt att förvänta sig, särskilt från det här EU-organet, som så ofta framställer sig själv som förebild i fråga om mänskliga rättigheter.  När vi å andra sidan skickar tillbaka eller avlägsnar dessa människor är vi ofta omedvetna om vad som väntar dem när de kommer tillbaka till sina länder.  Enligt min mening visar vi skamlig likgiltighet inför det ansvar vi har fått. 
Bakom denna text, i centrum för utvisningarna, finns människor som transiteras, män och kvinnor som har rätt till säkerhet och respekt. 
När det mer specifikt gäller villkoren för tredjelandsmedborgares utvisning och vistelse, skulle jag vilja uppmärksamma er på två mycket viktiga punkter.  För det första de oacceptabla och till och med omänskliga levnadsvillkoren för en del vuxna och barn som befinner sig på stängda mottagningsanläggningar som fungerar som transitzoner inne i ett land.  Lika viktigt är det att lösa problemet med asylsökande som bor inom transitzoner i anslutning till flygplatser.  Dessa zoner är inte avsedda som härbärge för dem och ingen kan eller bör bo i ett område där lagen inte gäller.  Skulle det inte vara möjligt att överväga andra metoder som medför större respekt för den mänskliga värdigheten? 
Jag vill till sist avsluta genom att säga att de olika direktiv som vi har behandlat i nästan två år nu bör genomföras i praktiken, så att vår politik visar att vi ovillkorligen respekterar rätten till värdighet och grundläggande rättigheter samt förkastar varje handling som kan utgöra ett angrepp på människors fysiska och psykiska hälsa, och så att vi äntligen får en trovärdig och hedervärd invandringspolitik på EU-nivå. 
Talmannen. 
Debatten är avslutad. 
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.  11.30. 
(Sammanträdet avslutades kl.  22.00.)